Справа №: 398/5517/21
провадження №: 2/398/762/22
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючої судді Нероди Л.М.,
за участю секретаря Шаповал І.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Олександрії цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру
ВСТАНОВИВ:
Позивач просить суд визнати за кожним із подружжя право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .
Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.04.2010 року. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.10.2015 року шлюб розірвано.
Від шлюбу сторони мають спільну дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який залишився проживати разом з позивачкою та на утримання якого відповідач сплачує аліменти.
Під час шлюбу, 24.06.2010 року сторони придбали у власніть трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . З метою купівлі квартири сторони отримали кредит в ПАТ «Укргазбанк» де позичальником виспупав відповідач, а позивач виступала у якості поручителя.
У квартирі сторони проживали разом та сплачували кредит за рахунок спільних коштів до моменту розлучення, а після розірвання шлюбу сторони домовилися про розподіл суми кредитних платежів та кожен з них сплачував окремо. 18.11.2019 року кредит було виплачено в повному обсязі.
Після розірвання шлюбу відповідач в квартирі фактично не проживає, а лише іноді навідується.
На даний час відповідач все частіше став заперечувати право власності позивачки в спірній квартирі та погрожувати виселити її.
Домовитися з відповідачем про розподіл спільного майна в добровільному порядку не має можливості, а також відповідач не бажає добровільно визначити частки у праві спільної сумісної власності.
Зважаючи на ці факти, позивачем було прийнято рішення про звернення до суду з зазначеним позовом.
Просить поділити майно подружжя виділивши позивачу та відповідачу по частці квартири АДРЕСА_2 у праві спільної сумісної власності.
У судове засіданні позивач не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до поданої заяви просит справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити.
ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, правом подачі відзиву не скористався.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 січня 2022 року відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 серпня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено жо судового розгляду.
Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 17.04.2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (після реєстрації шлюбу « ОСОБА_5 ») уклали шлюб 17.10.2010 року, про що складено актовий запис №75.
Згідно договору купівлі-продажу від 24.06.2010 року ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.06.2010 року ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.2010 року, належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 .
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою обтяження, яке накладено на кв. АДРЕСА_1 є іпотечний договір 1123 від 24.06.2010 року, який укаледно з ПАТ «Укргазбанк».
Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Згідно розпорядження Олександрійського міського голови №р-28-з від 19.02.2016 року «Про затвердження найменування мікрорайонів, площ, проспектів, вулиць та провулків в м. Олександрія» пр-т Леніна перейменовано на пр-т Соборний.
Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 власником зазначений ОСОБА_2 .
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.10.2015 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Згідно листа-повідомлення, який складений ПАТ «Укргазбанк» та адресований до приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу Банк просить здійснити державну реєстрацію припинення іпотеки та обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що виникла за Договором іпотеки та припинити обтяження на Договорі іпотеки, у вигляді заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, накладеної приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Радовою С.В. 24.06.2010 року за реєстраційним №1124.
Згідно довідки КП «Житлогосп» за адресою АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .
ОЦІНКА СУДУ
Судом встановлено, що позивач та відповідач 17.04.2010 року уклали між собою шлюб. В той же час сторони звернулися до ПАТ «Укргазбанк» з заявою про отримання іпотечного кредиту, який і було ними отримано 24.06.2010 року.
Кредитний договір було укладено між відповідачем та ПАТ «Укргазбанк», проте, позивач виступала в кредитних зобов`язаннях відповідача в якості поручителя.
Того ж дня, 24.06.2010 року ОСОБА_2 придбав у власність квартиру АДРЕСА_1 та при оформелні договору купівлі-продажу покупцем зазначений лише відповідач.
Таким чином, судом встановлено, що сторони, перебуваючи у шлюбних стосунках придбали квартиру АДРЕСА_1 .
Для вітчизняного законодавства традиційним є режим спільності майна подружжя. Він передбачає об`єднання майна дружини та чоловіка в єдину майнову масу та встановлення ряду спеціальних правил щодо його володіння, користування та розпоряджання. У сучасному розумінні сутності режиму спільності подружжя розглядається як особи, котрі мають спільний інтерес у підтриманні майнового благополуччя сім`ї, а їхні відносини характеризуються як відносини економічного партнерства. Внесок кожного з подружжя незалежно від його конкретного виразу та обсягу розглядається як суттєвий і необхідний елемент формування і підтримання майнової спільності. Таким чином, фундаментальна концепція режиму майнової спільності виражається в принципі економічного партнерства подружжя.
Режим спільності майна подружжя означає, що:
майно, набуте подружжям за час шлюбу, вважається спільним, якщо інше не встановлено договором сторін або законом;
дружина та чоловік мають рівні права відносно майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності;
майно належить подружжю без визначення часток кожного з них у праві власності;
права подружжя на майно визнаються рівними незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу);
до того часу, поки не буде доведене протилежне, вважається, що кожен з подружжя при розпорядженні спільним майном діє в інтересах подружжя.
У ч. 1 статті 60 СК України закріплено загальне правило: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу).
Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя. Якщо майно було набуте за час шлюбу, передбачається (презумується), що воно є спільним. Протилежне, тобто належність майна до роздільного майна подружжя, потребує доведення.
Відповідачем не надано суду достаніх та достовірних доказів того, що спірна квартира належить саме відповідачу на праві приватної власності. Такі факти потребують доведення в суді. Якщо докази відсутні або їх недостатньо, майно, набуте за час шлюбу, вважатиметься спільним майном подружжя.
Новий ЦК України передбачає державну реєстрацію прав на нерухомість (ст. 182 ЦК України). При цьому треба підкреслити наступне. Факт реєстрації майна, набутого за час шлюбу, на ім`я лише одного з подружжя, не впливає на його правовий режим (режим спільності майна).
Так, реєстрація права власності на квартиру, яка була зроблена на підставі договору купівлі-продажу квартири, учасником якого був лише один з подружжя, не свідчить про належність квартири до його (покупця) роздільного майна. Якщо квартира була набута за час шлюбу, то, незважаючи на факт її реєстрації на ім`я лише одного з подружжя, це майно вважається спільним майном подружжя, якщо інше не буде визначено за згодою подружжя або у разі спору - не доведено в суді.
На праві спільної сумісної власності вважається майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке належить дружині та чоловікові незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таким чином, оскільки частки у праві спільної сумісної власності подружжя є рівними, то кожному з них належить по частці квартири АДРЕСА_1 .
Згідно ч.1 ст.15, ч.1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права власності.
У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18).
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.
Позивач, звертаючись із позовними вимогами до суду, самостійно обирає спосіб захисту своїх прав та інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Відповідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати за кожним із подружжя право власності на 1 / 2 частку квартири АДРЕСА_1 у праві спільної сумівсної власності.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підялгає стягненню судовий збір в розмірі 1 683,90 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 258, 263, 264, 265, 273, 280-285 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру задовольнити в повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 право спільної сумусної власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 право спільної сумусної власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 судові витрати у розмірі 1 683 (одна тисяча шістсот вісімдесят три) грн 90 коп.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.01.2023 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована та проживає АДРЕСА_3 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА