ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6409/21
провадження № 2/753/276/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2022 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді: Сирбул О.Ф.

за участю секретаря: Лаптєвої Ю.М.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про скасування наказу в частині, поновлення на роботі, стягнення втраченого заробітку та моральної шкоди, -

встановив:

У березні 2021 року ОСОБА_2 (далі по тексту-позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства«Полтаваобленерго» (далі по тексту-відповідач, АТ«Полтаваобленерго») про скасування наказу в частині, поновлення на роботі, стягнення втраченого заробітку та моральної шкоди.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що ОСОБА_2 , працював на посаді очільника юридичної служби компанії «Полтаваобленерго» з жовтня 1997 року. Останнім часом його посада називалась - Директор з правової роботи. Наказом № 825-к від 05.11.2019, позивач був звільнений з роботи працедавцем. Позивач не погодився зі звільненням і пред`явив позов про визнання звільнення незаконним. Судовий спір про визнання незаконним і скасування наказу № 825-к наразі триває у Октябрському районному суді м. Полтави. Основною підставою незаконності звільнення ОСОБА_2 05 листопада 2019 року за наказом № 825-к є те, що працівник задовго до дня звільнення серйозно захворів, весь час був на лікарняному, у тому числі у день звільнення. Лікарняний листок був закритий лише 12 грудня 2019 року. В ході подальших подій роботодавець визнав листки ОСОБА_2 з 05 листопада 2019 року по 12 грудня 2019 року і оплатив їх. У судовому засіданні у Октябрському районному суді м. Полтави відповідач заявив, що він добровільно усунув порушення трудового права позивача, внісши зміни до оскаржуваного наказу. Дізнавшись про це, позивач 13 лютого 2021 року офіційно запросив у АТ «Полтаваобленерго» ознайомити позивача з наказом, який змінює наказ № 825-к і який стосується позивача особисто та вручити йому належно посвідчену копію даного документу, як то передбачено трудовим законодавством України. Всупереч приписам ст. 34 Конституції України, ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та ст. 116 КЗпП України відповідач проігнорував запит ОСОБА_2 , відтак не було дотримано порядку звільнення працівника. Вже в березні 2021 року з матеріалів справи позивач отримав витяг з наказу АТ «Полтаваобленерго» № 567-к від 25 травня 2020 року. Як вбачається з примірника наказу № 567-к від 25 травня 2020 року, відповідач у його пункті 1, усвідомлюючи, що за законом не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності скасував звільнення працівника за наказом № 825-к від 05 листопада 2019 року. Власне, відповідач також і наказ № 825-к від 05 листопада 2019 року виніс з істотним порушенням встановленого порядку звільнення працівника - він не був вручений ОСОБА_2 під розписку, тобто у належному порядку. Вказує, що наразі оскаржується наказ АТ «Полтаваобленерго» № 567-к від 25 травня 2020 року, бо усунувши існування раніше порушення-незаконне звільнення працівника під час лікарняного, винісши новий наказ від 25 травня 2020 року, відповідач одночасно вчинив нове порушення - звільнення працівника з недотриманням встановленого законом порядку.

Вказував, що слід врахувати, що звільнення директора з правової роботи ОСОБА_2 за наказом № 567-к від 25 травня 2020 року відбулося під час дії в України карантину, спричиненого пандемією короно вірусу. Між тим, в даному разі повністю відсутня належна мотивація звільнення працівника 25 травня 2020 року. Формальним поводом для цього є прогул, нібито здійснений ОСОБА_2 аж у 2015 році. За це і був винесений наказ про звільнення від 29 жовтня 2015 року. В подальшому він був у судовому порядку скасований, працівник - поновлений на роботі і аж до 05 листопада 2019 року належно виконував свої функції на посаді директора з правової роботи. В подальшому його дія була поновлена постановою КЦС ВС від 18 вересня 2019 року. Таке рішення суду дало можливість АТ «Полтаваобленерго» своїм наказом № 825-к від 05 листопада 2019 року поновити розпорядження про звільнення ОСОБА_2 за прогул, вчинений у 2015 році. Але при цьому, відповідач абсолютно не врахував, що факт саме відсутності прогулу у 2015 році уже був достеменно встановлений іншими судами. Позаяк на час закінчення судового розгляду справи №553/2444/15-ц позивач був поновлений на роботі і працював на посаді директора з правової роботи, тоді те рішення судів про фактичну відсутність правової підстави для звільнення - прогулу у 2015 році не мало значення. Але виносячи накази про повторне звільнення ОСОБА_2 від 05 листопада 2019 року та від 25 травня 2020 року відповідач умисно закрив очі на те, що правова підстава для звільнення, що була наявною 29 жовтня 2015 року, вже давно відпала.

Таким чином з огляду на серйозне порушення процедури звільнення директора з правової роботи ОСОБА_2 звільнення не може вважатися законним, наказ АТ «Полтаваобленерго» №567-к від 25 травня 2020 року має бути скасованим, а позивач поновлений на роботі.

Вимагає стягнути з відповідача суму втраченого заробітку за вимушений прогул внаслідок незаконного звільнення за період з 13 грудня 2019 року по нинішній час.

Також, вимагає стягнути з відповідача суму моральної шкоди, яка нанесена йому незаконним звільненням. Розмір моральної шкоди, завданої ОСОБА_2 шляхом погіршення здоров`я, зменшення ділового престижу, авторитету та наукової репутації, порушення нормальних життєвих зв`язків та дружніх відносин оцінює в 1 200 000,00 грн.

Ухвалою суду від 09.04.2021 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

14 червня 2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимогу у повному обсязі.

23 червня 2021 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

06 липня 2021 року до суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення.

Ухвалою суду від 06 липня 2021 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено.

Ухвалою суду від 06 липня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання позивача про виклик свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання.

Ухвалою суду від 06 липня 2021 року, яку занесено до протоколу судового засідання, долучено відзив відповідача до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 06 липня 2021 року, яку занесено до протоколу судового засідання, долучено відповідь на відзив позивача до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 06 липня 2021 року, яку занесено до протоколу судового засідання, долучено письмові пояснення відповідача до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 19 листопада 2021 року клопотання представника відповідача про зупинення провадження по справі задоволено, зупинено провадження у цивільній справі № 753/6409/21 до вирішення цивільної справи № 554/2575/20 за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про визнання незаконними та скасування наказів, визнання записів у трудовій книжці незаконними та зобов`язати вилучити записи.

Ухвалою суду від 13 червня 2022 року провадження у справі поновлено, призначено до розгляду.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2022 року, яку занесено до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження відмовлено.

У судове засідання позивач не з`явився, надіслав до суду заяву про відкладення розгляду справи, просив відкласти розгляд справи на період після закінчення переможної війни, який вже близько.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача, оскількипозивач надав під час розгляду справи пояснення по суті позовних вимог, враховуючи, що розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження, суд розглянув справу у відсутності позивача, на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позов та письмових поясненнях.

У судове засідання свідки, не з`явились, судом вживалися заходи щодо виклику свідків в судове засідання, проте дані особи не з`явились до суду. Суд, враховуючи, що розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження, розглянув справу на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд, вислухавши, заперечення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносин з АТ «Полтаваобленерго».

Наказом АТ «Полтаваобленерго» від 29 жовтня 2015 року №342-к директора з правової роботи ОСОБА_2 звільнено з роботи

з 29 жовтня 2015 року згідно з пунктами 3, 4 частини першої статті 40 КЗпП України, за прогули без поважних причин з 30 червня 2015 року до 28 вересня 2015 року та систематичне невиконання службових обов`язків, покладених на нього Правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Рішенням Ленінського районного суду від 30 серпня 2017 року у справі

№ 553/4211/15-ц частково задоволено позов ОСОБА_2

до АТ «Полтаваобленерго» про відновлення положення, що існувало

до порушення прав, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, визнано незаконним та скасовано наказ від 29 жовтня 2015 року № 342-к в частині зазначення підстави звільнення ОСОБА_2 відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України. У задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу від 29 жовтня 2015 року № 342-к в решті формулювання, відновлення положення, що існувало до порушення прав, поновлення на роботі відмовлено за безпідставністю.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 16 листопада 2017 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 30 серпня 2017 року у справі № 553/4211/15-ц скасовано в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України та поновлення на роботі. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано незаконним та скасовано наказ від 29 жовтня 2015 року № 342-к в частині звільнення ОСОБА_2 відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_2 на посаді з 30 жовтня 2015 року. Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання. В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 30 серпня 2017 року залишено без змін.

На виконання рішення Апеляційного суду м. Полтави від 16 листопада 2017 року ПАТ «Полтаваобленерго» 17 листопада 2017 року видано наказ № 775-к, яким поновлено ОСОБА_2 на посаді директора з правової роботи з 30 жовтня 2015 року.

Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року рішення Апеляційного суду Полтавської області від 16 листопада 2017 року у справі № 553/4211/15-ц скасовано, рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 30 серпня 2017 року залишено в силі.

Наказом АТ «Полтаваобленерго» від 05 листопада 2019 року № 825-к скасовано наказ від 17 листопада 2017 року № 775-к про поновлення ОСОБА_2 на посаді директора з правової роботи та визнано вважати ОСОБА_2 звільненим з посади директора з правової роботи згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України відповідно до наказу ПАТ «Полтаваобленерго»

від 29 жовтня 2015 року № 342-к, до якого внесені зміни наказом від 21 серпня 2017 року № 555-к, з 03 листопада 2015 року.

Наказом АТ «Полтаваобленерго» від 05 листопада 2019 року № 826-к виплачено ОСОБА_2 грошову компенсацію за 77 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи: з 06 жовтня 2016 року до 05 жовтня 2017 року, з 06 жовтня 2017 року до 05 жовтня 2018 року, з 06 жовтня 2018 року до 05 жовтня 2019 року, з 06 жовтня 2019 року до 05 листопада 2019 року.

Відповідно до наказів ПАТ «Полтаваобленерго» на підставі заяв ОСОБА_2

у періоди: з 22 червня 2020 року до 26 червня 2020 року, з 01 липня 2019 року

до 12 липня 2019 року, з 08 січня 2019 року до 07 квітня 2019 року, з 11 грудня 2018 року до 14 грудня 2018 року, з 01 жовтня 2018 року до 19 жовтня 2018 року, з 21 березня 2018 року до 20 вересня 2018 року, 09 березня 2018 року, з 17 лютого 2018 року до 26 лютого 2018 року, з 19 січня 2018 року до 16 лютого 2018 року, з 10 січня 2018 року до 12 січня 2018 року, 21 грудня 2017 року, з 30 листопада 2017 року до 01 грудня 2017 року, з 04 грудня до 05 грудня 2017 року йому надавались оплачувані щорічні, творчі та неоплачувані відпустки.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

20 травня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до АТ «Полтаваобленерго» та надав оригінали листків непрацездатності АДЦ№051997, АДЦ№ 051998, АДЦ№139994.

Наказом АТ «Полтаваобленерго» від 25 травня 2020 року № 567-к внесено зміни до наказу №825-к від 05.11.2019 «Про скасування наказу від 17.11.2017 № 775-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_2 » та наказу від 05.11.2019 № 826-к «Про виплату грошової компенсації ОСОБА_2 за невикористанні дні щорічних відпусток», так, пункт 1 наказу від 05.11.2019 № 825-к «Про скасування наказу від 17.11.2017 «Про поновлення на роботі ОСОБА_2 » викладено в наступній редакції: «Скасувати наказ від 17.11.2017 № 775-к про поновлення ОСОБА_2 на посаді директора з правової роботи з 13.12.2019», отже були. внесені зміни щодо дати скасування наказу - 13 грудня 2019 року, враховуючи листки непрацездатності ОСОБА_2

Верховний Суд скасував рішення суду апеляційної інстанції і визнав звільнення працівника правомірним, рішення про поновлення на роботі втрачає свою силу, а працівник вважається звільненим з дати, зазначеної в первісному наказі про звільнення, при цьому роботодавець може зарахувати період роботи працівника після поновлення до набрання законної сили рішенням апеляційного суду та вважати фактичною датою звільнення 13 грудня 2019 року (з врахуванням листків непрацездатності).

Для цього на підприємстві видається наказ, яким скасовується наказ про поновлення працівника на роботі.

До трудової книжки вноситься запис про скасування попереднього запису про поновлення працівника на роботі.

Отже, наказ № 567-к від 25 травня 2020 року «Про внесення змін до наказу від 05 листопада 2019 року № 825-к «Про скасування наказу від 17 листопада 2017 року № 775-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_2 » та наказу від 05 листопада 2019 року № 826-к «Про виплату грошової компенсації ОСОБА_2 за невикористані дні щорічних відпусток» виданий АТ «Полтаваобленерго» на виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 30 серпня 2017 року та постанови Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 553/4211/15-ц, яким визнано звільнення позивача в 2015 році законним, а наказ виданий на виконання постави Апеляційного суду Полтавської області про поновлення на роботі, втратив свою силу, що виключає обгрунтованість посилань позивача на норми чинного трудового законодавства України при видачі наказу № 567-к від 25 травня 2021 року, оскільки мало місце виконання рішення суду щодо звільнення ОСОБА_2 в жовтні 2015 року.

Також, судом встановлено, що в провадженні Октябрського районного суду м. Полтави знаходилась справа № 554/2575/20 провадження №2/554/1244/2020 за позовом ОСОБА_2 до АТ «Полтаваобленерго» про скасування наказів та визнання записів у трудовій книжці незаконними та зобов`язання вилучити записи, предметом якої є скасування наказу № 825-к від 05.11.2019 «Про скасування наказу від 17.11.2017 №775-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_2 ».

Ухвалою Октябрьського районного суду м. Полтави від 23.03.2022 провадження у справі № 554/2575/20 провадження №2/554/1244/2020 за позовом ОСОБА_2 до АТ «Полтаваобленерго» про скасування наказів та визнання записів у трудовій книжці незаконними та зобов`язання вилучити записи, закрито за заявою позивача.

Відповідно до ст. 40 ЗКпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці.

Враховуючи, що відповідач лише в травні 2020 року отримав від позивача оригінали листків непрацездатності АДЦ№051997, АДЦ№ 051998, АДЦ№139994 то АТ «Полтаваобленерго» видало наказ № 567-к від 25 травня 2020 року шляхом зміни дати скасування наказу про поновлення ОСОБА_2 на роботі, визначено дату припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності позивача - 13 грудня 2019 року, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19).

Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Частиною 1 ст. 233 КЗпП України, передбачено право працівника на звернення з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку що позивачу в задоволенні позовної вимоги про визнання наказу № 567-к від 25 травня 2020 року в частині звільнення з роботи ОСОБА_2 незаконним та скасувати його слід відмовити.

Позовні вимоги про поновлення на роботі, стягнення втраченого внаслідок вимушеного прогулу заробітку та моральної шкоди є похідними від вимоги про визнання наказу № 567-к від 25 травня 2020 року в частині звільнення з роботи ОСОБА_2 незаконним та скасувати його в якій судом було відмовлено, а відтак задоволенню також не підлягають.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, його у відповідності до ст. 141 ЦПК України слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 280, 352 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про скасування наказу в частині, поновлення на роботі, стягнення втраченого заробітку та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя: