Провадження №2/752/6185/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Венгерчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард» про визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Банк Форвард» (далі - АТ «Банк Форвард») про визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 10.04.2018 між нею та відповідачем був укладений договір про надання споживчого кредиту шляхом підписання акцепту пропозиції на укладання угоди про надання кредиту, відповідно до якого отримала грошові кошти в сумі 14500 грн.

Вона уклала договір на умовах запропонованих відповідачем, вважаючи, що ці умови не є завідомо невигідними для неї, а також, що сторони правочину не порушують закон та діють у відповідності до чинного законодавства. Проте в зв`язку з невизначеним терміном безробіття через карантин вона не змогла в повному обсязі сплачувати за кредитом, а відповідач вимагає до сплати все більші суми.

Відповідач не повідомив та не розтлумачив їй, як споживачу, усі наявні ризики - не повідомив про можливість збільшення кредитного ліміту в односторонньому порядку. Вона вважала дії відповідача добросовісними та не передбачала існування істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків між контрагентами.

Відповідач нарахував їй плату за обслуговування кредиту, при тому, що встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів та інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконними, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними та не потребують визнання недійсними.

Нарахування та сплата процентів та неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку, спотворює її призначення та перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача.

Підготовка редакції кредитного договору здійснювалась виключно відповідачем, без залучення її до цього процесу, а умови договору були запропоновані в односторонньому порядку без можливості внесення позивачем своїх зауважень.

Відповідач не надав їй інформацію про існуючі ризики при отриманні кредиту та подальшому його обслуговуванні, тим самим ввівши її в оману та не виконавши свого обов`язку, як професійного продавця послуг на фінансовому ринку України. При цьому надання такої інформації могло сприяти їй у здійсненні іншого свідомого вибору і навіть відмови від здійснення правочину з відповідачем. Зазначену інформацію відповідач повинен був їй надати письмово.

Просила суд визнати договір про надання споживчого кредиту, укладений шляхом підписання акцепту пропозиції на укладання угоди про надання кредиту року між нею та відповідачем, недійсним.

Представник відповідача Діабате К.М. надала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що оспорюваний кредитний договір був укладений у простій письмовій формі, а його зміст зафіксований у кількох документах, якими сторони обмінялись. Договір про картку зафіксований у письмовій формі, а його умови зафіксовані у Заяві, Умовах по карткам та Тарифах.

Відповідно до умов укладеного договору позивач зобов`язалась у випадку отримання кредиту погасити такий кредит відповідно до Умов по карткам, а також сплатити банку відсотки за користування кредитом та інші платежі, передбачені діючими в банку Тарифами.

14.02.2021 банк направив позивачу заключний рахунок-виписку з вимогою погасити заборгованість за договором в сумі 17939,67 грн., проте позивач свої зобов`язання не виконала. За заявою банку приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис, за яким приватним виконавцем було стягнуто 5947,92 грн. Станом на 04.07.2022 загальна сума заборгованості за договором становить 11991,75 грн.

Позивач не відмовилась від кредитного договору №200198181, користувалась кредитними коштами з власної ініціативи, а її звернення до суду з цим позовом має на меті ухилення від виконання своїх зобов`язань. При цьому позивач не надала жодних доказів на підтвердження недійсності укладеного договору.

Одночасно з відзивом на позовну заяву представник відповідача Діабате К.М. направила до суду клопотання про застосування до вимог позивача строків позовної давності, в якому зазначила, що кредитний договір був укладений 15.12.2017, строк позовної давності сплив 15.12.2020, що свідчить про те, що позовна заява подана до суду після спливу трирічного строку позовної давності.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі.

В судове засідання представник відповідача Діабате К.М. не з`явилася, у поданому суду відзиві просила розглянути справу без її участі.

15.06.2022 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі і призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

15.12.2017 ОСОБА_1 підписала заяву (оферту) №200105259 про надання їй та використання платіжної картки, в рамках якої:

випустити на її ім`я платіжну картку;

відкрити на її ім`я поточний рахунок у валюті - гривня, що буде використовуватись в рамках Договору про картку, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій з використанням картки з дебетно-кредитним порядком обслуговування рахунку;

для здійснення операцій за рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, встановити їй ліміт, в межах якого вона має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту під операції з карткою та здійснювати у відповідності до ст. 1069 ЦК України кредитування рахунку карти.

15.12.2017 ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту, згідно з яким погодила такі умови:

кредит - відновлювальна кредитна лінія;

сума кредиту - 50000 грн.;

строк кредитування -13 місяців;

мета отримання кредиту - на споживчі потреби;

спосіб та строк надання кредиту - безготівковим шляхом протягом банківського дня, наступного за активацією картки споживачем;

процентна ставка за кредитом (річних) - 24%;

вид процентної ставки - фіксована;

плата за обслуговування кредитної заборгованості - 2%;

загальні витрати за кредитом - 25986,30 грн.;

орієнтована загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі - 75986,30 грн.;

реальна річна процентна ставка, відсотків річних - 57,60%;

штрафи - плата за пропуск мінімального платежу: здійснення вперше - 100 грн., в другий раз поспіль - 200 грн., в третій раз поспіль - 200 грн., в четвертий раз поспіль - 350 грн.;

додаткові та супутні послуги третіх осіб, необов`язкові для отримання кредиту:

місячна плата за участь у Програмі страхування від нещасних випадків і хвороб 2 - 1%;

місячна страхова премія за Програму страхування фінансових ризиків «Захист від шахрайства» 3 - 12 грн.;

додаткові та супутні послуги банку:

плата за надання виписок по рахунку клієнта у вигляді текстових повідомлень за допомогою послуги «SМS - сервіс» (щомісячно) - 17 грн.;

плата за направлення виписки по рахунку на паперовому носії (щомісячно) - 17 грн. (в т.ч. ПДВ).

Також Паспорт споживчого кредиту містить застереження, яке погодила ОСОБА_1 , щодо того, що споживач має право відмовитися від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про споживче кредитування», детальний порядок якого описаний в Умовах надання та обслуговування платіжних карток ПАТ «Банк Форврд».

15.12.2017 ОСОБА_1 підписала заяву про відкриття їй банком поточного рахунку.

Умови надання та правила обслуговування платіжних карток ПАТ «Банк Форвард» були затверджені наказом голови Правління банку від 07.11.2017 №531.

Докази ознайомлення позивача з зазначеними Умовами в матеріалах справи відсутні, як і докази того, що вона погодила ці Умови та правила.

Згідно з випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 15.12.2017 по 04.07.2022 остання користувалась кредитними коштами та здійснювала платежі за кредитом.

Згідно з розрахунком по угоді №200105259 від 15.12.2017 за період з 15.12.2017 по 04.07.2022 заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить: 9758, 95 грн. - основне прострочення, 2232,80 грн. - прострочена плата.

Згідно з письмовою вимогою ПАТ «Банк Форвард» заборгованість ОСОБА_1 по угоді №200105259 від 15.12.2017 становила 17939.67 грн., з яких сума основного боргу - 14047,88 грн., сума нарахованих процентів за користування кредитом - 1658,99 грн., сума плати за обслуговування кредиту - 2232,80 грн.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного договору) нечесна підприємницька практика включає:

1)вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції;

2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 погодилась з метою його використання та встановленими умовами, отриманням кредиту в національній валюті України, в подальшому погашала кредитну заборгованість протягом тривалого часу, та не зверталась до банку з приводу роз`яснень положень договору чи надання іншої інформації з приводу виконання зобов`язань, не заявляла жодних претензій з приводу того, що їй незрозумілі умови кредитного договору.

Як вбачається з заяви (оферти) №200105259 від 15.12.2017 та паспорту споживчого кредиту, які підписала ОСОБА_1 , відповідач надав їй інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту, вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, додаткові та супутні послуги тощо.

Під час укладення оспорюваного договору його сторони узгодили всі істотні умови даного правочину та погодилися з ними, що відповідає приписам ст. 638 ЦК України.

З огляду на зазначене, суд вважає неспроможними доводи позивача щодо того, що відповідач не повідомив та не розтлумачив їй усі наявні ризики при користуванні послугою.

При цьому суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо того, що встановлення в договорі кредитування плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2%, додаткових та супутніх послуги третіх осіб (місячної плати за участь у Програмі страхування від нещасних випадків і хвороб 2 - 1%; місячної страхової премії за Програму страхування фінансових ризиків «Захист від шахрайства» 3 - 12 грн.), додаткових та супутніх послуг банку (плати за надання виписок по рахунку клієнта у вигляді текстових повідомлень за допомогою послуги «SМS - сервіс» (щомісячно) - 17 грн.; плати за направлення виписки по рахунку на паперовому носії (щомісячно) - 17 грн. (в т.ч. ПДВ)) суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умови договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемними. Проте, в силу положень ст.215 ЦК України визнання цих умов недійсними у судовому порядку закон не вимагає, оскільки вони є недійсними в силу закону.

Доводи позивача щодо того, що відповідач не надав їй інформацію про існуючі ризики при отриманні кредиту та подальшому його обслуговуванні, тим самим ввівши її в оману та не виконавши свого обов`язку, як професійного продавця послуг на фінансовому ринку України, що не сприяло їй у здійсненні іншого свідомого вибору і навіть відмови від здійснення правочину з відповідачем та є підставою для визнання договору недійсним є неспроможними.

Статтями 15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено такої підстави для визнання кредитного договору недійсним, як надання/ненадання суб`єктом господарювання інформації споживачеві послуг про орієнтовну сукупну вартість кредиту, вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, тощо. У таких випадках споживач може наділятися правом на розірвання договору, правом на відшкодування завданих йому збитків.

Суд вважає несправедливими умови договору, якими встановлені штрафи - плата за пропуск мінімального платежу: здійснення вперше - 100 грн., в другий раз поспіль - 200 грн., в третій раз поспіль - 200 грн., в четвертий раз поспіль - 350 грн., оскільки умовами договору не визначено ні періодичності сплати відсотків позивачкою за користування кредитом, ні мінімального платежу. Тому, враховуючи, що кредит був виданий строком на 13 місяців, то позивач повинна була до останнього дня цього строку повернути кредит та сплатити кошти за його користування. Таким чином, ці умови договору є несправедливими.

Проте посилання на несправедливість окремих умов договору не тягне за собою визнання недійсним такого договору в цілому.

Представник відповідача звернулась до суду клопотання про застосування до вимог позивача строків позовної давності, в якому зазначила, що кредитний договір був укладений 15.12.2017, строк позовної давності сплив 15.12.2020, що свідчить про те, що позовна заява подана до суду після спливу трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно із частинами третьою, четвертою ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною першою ст.261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивачем не надано суду доказів на спростування презумпції можливості та обов`язку знати про стан своїх майнових прав, зокрема з моменту укладення та підписання оспорюваного кредитного договору 15.12.2017, виходячи з чого, суд вважає, що саме з цього дня ОСОБА_1 могла дізнатися про порушення її прав, а отже нею пропущено строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, що є підставою для відмови у позові в частині визнання недійсним кредитного договору, яким встановлено розміри штрафів.

Підстав для поновлення пропущеного строку судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави, оскільки позивачу, яка звільнена від сплати судового збору, відмовлено в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 2, 4-5, 7-13, 76-81, 89, 223, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Банк Форвард», місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, б. 105, .

Представник відповідача: Діабате Каріна Миколаївна, місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, б. 105, паспорт НОМЕР_2 .

Суддя Ж. І. Кордюкова