Справа № 131/890/19
Провадження № 22-ц/801/14/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 рокуСправа № 131/890/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Ковальчука О. В.,

суддів: Берегового О. Ю., Сала Т. Б.,

за участі секретаря Луцишина О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Жорнище» про розірвання договору оренди землі,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Жорнище» на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 05 травня 2021 року у м. Іллінці суддею цього суду Олексієнком О. Ю., дата складання його повного тексту не відома,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Жорнище» (далі - ПАТ «Жорнище») про розірвання договору оренди землі, мотивуючи його тим, що 23 квітня 2013 року сторонами строком на 10 років було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,2298 га, кадастровий номер :01:000:0393, яка належить позивачу на праві приватної власності.

За умовами укладеного договору орендар повинен сплачувати орендну плату у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки землі, яка на момент підписання договору становила 40 243 грн. 71 коп., а саме 1 609 грн. 75 коп., або у натуральному вигляді, про що щорічно має укладатись окрема угода з зазначенням номенклатури, кількості, якості та вартості отриманої в якості орендної плати продукції.

Відповідно до п. п. 10, 13 договору оренди нарахування орендної плати мало здійснюватися з урахуванням індексації, а її розмір переглядатись один раз на рік у разі зміни коефіцієнтів індексації, підвищення цін і тарифів.

Згідно офіційних даних Державної Служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель уже в наступний рік після підписання договору оренди збільшився на коефіцієнт 1,249, отже, з 2014 року орендар повинен був виплачувати збільшену орендну плату на величину цього коефіцієнта.

Ці умови договору оренди протягом 6 років систематично не виконувались орендарем, що призвело до порушення прав позивача як орендодавця.

Пославшись на викладене та на допущення орендарем істотних порушень умов договору, ОСОБА_1 просив суд розірвати договір оренди землі № 7 від 23 квітня 2013 року, укладений між ним та ПАТ «Жорнище» щодо оренди земельної ділянки площею 2,2298 га, кадастровий номер :01:000:0393, розташованої на території Жорницької сільської ради Іллінецького району Вінницької області.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 05 травня 2021 року позовні вимоги задоволено. Вирішено питання розподілу судових витрат щодо судового збору.

Не погодившись із ухваленим рішенням, відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник позивача зазначив, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 754877 від 22 серпня 2008 року ОСОБА_1 на підставі розпорядження Іллінецької районної державної адміністрації від 25 червня 2008 року № 285 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,2298 га, кадастровий номер :01:000:0393, яка знаходиться на території Жорницької сільської ради Іллінецького району Вінницької області (а. с. 12).

23 квітня 2013 року між ОСОБА_1 (орендодавець) та ПАТ «Жорнище» (орендар) укладено договір оренди № 7 щодо оренди земельної ділянки площею 2,2298 га, кадастровий номер :01:000:0393, яка знаходиться на території Жорницької сільської ради Іллінецького району Вінницької області (а. с. 7-8).

За умовами пунктів 9, 10, 11, 13 вказаного договору оренди розмір орендної плати у рік становить 1609,75 грн, що складає 4 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (40 243 грн. 71 коп.). Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням її індексації. Орендна плата вноситься у строк до 15 грудня поточного року. Розмір орендної плати переглядається один раз на рік у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розміру земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджується документами; в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 12 договору оренди передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами, відомостями або накладними, розхідними документами.

Згідно акту приймання-передачі об`єкта оренди за договором оренди № 7 від 23 квітня 2013 року, що є додатком до цього договору, ОСОБА_1 передав ПАТ «Жорнище» у строкове платне користування належну йому на праві власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,2298 га, кадастровий номер :01:000:0393 (а. с. 9).

На спростування вимог позивача ПАТ «Жорнище» були надані копії відомостей про нарахування орендної плати за 2016-2017 роки (а. с. 35-36) та копію видаткового касового ордеру № 191 від 13 вересня 2018 року (а. с. 37).

Відповідно до офіційних даних Державної Служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель в 2014 році збільшився на коефіцієнт 1,249. В 2015 році коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель збільшився на коефіцієнт 1,2.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неналежним чином виконано обов`язок по сплаті орендної плати на земельну ділянку з урахуванням її індексації, що є порушенням істотних умов договору, які містять системний характер.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент укладання договору, передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 13 вказаної редакції Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, істотними умовами договору оренди землі: є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з положеннями статей 21, 22 зазначеної редакції Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що її земельну ділянку використовує інша особа.

Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) дійшла висновку, що тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплату у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, неналежне виконання умов договору, а саме часткове невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Саме такий висновок зазначений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) та Верховного Суду України, висловленою у постановах: від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12, від 28 вересня 2016 року у справі № 6-977цс16, у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року №527/603/17, №61-18906.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та розірвання спірного договору оренди земельної ділянки у зв`язку з тим, що невиконання відповідачем обов`язку по сплаті орендної плати за земельну ділянку з урахуванням її індексації, а також те, що невиконання такого обов`язку є порушенням істотних умов договору, які містять системний характер, тягне за собою припинення договору оренди землі внаслідок його розірвання.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строків позовної давності, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на таке.

За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Обов`язок орендаря сплачувати орендну плату систематично, вчасно та у повному обсязі відповідно до умов договору оренди землі та вимог земельного законодавства повинен виконуватись ним безперервно, протягом усього строку дії договору оренди землі. Несплата орендної плати охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Такий висновок висловлено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розірвання договору оренди землі, сутністю вимог за яким є усунення порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом до суду, оскільки покладені на орендаря обов`язки повинні виконуватись ним протягом усього строку дії договору оренди землі.

Позов про розірвання договору оренди земельної ділянки належить до зобов`язально-правових способів захисту права власності, оскільки між сторонами існують договірні правовідносини. При цьому зобов`язально-правові способи захисту мають на меті захист інтересів власника як учасника зобов`язальних відносин і розраховані на випадки порушення цих прав особою, яка знаходиться із власником чи іншим носієм цивільного права в договірних чи інших зобов`язальних правовідносинах. Тому вимоги про розірвання договору оренди не можуть розглядатися як негаторний позов, на який не поширюються норми щодо позовної давності.

Однак протягом строку дії договору оренди землі орендодавець не може бути обмежений у праві звернутися до суду з позовом про дострокове розірвання договору оренди внаслідок порушення, що полягає в систематичній несплаті та не в повному обсязі орендної плати та яке триває і має місце на момент звернення з позовом до суду, зокрема і шляхом розірвання договору оренди землі. Такий позов може бути пред`явлений протягом всього строку дії договору.

Несплата орендної плати систематично, вчасно та у повному обсязі - це протиправні дії, які тривають у часі, існують на момент звернення позивача до суду.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 02 листопада 2022 року у справі № 922/3166/20.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно зазначив формат кадастрового номеру земельної ділянки та змінив прохальну частину позовних вимог також є безпідставними, оскільки такі недоліки фактично є опискою та можуть бути усунені в порядку, передбаченому ст. 269 ЦПК України, проте не є підставою для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що орендна плата виплачувалась у натуральній формі, а тому індексації не підлягає не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до п. 10 договору, обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексації, відтак індексації підлягає розмір орендної плати, а не вартість сільськогосподарської продукції, виданої в якості орендної плати у натуральній формі.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності в оскаржуваному рішенні мотивації щодо заяви відповідача про відвід судді місцевого суду, оскільки з матеріалів справи встановлено, що вказана заява була вирішена судом першої інстанції шляхом винесення ухвали від 05 травня 2021 року (а. с. 88), що відповідає вимогам цивільного процесуального закону.

Оскільки відповідачем не подано до суду належних і допустимих доказів виконання своїх обов`язків за спірним правочином, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та розірвання договору оренди внаслідок невиконання відповідачем істотних умов договору щодо сплати орендної плати.

Представником позивача в суді апеляційної інстанції було заявлено клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн., яке підлягає до задоволення з огляду на таке.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Частиною 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ордеру серії ВН № 162785 від 06 серпня 2021 року на підставі договору про надання правової допомоги №б/н від 01 грудня 2020 року ОСОБА_1 уповноважив адвоката Якименко О.О. на надання йому правової допомоги у Вінницькому апеляційному суді (а.с. 153).

06 серпня 2021 року адвокатом Якименко О. О. видано довідку про те, що за надання правничої допомоги ОСОБА_1 у справі № 131/890/19 сплачено 3 000 грн. Адвокатом виконано наступний об`єм правової допомоги: вивчення апеляційної скарги - 2 години; складання відзиву на апеляційну скаргу - 7 годин (а.с. 155).

Згідно з квитанцією б/н від 05 серпня 2021 року ОСОБА_1 сплатив адвокату Якименку О.О. кошти за складання відзиву на апеляційну скаргу в розмірі 3 000 грн. (а.с. 154).

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, надавши оцінку співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ПАТ «Жорнище» на користь ОСОБА_1 3 000 грн. судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги адвокатом в суді апеляційної інстанції.

Крім того, адвокатом Якименко О.О. в суді апеляційної інстанції було подано заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн., яка пов`язана із ознайомленням з постановою Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі № 922/3166/20 та підготовкою і поданням до суду апеляційної інстанції такої заяви.

09 грудня 2022 року адвокатом Якименко О. О. видано довідку про те, що за надання правничої допомоги ОСОБА_1 у справі № 131/890/19 сплачено 2 000 грн., згідно якої адвокатом витрачено 4 години на ознайомлення з вказаною постановою та 1 годину на підготовку і подання такої заяви (а.с. 177).

Згідно з квитанцією б/н від 09 грудня 2022 року ОСОБА_1 сплатив адвокату Якименку О.О. кошти за надання зазначеної правової допомоги в розмірі 2 000 грн. (а.с. 178).

Дослідивши вказану заяву, апеляційний суд вважає, що у її задоволенні слід відмовити, оскільки ознайомлення зі змістом вищезгаданої постанови саме по собі не є наданням правничої допомоги у розумінні наведених вище норм процесуального права, а є реалізацією права адвоката на таке ознайомлення.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення справи, тому, з огляду на положення ст. 376 ЦПК України, вони не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому також відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Жорнище» залишити без задоволення, а рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 05 травня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Жорнище» (ЄДРПОУ - 00414210) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) 3 000 грн. (три тисячі гривень) витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : О. Ю. Береговий

Т. Б. Сало