Провадження № 2/641/216/2022 Справа № 641/5079/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Онупко М.Ю.,

за участю секретаря Ігнатової О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луніна Тетяна Анатоліївна про визнання договору іпотеки недійсним та скасування державної реєстрації обтяження на квартиру,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з вказаним позовом, в якому просить визнати договір іпотеки №1049 від 06.04.2018 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 недійсним, державну реєстрацію обтяження заборону відчуження зазначеної квартири визнати недійсною, покласти на відповідачів судові витрати.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що його бабуся ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на частку в майні, а саме квартири АДРЕСА_1 вона залишила заповіт. Вказаним заповітом вона залишила частку квартири АДРЕСА_1 своєму онукові ОСОБА_1 . Після смерті бабусі за заявою позивача від 07.05.2015 року до приватного нотаріуса ХМНО Ніколенко А.С. було відкрито спадкову справу. Також позивач вказав, що його батько ОСОБА_5 помер у лікарні ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті спадкодавців, які були співвласниками квартири у рівних частках, позивач прийняв спадщину подавши відповідні заяви про прийняття спадщини.

Крім того, зазначив, що під час оформлення заяв до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті його батька та бабусі, було виявлено заборону на квартиру АДРЕСА_1 , що стало перешкодою для подальшого оформлення спадщини. Позивач вказав, що 06.04.2018 року о 15 год. 13 хв. приватним нотаріусом ХМНО Луніною Т.А. було посвідчено договір іпотеки № 1049 між іпотекодавцем ОСОБА_2 та іпотекодержателем ОСОБА_3 , номер запису про іпотеку 25632668. Предметом іпотеки є квартира його батька ОСОБА_5 та бабусі ОСОБА_4 , співвласниками якої вони стали з моменту приватизації квартири 09.02.1999 року.

Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 реєстровий номер № 378 від 04.04.2018 року посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Шеренковим В.О., який навмисно не перевірив спадковий реєстр, в якому на той день 04.04.2018 року після смерті його бабусі співвласниці спірної квартири, вже була відкрита спадкова справа на частину квартири АДРЕСА_1 . 06.04.2018 року відповідач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 уклали договір позики грошей в розмірі 476476 грн., що еквівалентно 18200 доларів США під залог незаконно захопленою квартирою, яку оформили в іпотеку.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.09.2018 року у справі № 641/3332/18, провадження № 2/641/1538/2018 правочин, реєстровий номер № 378 від 04.04.2018 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 нібито між його померлим батьком ОСОБА_5 , від імені якого виступав ОСОБА_6 та між ОСОБА_2 , визнано недійсним, та вказане рішення набрало законної сили 26.10.2018 року.

Враховуючи вищевикладене, позивач ОСОБА_1 був вимушений звернутися з даним позовом до суду для захисту своїх прав та інтересів

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.07.2020 року справу було прийнято до розгляду суддею ОСОБА_7 та відкрито провадження по вищевказаній справі та призначено підготовче судове засідання.

На підставі розпорядження керівника апарату суду Губіної Н.В. від 07.09.2020 року № 60, у зв`язку зі звільненням судді Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_7 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2020 року, вказані матеріали цивільної справи № 641/5079/20 надійшли до провадження судді Комінтернівського районного суду м. Харкова Онупко М.Ю.

Ухвалою Комінтернівського районного суд м. Харкова від 16.09.2020 року по справі № 641/5079/20 прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання.

Позивач до судового засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В судовому засідання представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_8 позовні вимоги підтримав, та посилаючись на обставини викладені в позовній заяві просив їх задовольнити.

До судового засідання ОСОБА_2 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_9 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував в повному обсязі, та пояснив, що на момент укладення договору іпотеки власником спірної квартири був ОСОБА_2 , а тому при укладенні вказаного договору було дотримано всі вимоги законодавства.

В наданому до суду відзиві на позовну заяву зазначив, що проти позову заперечує в повному обсязі, та 06.04.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки за яким іпотекодавець ОСОБА_2 з метою забезпечення своїх зобов`язань за договором позики укладеному у простій письмовій формі, 06.04.2018 року з усіма послідуючими додатками та змінами до нього передає, а іпотекодержатель ОСОБА_3 приймає в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки на момент укладення договору був власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого нотаріусом ХМНО Шеренковим В.О. від 04.04.2018 року, реєстровий № 378. Право власності на квартиру зареєстровано за іпотекодавцем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Крім того, вказав, що договір посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Луніной Т.А. в установленому законом порядку та зареєстровано в реєстрі за № 1049. У договорі іпотеки сторонами також обумовлені усі умови, передбачені законодавством для його чинності. На момент укладення договору іпотеки від 06.04.2018 року заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.09.2018 року, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 не існувало. Також, на виконання договору позики від 06.04.2018 року ОСОБА_3 реально передано ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 476 476 грн., які до теперішнього часу не повернуто, що свідчить про невиконання ОСОБА_2 умов договору. Вищенаведене свідчить, що на момент укладення договору іпотеки від 06.04.2018 року ОСОБА_3 не знав і не міг знати про те, що позивач мав будь-які права на предмет іпотеки.

До судового засідання відповідачі та третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луніна Т.А. не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 від 17.02.2015 року ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 від 17.04.2018 року ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно до свідоцтва про право власності на житло реєстраційний № НОМЕР_3 від 09.02.1999 року квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до заповіту від 16.02.2015 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Кірія Ю.О., ОСОБА_4 на випадок її смерті заповіла позивачу ОСОБА_1 належну їй частку квартири АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.09.2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , посвідчений ПН ХМНО Шеренковим В.О., реєстровий № 378. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 704,80 грн. Відповідно до відмітки суду вказане заочне рішення суду набрало законної сили 26.10.2018 року.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до положень ст. 82 ЦПК України на підставі вищезазначених рішень судом встановлено наступні обставини.

Судом встановлено, що за відомостями, що містяться у дублікаті лікарського свідоцтва про смерть № 56 від 17.04.2018, виданого Державною установою «Інститут загальної та невідкладної хірургії ім. Зайцевої Національної академії медичних наук» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер у стаціонарі ІНФОРМАЦІЯ_2 від цирозу печінки.

04.04.2018 року ПН ХМНО ОСОБА_10 посвідчено договір купівлі-продажу в цілому квартири АДРЕСА_1 , за умовами якого присутній у нотаріуса особисто ОСОБА_5 передав, а ОСОБА_2 прийняв у власність спірну квартиру. Таким чином, на момент вчинення правочину ОСОБА_5 не міг мати цивільної дієздатності, оскільки вже помер, квартира не належала йому в цілому.

З договору іпотеки від 06.04.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Луніною Т.А., зареєстрований в реєстрі за № 1049, укладеного між ОСОБА_2 іменовий наладі іпотекодавець та ОСОБА_3 , далі по договору іпотекодержатель, вбачається, що іпотекодавець з метою забезпечення викладених нижче зобов`язань передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 . Сторони домовились, що вартість предмета іпотеки складає 290 350 грн.

Згідно до п. 1.2 договору предмет іпотеки (квартира) є власністю іпотекодавця на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Шеренковим В.О., приватним нотаріусом ХМНО від 04.04.2018 року, реєстровий № 378.

Відповідно до п. 1.3 договору іпотекою за цим договором забезпечуються вимоги іпотекодержателя, які виникають з договору позики, укладеного у простій письмовій формі, 06.04.2018 року з усіма послідуючими додатками та змінами до нього, згідно з яким: іпотекодержатель надає іпотекодавцю позику в розмірі 476 476 грн., що є еквівалентом 18 200 доларів США за курсом їх продажу Комерційними банками України на 06.04.2018 року, а іпотекодавець зобов`язується своєчасно повернути позику іпотекодержателю. Строк користування позикою встановлено згідно договору позики 06.06.2018 року.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з вимогами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Відповідно до з ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з приписами ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Як вбачається з матеріалів справи заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.09.2018 року було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , посвідчений ПН ХМНО Шеренковим В.О., реєстровий № 378.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 04.04.2018 року, який рішенням суду визнано недійсним, є оспорюваним правочином, та відповідно він є недійсним з моменту його вчинення, тобто з 04.04.2018 року, у зв`язку з чим на моменту укладення договору іпотеки від 06.04.2018 року іпотекодавець ОСОБА_2 не мав повноважень на розпорядження спірною квартирою, та укладати будь-які договори щодо цього майна.

Таким чином, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 06.04.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Луніною Т.А., зареєстрований в реєстрі за № 1049, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З приводу позовних вимог позивача про визнання недійсним державної реєстрації обтяження, а саме заборони відчуження зазначеної в договорі іпотеки № 1049 від 06.04.2018 року між іпотекодержателем ОСОБА_3 та іпотекодавцем ОСОБА_11 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Луніною Т.А., реєстровий № 1050, квартири АДРЕСА_1 , суд зазначає, що вказані вимоги є похідними від позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 06.04.2018 року, а тому є такими, що заявлені передчасно, та задоволенню не підлягають.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з такого.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Також, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем до матеріалів справи додано договір про представництво та надання правової допомоги № 29 від 29.07.2019 року, та довідку від 03.07.2020 року про сплату ОСОБА_1 за договором про представництво та надання правової допомоги № 29 від 29.07.2019 року в розмірі 5000 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем не надано до суду детального опису робіт (наданих послуг) за договором про представництво та надання правової допомоги № 29 від 29.07.2019 року, то вимоги в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. задоволенню не підлягають.

Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луніна Тетяна Анатоліївна про визнання договору іпотеки недійсним та скасування державної реєстрації обтяження на квартиру задовольнити частково.

Визнати недійсним договір іпотеки укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 06 квітня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Луніною Тетяною Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за № 1049.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісім сорок) грн. 80 коп.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано - після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи- в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі :

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП в матеріалах справи відсутній.

Відповідач - ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луніна Тетяна Анатоліївна, адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Данілевського, 22, код в матеріалах справа відсутній.

Повний текст рішення складено 02.02.2023 року.

Суддя: М. Ю. Онупко