СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2993/22

пр. № 2/759/2937/22

13 липня 2022 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді П`ятничук І.В.,

за участю секретаря Марус А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічна компанія «Метрополія» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 17.02.2022 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічна компанія «Метрополія» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, яким просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 12.01.2021 року по 30.08.2021 року у розмірі 79377,54 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 31.08.2021 року по день постановлення судового рішення.

Позов мотивований тим, що у період з 12.01.2021 року по 30.08.2021 року він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Науково-Технічна Компанія «Метрополія» на посаді керівника проектів управляючої дирекції. Наказом від 28.08.2021 року генерального директора ОСОБА_2 його було звільнено з 30.08.2021 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідач щомісячно здійснював йому нарахування сум заробітної плати, але не здійснював її виплату. Вказав, що на день його звільнення, відповідачем так і не було проведено розрахунок. Зазначив, що загальна сума заробітної плати, що була йому нарахована та залишилася невиплаченою на день його звільнення становить 79377,54 грн.

Позивач вважає такі дії відповідача незаконними посилаючись на ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці», за відповідними нормами яких заробітна плата це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Посилаючись на ст. ст. 115, 116, 117 КЗпП України позивач просить задовольнити його позовні вимоги.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.04.2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява, якою позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити та розгляд справи провести за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду відзив, яким визнає частково позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 79377,54 грн., в іншій частині позовних вимог просить відмовити, розгляд справи просить здійснювати без участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічна компанія «Метрополія».

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено що позивач ОСОБА_1 у період з 12.01.2021 року по 30.08.2021 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Науково-Технічна Компанія «Метрополія» на посаді керівника проектів управляючої дирекції на підставі наказу № 01-к від 11.01.2021 року генерального директора ОСОБА_2 (а.с. 10).

Наказом від 28.08.2021 року генерального директора ОСОБА_2 позивача було звільнено з посади керівника проектів управляючої дирекції ТОВ «Науково-Технічна Компанія «Метрополія» з 30.08.2021 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 11).

Однак, відповідачем у день звільнення з позивачем не був проведений повний розрахунок, та відповідач не виплатив йому заробітну плату за період з 12.01.2021 року по 30.08.2021 року в розмірі 79377,54 грн.

Дані обставин підтверджуються відповідними відомостями по виплаті заробітної плати та визнані відповідачем у поданому до суду відзиві (а.с. 14-15).

Право на своєчасне одержання винагороди за працю гарантовано ст. 43 Конституції України.

Статтею 2 Кодексу законів про працю України передбачено, що право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, забезпечується державою.

Відповідно до ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Згідно з вимогами ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст.ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинно виплатити працівникові його середній заробіток, за весь час затримки по день фактичного розрахунку та за затримку видачі трудової книжки, тобто за час вимушеного прогулу.

Вимоги позивача по стягненню з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.08.2021 року по день постановлення рішення підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Зокрема, згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до п.8 вказаного порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

30 січня 2019 року Велика Палата Верховного Суду (справа № 910/4518/16) вказала, що за змістом норм статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

З матеріалів справи вбачається, що відпрацьованими двома місяцями перед звільненням позивача з роботи були липень-серпень 2021 року.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України заробітна палата ОСОБА_1 за липень-серпень 2021 року склала 24096,16 грн.(а.с. 15).

Середньоденна нарахована заробітна плата позивача за останні повні два місяці складає 573,72 грн. в день, із розрахунку ( 24096,16 грн. : 42 робочі дні), а час розрахунку при звільненні, враховуючи межі заявлених позовних вимог, слід рахувати за період з 31.08.2021 року по 13.07.2022 року, що становить 220 днів.

Отже, середній заробіток за весь час затримки виплати становить 126218 грн. 40 коп., із розрахунку: 573,72 грн. х 220 днів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З огляду на очевидну не співмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 79377,54 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 1587,55 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.43 Конституції України, ст.ст. 2, 97, 115, 116, 117 КЗпП України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 258-268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічна компанія «Метрополія» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічна компанія «Метрополія» ( , місце знаходження: м. Київ, вул. Ломоносова, 75А, оф. 129) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) заборгованість по виплаті заробітної плати за період з 12.01.2021 року по 30.08.2021 року у розмірі 79377 грн. 54 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 79377 грн. 54 коп., а всього стягнути 158755 ( сто п`ятдесят вісім тисяч сімсот п`ятдесят п`ять ) грн. 08 коп.

В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічна компанія «Метрополія» ( , місце знаходження: м. Київ, вул. Ломоносова, 75А, оф. 129) на користь держави судовий збір у розмірі 1587 грн. 55 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. П`ятничук