Справа № 450/915/20 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/2831/21
Провадження № 22-ц/811/3114/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Симця В.І.;

адвоката Левицької І.В.

- представника ПрАТ «Львівобленерго»;

адвоката Шами М.Л. - представника відповідачки ОСОБА_1 ;

третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 травня 2021 року та апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року Приватне акціонерне товариство (ПрАТ) «Львівобленерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення вартості необлікованої електричної енергії.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 04.10.2019 року в ході проведення перевірки на об`єкті відповідача на АДРЕСА_1 представниками ПрАТ «Львівобленерго» було виявлено порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії, про що на місці за участі представника споживача, ОСОБА_2 , було складено акт про порушення № 034860 від 04.10.2019 року, яким зафіксовано порушення цілісності пломбувального матеріалу на якому встановлені пломби з відбитками тавр оператора системи. Представник споживача, ОСОБА_2 , підписав цей Акт без зауважень та не заперечував щодо недообліку електричної енергії. У зв`язку з повторною неявкою 22.11.2019 року належним чином повідомленого споживача на засідання комісії ЛМЕМ ПрАТ «Львівобленерго» з розгляду актів, засідання комісії було проведено за відсутності відповідача і рішенням згаданої комісії (протокол № 034860-б від 22.11.2019 року) відповідачу проведено нарахування обсягу та вартості не облікованої електричної енергії: за період з дати проведення останнього контрольного огляду засобів обліку (23.04.2019 року) по дату складання акту про порушення (04.10.2019 року), виходячи з дозволеної потужності (Рдоз=5кВт) та режиму роботи електрообладнання згідно з договором на суму 9 186 грн. 60 коп., яка і є предметом позовних вимог, оскільки ця заборгованість відповідачкою в добровільному порядку не сплачена (том 1, а.с. 1-7).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» 9 186 грн. 60 коп. вартості недооблікованої електричної енергії, а також 2 102 грн. судового збору (том 1, 132-136).

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 червня 2021 року заяву представника ПрАТ «Львівобленерго» про ухвалення додаткового рішення (про стягнення з відповідачки на користь позивача 2 400 грн. витрат на професійну правничу допомогу) залишено без розгляду (том 1, а.с. 208).

Вищезгадане рішення від 18 травня 2021 року оскаржила відповідачка.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати «та ухвалити нове рішення», покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що наведені представниками позивача в Акті про порушення від 04.10.2019 року обставини «свідчать про відсутність доступу до незаконного, не облікованого використання електроенергії, як споживачем, так і іншими невстановленими особами, що зірвали захисну штабу».

Вважає, що Акт про порушення від 04.10.2019 року складений з чисельними порушеннями (том 1, а.с. 212-227).

Вищезгадану ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 червня 2021 року оскаржило ПрАТ «Львівобленерго», яке просить цю ухвалу скасувати «та ухвалити нове рішення про задоволення заяви ПрАТ «Львівобленерго» про ухвалення додаткового рішення», покликаючись на порушення норм процесуального права.

Звертає увагу на те, що позивачем документи, якими останній обґрунтовує свою вимогу про стягнення з відповідачки на його користь витрат, понесених на оплату правничої допомоги, було долучено ще до позовної заяви і такі містились у матеріалах справи станом на час ухвалення судом рішення по справі (том 1, а.с. 239-245).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їхніх представників на підтримання доводів поданих ними апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення та ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення суду до задоволення не підлягає, а апеляційна скарга позивача на ухвалу суду - підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

Судами встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається (не заперечується) всіма її учасниками (зокрема - і апелянтом та третьою особою в поданих ними Відзивах на позовну заяву, а також і в апеляційній скарзі) те, що:

-згідно Договору про постачання електричної енергії, укладеного 16.05.2012 року між позивачем (як «Постачальником») та відповідачкою ОСОБА_1 , остання є споживачем електричної енергії, як власник нежитлового приміщення на АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 11-30), яке ОСОБА_1 по Договору оренди від 01.02.2018 року передано в оренду ОСОБА_2 (том 1, а.с. 96-99);

-04.10.2019 року на вищезгаданому об`єкті мала місце перевірка представниками позивача на предмет виявлення порушень правил споживання електричної енергії, за результатами якої цими представниками позивача було складено Акт про порушення, а саме: порушення цілісності пломбувального матеріалу на приладі обліку спожитої електроенергії, і даний акт з приміткою «Зауважень немає» був підписаний орендарем нежитлового приміщення (третьою особою) ОСОБА_2 (том 1, а.с. 31-33).

Всі доводи вищезгаданих Відзивів на позовну заяву та апеляційної скарги зводяться до недоліків (на думку відповідачки та третьої особи) оформлення Акту про порушення від 04.10.2019 року, а також базуються на твердженнях про порушення цілісності пломбувального матеріалу на приладі обліку спожитої електроенергії «невстановленими особами» - з посиланням на те, що цей прилад обліку спожитої електроенергії знаходиться у коридорі загального користування (том 1, а.с. 82-89, 126-133).

В той же час, згідно з підпунктом 8 пункту 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року №312, споживач електричної енергії зобов`язаний забезпечувати збереження і цілісність встановлених на його території та/або об`єкті (у його приміщенні) розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії та пломб (відбитків їх тавр) відповідно до акта про пломбування. Ті самі приписи містилися і в пункті 10.2 Правил користування електричною енергією (ПКЕЕ), затверджених постановою НКРЕ від 04.05.2006 року № 562.

За змістом пункту 8.4.2 ПРРЕЕ, «пошкодженням пломб» є порушення цілісності пломб, цілісності пломбувального матеріалу, на якому встановлені пломби (дріт, кордова нитка тощо), порушення цілісності гвинтів, на яких закріплено пломбувальний матеріал.

За змістом пункту 4.2.3 вищезгаданого Договору про постачання електричної енергії від 16.05.2012 року, укладеного між позивачем та відповідачкою ОСОБА_1 , остання, як Споживач, сплачує Постачальнику вартість недорахованої електроенергії у випадку (зокрема) пошкодження засобів обліку електроенергії, втручання в їх роботу, зняття пломб з засобів обліку, а пунктом 4.2.4 цього Договору … встановлено, що споживач ( ОСОБА_1 ) не несе відповідальності перед Постачальником відповідно до вимог (зокрема) пункту 4.2.3 цього Договору, «якщо доведе, що порушення виникли з вини Постачальника або внаслідок дії обставин непереборної сили» (том 1, а.с. 14).

Як вбачається з вищенаведеного, обов`язок забезпечення збереження і цілісності (зокрема) пломб та пломбувального матеріалу на засобах комерційного обліку електричної енергії покладається саме на Споживача електричної енергії, який звільняється від відповідальності за порушення цілісності цих пломб та пломбувального матеріалу лише за умови доведення саме ним порушень з вини Постачальника або наявності дії обставин непереборної сили.

Порушень з вини Постачальника (позивача) або наявності дії обставин непереборної сили, у зв`язку з чим 04.10.2019 року на приладі обліку спожитої електроенергії в будинку АДРЕСА_1 було виявлено порушення цілісності пломбувального матеріалу, відповідачкою (апелянтом) та третьою особою не наведено.

Так само, як не наводиться доводів стосовно того, що саме перешкоджало невідкладно повідомити позивача (як постачальника електричної енергії) про пошкодження пломбувального матеріалу на засобі обліку електричної енергії (відповідальність за цілісність якого несе саме споживач цієї електричної енергії) «невстановленими особами».

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення по справі з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу відповідачки на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Залишення заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення по справі про стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу без розгляду суд мотивував тим, що цю «заяву подано з порушенням строку передбаченого ЦПК України» (том 1, а.с. 208).

Колегія суддів вважає, що вищенаведений висновок суду не відповідає обставинам справи і такий зроблений з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.

ЦПК України встановлено, що:

- судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, і що витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (частини 1 та 3 статті 133);

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частини 1-3 статті 137);

- розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137);

- суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137);

- обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137).

Для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання цієї правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги (або обов`язку такої оплати; п.1 ч.2 статті 137 ЦПК).

Як стверджується матеріалами справи, позовна заява містить позовну вимогу про покладення судових витрат на відповідачку і в обґрунтування цих витрат до позовної заяви долучено Договір про надання правничої допомоги, у якому зазначено, що вартість правничої допомоги становить 2 400 грн.; розрахунок цієї вартості та платіжне доручення на суму 2 400 грн. в підтвердження факту оплати правничої допомоги, а також ордер на адвоката Левицьку І.В. (а.с. 61-63, 72), яка особисто приймала участь у розгляді даної справи судом першої інстанції.

За вищенаведених обставин суд при ухваленні рішення по справі зобов`язаний був вирішити позовну вимогу про покладення судових витрат на відповідачку з урахуванням вже понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

А у випадку не вирішення питання про розподіл між сторонами понесених ними витрат на правничу допомогу при ухваленні рішення по справі - вирішити дане питання шляхом ухвалення додаткового рішення.

Відтак, за наведених вище обставин, у суду були відсутніми правові підстави для залишення заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення по справі про стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу без розгляду: з тих підстав, що цю «заяву подано з порушенням строку передбаченого ЦПК України», а відтак оскаржувана представником позивача ухвала підлягає скасуванню.

В той же час, відповідачкою та її представником так і не було подано до суду клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, та (або) доводів і доказів про неспівмірність цих витрат, що унеможливлює вирішення судом апеляційної інстанції питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки (ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності) суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, з власної ініціативи.

Вищенаведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 454/3919/18 (провадження № 61-13848св21) і в силу положень частини 4 статті 263 ЦПК України є обов`язковою для суду апеляційної інстанції.

За вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про задоволення заяв представника позивача про стягнення з відповідачки на користь позивача 5 400 (2 400 + 3 000) грн. понесених останнім витрат на професійну правничу допомогу (том 1, а.с. 61; том 2, а.с. 67).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2022 року - 2 481, 00 грн.

Предметом позову у цій справі є стягнення вартості не облікованої електричної енергії у розмірі 9 186 грн. 60 коп.

Таким чином, ціна позову у цій справі складає 9 186 грн. 60 коп., що станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481, 00 грн. х 100 = 248 100, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 9 186 грн. 60 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ч.3 п.2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 травня 2021 року - без змін.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» задовольнити.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 червня 2021 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» витрати на професійну правничу допомогу:

-2 400 грн. - у першій інстанції;

-3 000 грн. - у апеляційній інстанції,

а всього - 5 400 (п`ять тисяч чотириста) грн. 00 коп.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 09 червня 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.