ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5626/22 Справа № 175/772/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Свистунової О.В., Зайцева С.А.

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, Дніпропетровської міської ради, третя особа: Державний нотаріус другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Тамаря Я.В., ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, Дніпропетровської міської ради та просив визнати за ним право власності на спадкове майно: земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0, 068 га, розташовану на території садового товариства «Світанок» Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області та 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої увійшли квартира АДРЕСА_1 та земельна ділянка № НОМЕР_1 , розташована в садовому товаристві «Світанок» Новоолександрівської сільської ради. Він є єдиним спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину після її смерті.

Зазначав, що в установлений законом строк він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на квартиру та на земельну ділянку йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що за життя ОСОБА_3 не зареєструвала в установленому законом порядку право власності на це майно.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0, 068 га, розташовану на території садового товариства «Світанок» Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, передану для ведення садівництва, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06 листопада 2009 року державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кокосадзе Л. В.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03 жовтня 2003 року державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кокосадзе Л. В.

Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року вирішено питання щодо судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за життя спадкодавець ОСОБА_3 успадкувала від своїх батьків спірні земельну ділянку та 1/2 частину квартири, що підтверджується виданими на її ім`я свідоцтвами про право на спадщину за законом, однак не зареєструвала право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, що позбавляє позивача можливості в позасудовому порядку оформити свої спадкові права на це майно.

У жовтні 2020 року третя особа ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про задоволення позову є передчасними, оскільки до участі в справі в якості відповідача не залучено ОСОБА_1 .

У березні 2021 року ОСОБА_2 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року й направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Постановою Верховного Суду від 29.06.2022 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, постанову Дніпровського апеляційного суду від 10.02.2021 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ..

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої увійшли: 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , що належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4 , виданого 03 жовтня 2003 року; земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 0,068 га, розташована на території садового товариства «Світанок» Новоолександрівської сільської ради, що належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_5 , виданого 06 листопада 2009 року.

У встановлений законом строк ОСОБА_2 як спадкоємець першої черги за законом подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .. Інші спадкоємці першої черги за законом ОСОБА_6 (чоловік спадкодавця) та ОСОБА_7 (син спадкодавця) подали заяви про відмову від прийняття спадщини на користь позивача.

Постановою державного нотаріуса Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Тамарі Я. В. від 30 липня 2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 та на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0, 068 га, розташовану на території садового товариства «Світанок» Новоолександрівської сільської ради, що належали померлій ОСОБА_3 , у зв`язку з відсутністю реєстрації правовстановлюючого документа.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1258 ЦК України встановлена черговість спадкування за законом, а саме: спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

За приписами статті 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 ЦК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що належними відповідачами в спорах про визнання права власності на майно у порядку спадкування є спадкоємці, тобто особи, визначені за заповітом або за законом, які звернулися у передбаченому порядку та строки із заявою про прийняття спадщини, відкритої після смерті спадкодавця, та прийняли цю спадщину або вважаються такими, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Предметом позовних вимог у цій справі є визнання права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 , зокрема на земельну ділянку, яка належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_5 , виданого 06 листопада 2009 року. Вказане свідоцтво недійсним не визнане.

Суди встановили, що єдиним спадкоємцем, який в установлений законом строк прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , є позивач. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні, а тому позивач правильно визначив відповідачами територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем знаходження спадкового майна.

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно того, що їй не зрозуміло як за позивачем встановлено право власності на земельну ділянку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка успадкувала після смерті ОСОБА_5 , оскільки єдиною спадкоємицею ОСОБА_5 була його дружина ОСОБА_4 , спростовується матеріалами справи, оскільки із свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.11.2009 року вбачається, що за життя спадкодавець ОСОБА_3 отримала на своє ім`я свідоцтво на право на спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 , але не зареєструвала його у відповідних органах на своє ім`я.

Також, встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивач вступив в управління та володіння спадковим майном і є спадкоємцем за законом, право власності спадкодавця ОСОБА_2 не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а відповідно до ст. 1296 ЦК України, а згідно із ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права, тому ОСОБА_1 передчасно звернулася до суду із апеляційною скаргою, у якій просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Крім того, ОСОБА_1 не є спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 , а відтак не може бути і відповідачем за пред`явленими в цій справі вимогами.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Ж.І. Максюта

Судді О.В. Свистунова

С.А.Зайцева