КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 488/129/22
Провадження № 2/488/807/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09.08.2022 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі судді - Чернявської Я.А.,

при секретарі судового засідання - Кралі В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

17.01.2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою, в якій просила розірвати шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2 , зареєстрований 08.08.2008 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 410, а також просила залишити проживати неповнолітню дитину з нею та стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову позивач вказала, що шлюбні відносини із відповідачем припинені у зв`язку з тим, що подружжя має різні погляди на життя та сімейні обов`язки. Це призвело до втрати почуття любові. Спільного господарства вони не ведуть і разом не проживають.

Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначила, що дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Спір щодо спільно нажитого майна сторони будуть вирішувати в іншому судовому провадженні.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Позивач надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.

Відповідач надіслав до суду відзив, в якому надав пояснення щодо обставин, викладених у позовній заяві ОСОБА_1 . Вимоги позивача про розірвання шлюбу визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу, позовні вимоги щодо встановлення місця проживання доньки з позивачем та стягнення з нього судового збору не визнав.

Просив розглядати справи без його присутності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню через наступне.

Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.

Судом встановлено, що 08.08.2008 року між сторонами укладений шлюб, який зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції та про що був зроблений відповідний актовий запис № 410.

Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спір щодо спільно нажитого майна буде вирішуватися сторонами в іншому судовому провадженні.

Шлюбні відносини між сторонами припинені з січня 2022 року.

Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються.

При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу.

При цьому суд також враховує, що рішення сторонами прийнято з усвідомленням його наслідків.

Таким чином, визнання відповідачем вимог щодо розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України.

З огляду на вищезазначене, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги щодо розірвання шлюбу.

Крім того, згідно з ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивач висловила бажання відновити своє дошлюбне прізвище ОСОБА_4 .

Що стосується вимог позивача про визначення місця проживання дитини з позивачем, суд зазначає наступне.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ст.ст. 11, 15 Закону України Про охорону дитинства сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно з ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Так, 11 липня 2017 Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На час звернення до суду з позовом, а також під час розгляду цивільної справи позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, що позбавляють суд можливості вирішити питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини з позивачем.

За таких обставин суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог позивача щодо залишення проживання дитини з позивачем у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Згідно з статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду було заявлено дві вимоги немайнового характеру, одну з яких судом було задоволено повністю, в іншій частині позовних вимог позивачу було відмрвлено у зв`язку з їх недоведеністю.

Враховуючи приписи Закону України Про судовий збір, відповідно до якого судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, суд вважає за належне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім та документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в сумі 992, 40 грн.

Керуючись ст.ст. 206, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 24, 105, 110-114 Сімейного кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 08.08.2008 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 410.

ОСОБА_1 після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 ».

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: невідомий, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) судовий збір в розмірі 992,40 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Копію рішення направити до Корабельного районного у м. Миколаєві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення суду в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: невідомий, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Я.А. Чернявська