Справа № 462/1057/21 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/237/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року м.Львів

Справа № 462/1057/21

Провадження № 22ц/811/237/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Савчук Г.В.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на рішення Залізничного районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 21 грудня 2021 року у складі судді Ліуша А.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення заробітної плати, -

встановив:

24 лютого 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що з 12 березня 2012 року працював контролером-стрільцем ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», з 22 березня 2013 року - сторожем, з 15 травня 2017 року - контролером-стрільцем; звільнений з роботи 17 травня 2017 року за згодою сторін. Починаючи з 2012 року по час звільнення відповідачем порушувалися вимоги законодавства про працю, а саме: йому встановлено посадовий оклад, нижчий, ніж гарантований Галузевою угодою між Міністерством промислової політики України, Фондом державного майна України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств машинобудівної та металообробної галузей «Металіндустрія-Україна» та профспілками автомобільного і сільськогосподарського машинобудування, машинобудівників та приладобудівників, космічного та загального машинобудування, радіоелектроніки та машинобудування, лісових галузей, машинобудування та металообробки, суднобудування, оборонної промисловості, енергетики та електротехнічної промисловості, атомної енергетики і промисловості України на 2008-2009 роки, а також Міжгалузевою угодою у сферах машинобудування, металообробки, електротехніки, радіоелектроніки, приладобудування, суднобудування, деревообробної та паперової, легкої та текстильної промисловості України на 2016-2020 роки. Просить стягнути з відповідача 68 453,02 грн. недорахованої заробітної плати та 43 316,71 грн. компенсації.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21 грудня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» на користь ОСОБА_2 68 453 грн. недорахованої заробітної плати без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цих сум відповідно до законодавства України. Стягнуто з відповідача на користь позивача 43 316,71 грн. втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цих сум відповідно до законодавства України. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржено ДП «ЛДЗ «ЛОРТА». В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що вважає рішення незаконним, ухваленим із неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Вказує, що судом першої інстанції невірно встановлено дію Галузевих угод щодо заробітної плати позивача та Міжгалузевої угоди; невірно вказані коефіцієнти для розрахунку. Зазначає, що ДП ЛДЗ «ЛОРТА» було передано не до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, а до ДК «Укроборонпром», а тому Міжгалузева угода 2016-2020 роки, яка була підписана Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, не може поширювати свою дію на діяльність ДК «Укроборонпром» та ДП ЛДЗ «ЛОРТА». Звертає увагу, що позивач невірно здійснив розрахунок свого мінімального посадового окладу з 1 січня 2017 року із розрахунку мінімальної заробітної плат, хоча в законодавстві прописана чітка норма про те, що такий оклад розраховується з прожиткового мінімуму. Просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Згідно із ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Згідно абз. 4 ч. 1 ст.5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється, зокрема, на підставі галузевих (міжгалузевих), територіальних угод.

Відповідно до ч. 1 ст.14 Закону України «Про оплату праці» договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів.

Частиною 1 ст. 15 цього Закону передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Відтак, встановлені галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами умови оплати праці є гарантіями для працівників в сфері оплати праці й безпосереднє застосування таких умов є обов`язковим для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії угоди.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про оплату праці» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначено, що положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Цим Законом також передбачено, що умови колективних договорів або угод, які погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод (ч.2 ст. 5 Закону), а галузева (міжгалузева) угода не може погіршувати становище працівників порівняно з генеральною угодою (ч. 3 ст. 8 Закону).

Статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачено, що положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Законодавством не вимагається обов`язковою умовою дії Міжгалузевої угоди її підписання кожним окремим підприємством чи засновником такого підприємства.

Встановлено, що ОСОБА_2 з 12 березня 2012 року працював контролером-стрільцем ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», з 22 березня 2013 року він працював сторожем, з 15 травня 2017 року- контролером-стрільцем; звільнений з роботи 17 травня 2017 року за згодою сторін.

ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» є державним оборонним підприємством, на яке з 2008 року поширювала свою дію Галузева угода між Міністерством промислової політики України, Фондом державного майна України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств машинобудівної та металообробної галузей «Металіндустрія-Україна» та профспілками автомобільного і сільськогосподарського машинобудування, машинобудівників та приладобудівників, космічного та загального машинобудування, радіоелектроніки та машинобудування, лісових галузей, машинобудування та металообробки, суднобудування, оборонної промисловості, енергетики та електротехнічної промисловості, атомної енергетики і промисловості України на 2008-2009 роки, яка була пролонгована до 2015 року. З жовтня 2016 року на нього поширювалась дія Міжгалузевої угоди у сферах машинобудування, металообробки, електротехніки, радіоелектроніки, приладобудування, суднобудування, деревообробної та паперової, легкої та текстильної промисловості України на 2016-2020 роки.

У п. 5.1.1. Галузевої угоди встановлено мінімальні коефіцієнти співвідношень місячних тарифних ставок робітників першого розряду з нормальними умовами праці до законодавчо визначеного розміру мінімальної заробітної плати згідно з Додатком № 1; співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки не менше як 1 до 1,25.

Розділом 5 Галузевої угоди встановлено мінімальні коефіцієнти співвідношень місячних посадових окладів, коефіцієнт для контролера-стрільця та сторожа становить 1.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення, зокрема, тим, що мінімальний посадовий оклад позивача з березня 2012 року по вересень 2016 року, відповідно до вище перелічених положень Галузевої угоди розрахований таким чином: мінімальна заробітна плата х 1,25 (співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки) х 1,35 (мінімальний посадовий оклад техніка без категорії, що дорівнює місячній тарифній ставці робітника третього розряду третьої сітки згідно з Додатком № 1 до Галузевої угоди) х 1 (мінімальний коефіцієнт міжпосадового співвідношення посадового окладу контролера-стрільця або сторожа згідно з Додатком № 2 до Галузевої угоди).

З вересня 2016 року на ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» діяла Міжгалузева угода у сферах машинобудування, металообробки, електротехніки, радіолектроніки, приладобудування, суднобудування, деревообробної та паперової, легкої та текстильної промисловості України на 2016-2020 роки.

Відповідно до п. 5.1.1. Міжгалузевої угоди сторони домовилися: «Установити на підприємствах, на період до законодавчого встановлення реального прожиткового мінімуму, співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки не менше як 1 до 1,5».

Мінімальний посадовий оклад сторожа з вересня 2016 року по травень 2017 року, відповідно до вище перелічених положень Міжгалузевої угоди розрахований таким чином: мінімальна заробітна плата х 1,5 (співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки) х 1,35 (мінімальний посадовий оклад техніка без категорії, що дорівнює місячній тарифній ставці робітника третього розряду третьої сітки згідно з Додатком № 1 до Міжгалузевої угоди) х 1 (мінімальний коефіцієнт міжпосадового співвідношення посадового окладу контролера-стрільця або сторожа згідно з Додатком № 2 до Галузевої угоди).

Відповідно до п. 5.1.1 Міжгалузевої угоди співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки не менш як 1 до 1,5 встановлено до законодавчого встановлення реального прожиткового мінімуму.

В додатках до Міжгалузевої угоди конкретно зазначено співвідношення між встановленими коефіцієнтами та мінімальною заробітною платою.

Розмір прожиткового мінімуму щороку затверджується Верховною Радою України у Законі України «Про Державний бюджет» на відповідний рік.

На час виникнення спірних правовідносин і на даний час законодавством не визначено поняття «реальний прожитковий мінімум» і не встановлено його розмір, як це передбачено у п. 5.1.1 Міжгалузевої угоди.

У рішенні суду зазначено, що розрахунковою величиною при визначені посадового окладу позивача є мінімальна заробітна плата.

З урахуванням положень п. 2 ст.2 Закону України «Про прожитковий мінімум» та положень ч. 2 ст. 9 Закону України «Про оплату праці», ст. 95 КЗпП України, прожитковий мінімум не може використовуватися для встановлення мінімального посадового окладу (тарифної ставки), а є лише соціальною гарантією того, що мінімальна заробітна плата не буде встановлена нижче рівня достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Із розрахунку різниці в заробітній платі згідно ОСОБА_3 та фактично нарахованою заробітною платою за період 2012 - 2017 роки, сума ненарахованої та не виплаченої відповідачу заробітної плати становить 68 453,02 грн.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтями 1,2,3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Пунктами 3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21 лютого 2001 року № 159, передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, така за період з березня 2012 року по травень 2017 року становить 43 316,71 грн.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача ненарахованої та невиплаченої заробітної плати, за період з березня 2012 року по травень 2017 року у сумі 68 453,02 грн.; компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату за період з березня 2012 року по травень 2017 року станом на січень 2021 року у розмірі 43 316,71 грн.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 11 від 18 грудня 2009 року роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

У цій постанові Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

Встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 12 березня 2012 року до 17 травня 2017 року на посадах контролера-стрільця і сторожа.

На обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивач зазначив, що до посад контролера-стрільця воєнізованої охорони та сторожа застосовується мінімальний коефіцієнт міжпосадового співвідношення посадового окладу контролера-стрільця або сторожа згідно з Додатком № 4 до Галузевої угоди - 1.0.

Позиція відповідача полягає в тому, що він погодився із застосуванням коефіцієнту у цій величині (1,0) та здійснював розрахунок посадового окладу згідно узгодженого із позивачем коефіцієнту. У запереченнях на додаткові пояснення відповідача позивач зазначив, що до його правовідносин має застосовуватись коефіцієнт 1,38, а не 1,0 як зазначено у своїй позовній заяві. Однак жодним чином вказані зміни до своєї позовної заяви не обґрунтував.

У додатку № 4 до Галузевої угоди 2010-2011 років наведені мінімальні коефіцієнти співвідношення місячних посадових окладів працівників загальних (наскрізних) професій машинобудування до тарифної ставки робітника першого розряду третьої сітки.(п. 5.1.5 Галузевої угоди 2010-2011 років).

Посада контролера та сторожа наведена у п. 1 додатку № 4 Галузевої угоди на 2010-2011 роки.

У п. 5.1.1. Галузевої угоди на 2010-2011 роки вказано, що сторони домовились встановити співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки не менше 1 до 1,1.

У додатку № 1 Галузевої угоди 2010-2011 років наведені міжкваліфікаційні співвідношення для встановлення тарифних ставок робітникам, де вказано що 1 третьої сітки розряд має коефіцієнт 1,0.

Позивач обґрунтовує свою позицію тим, що положення

міжгалузевої угоди не поширювали свою дію на діяльність відповідача, а тому розрахунок посадового окладу має здійснюватись з урахуванням положень колективних договорів. Колективний договір 2016-2020 років відсилає до Галузевої угоди. На той час діяла Галузева угода на 2010-2011 роки. Відповідач надав розрахунок посадового окладу позивача з урахуванням цих положень.

Позивач погодився з позицією щодо застосування положень Галузевої угоди 2010-2011 років, які застосовані у наданому ним розрахунку заборгованості.

Суд погоджується із наданим відповідачем розрахунком, який ним перевірено на відповідність положенням колективного договору та Галузевої угоди.

З розрахунку посадового окладу позивача вбачається, що позивачу нараховано та виплачено заробітну плату у більшому розмірі, ніж передбачено умовами Галузевих угод.

На підставі аналізу наявних у справі доказів та встановлених обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що у відповідача відсутній обов`язок щодо нарахування та виплати заборгованості по заробітній платі у заявленому позивачем розмірі через відсутність заборгованості.

Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

У статті 2 цього Закону зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Стаття 3 містить положення про те, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Оскільки є встановленим, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем відсутня, тому вимога про виплату компенсації до задоволення не підлягає.

Відповідно до статті 376 ЦПК України оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись: ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 грудня 2021 року скасувати та прийняти нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» простягнення з Державного підприємства Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_2 68 453 грн. недорахованої заробітної плати без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цих сум відповідно до законодавства України; та 43 316, 71 грн. втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цих сум відповідно до законодавства України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 5 липня 2022 року.

Головуючий - _______________________Т.І.Приколота

Судді: _________________ Ю.Р. Мікуш _______________Р.В. Савуляк