Справа № 463/3647/15 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/811/2252/22 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання - Юзефович Ю.І.,

з участю - апелянта ОСОБА_1 , представника апелянта - адвоката Кирилича А.Я., представника відповідача - адвоката Вертас М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про захист прав споживачів, визнання договорів недійсними та визнання окремих умов договору недійсними,

В С Т А Н О В И В:

в липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив:

- визнати недійсними договори про надання траншів за 2007 рік - № 3.16899/0651 від 25 квітня 2007 року, № 3.18513/0651 від 28 серпня 2007 року, № 3.19442/0651 від 14 листопада 2007 року, № 3.20127/0651 від 28 грудня 2007 року та за 2008 рік - № 3.20307/0651 від 18 січня 2008 року, № 3.20842/0651 від 06 березня 2008 року, № 3.21191/0651 від 28 березня 2008 року, № 3.21399/0651 від 30 квітня 2008 року, укладені відповідно до Рамкової угоди № 0651 від 25 квітня 2007 року, Договір № 1 про внесення змін та доповнень до Рамкової угоди від 28 квітня 2007 року, укладені між ОСОБА_1 та ПАТ «ПроКредит Банк» та застосувати наслідки недійсності правочинів, передбачені статтею 216 ЦК України;

- визнати недійсними Договір № 1 від 12 січня 2009 року про внесення змін до Договору траншу № 3.16899/0651 від 25 квітня 2007 року, Договір № 1 від 12 січня 2009 року про внесення змін до Договору траншу № 3.18513/0651 від 28 серпня 2007 року, Договір № 1 від 12 січня 2009 року про внесення змін до Договору траншу № 3.19442/0651 від 14 листопада 2007 року, Договір № 1 від 12 січня 2009 року про внесення змін до Договору траншу № 3.20127/0651 від 28 грудня 2007 року, Договір № 1 від 12 січня 2009 року про внесення змін до Договору траншу № 3.20307/0651 від 18 січня 2008 року, Договір № 1 від 12 січня 2009 року про внесення змін до Договору траншу № 3.20842/0651 від 06 березня 2008 року, Договір № 1 від 12 січня 2009 року про внесення змін до Договору траншу № 3.21191/0651 від 28 березня 2008 року, Договір № 1 від 12 січня 2009 року про внесення змін до Договору траншу № 3.21399/0651 від 30 квітня 2008 року, укладені між ОСОБА_1 та ПАТ «ПроКредит Банк»;

- визнати недійсними п. 1.1 Договору № 1 від 12 січня 2009 року про внесення змін до Договору траншу № 3.16899/0651 від 25 квітня 2007 року, п. 1.1. Договору № 1 від 12 січня 2009 року про внесення змін до Договору траншу № 3.18513/0651 від 28 серпня 2007 року, п. 1.1 Договору № 1 від 12 січня 2009 року про внесення змін до Договору траншу № 3.19442/0651 від 14 листопада 2007 року, п. 1.1 Договору № 1 від 12 січня 2009 року про внесення змін до Договору траншу № 3.20127/0651 від 28 грудня 2007 року, п. 1.1 Договору № 1 від 12 січня 2009 року про внесення змін до Договору траншу № 3.20307/0651 від 18 січня 2008 року, п. 1.1 Договору № 1 від 12 січня 2009 року про внесення змін до Договору траншу № 3.20842/0651 від 06 березня 2008 року, п. 1.1 Договору № 1 від 12 січня 2009 року про внесення змін до Договору траншу № 3.21191/0651 від 28 березня 2008 року, п. 1.1 Договору № 1 від 12 січня 2009 року про внесення змін до Договору траншу № 3.21399/0651 від 30 квітня 2008 року, укладених між ОСОБА_1 та ПАТ «ПроКредит Банк»;

- зобов`язати ПАТ «ПроКредит Банк» Додатки № 1 до усіх додаткових Договорів про внесення змін до договорів траншу № 3.16899/0651 від 25 квітня 2007 року, № 3.18513/0651 від 28 серпня 2007 року, № 3.19442/0651 від 14 листопада 2007 року, № 3.20127/0651 від 28 грудня 2007 року, № 3.20307/0651 від 18 січня 2008 року, № 3.20842/0651 від 06 березня 2008 року, № 3.21191/0651 від 28 березня 2008 року, № 3.21399/0651 від 30 квітня 2008 року, привести у відповідність до визначеної відсоткової ставки у Договорах про надання траншів № 3.16899/0651 від 25 квітня 2007 року, № 3.18513/0651 від 28 серпня 2007 року, № 3.19442/0651 від 14 листопада 2007 року, № 3.20127/0651 від 28 грудня 2007 року, № 3.20307/0651 від 18 січня 2008 року, № 3.20842/0651 від 06 березня 2008 року, № 3.21191/0651 від 28 березня 2008 року, № 3.21399/0651 від 30 квітня 2008 року, зарахувавши щомісячну переплату у погашення основної суми заборгованості та врахувати щомісячне зменшення залишку основної суми боргу на переплату попереднього місяця.

В обґрунтування позову посилався на те, що в період з квітня 2007 року по травень 2008 року між сторонами в межах Рамкової угоди укладені згадані вище договори, на підставі яких позичальник отримав від кредитодавця грошові кошти у загальному розмірі 194 000 доларів США на строк від 60 до 84 місяців та сплатою відсотків за користування кредитними коштами в загальній сумі 96 990 доларів США. Станом на 22 грудня 2014 року позивач повернув банку 286 217 доларів США, а залишок заборгованості згідно відповіді банку становив 68 192 доларів США, тоді як загальна сума сплачених коштів, включаючи тіло кредиту і відсотки, мала б становити 290 993 доларів США. Відтак різниця, яку повинен доплатити становить 63 416 доларів США і вважає, що до її виникнення призвів ряд неправомірних дій банку, який не надав споживачу інформації про умови кредитування та про сукупну вартість кредиту. Крім того, банк не повідомив про наявність валютних ризиків, а реструктуризацію заборгованості погодився провести виключно за умови підняття процентної ставки, що в сукупності свідчить про використання банком нечесної підприємницької практики під час укладення згаданих вище договорів та порушення його прав, як споживача кредитних послуг.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 27 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

У вересні 2022 року ОСОБА_1 оскаржив рішення суду першої інстанції, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 липня 2022 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що банком як перед укладенням договорів, так і під час їх виконання, не надано позивачу усю необхідну інформацію, визначену Законом України «Про захист прав споживачів», що мало своїм наслідок складення графіків повернення коштів та сплати відсотків на умовах, не погоджених з позивачем. Саме з цією метою, банком введено до укладених між сторонами договорів положення щодо мети отримання коштів - «для задоволення особистих неспоживчих потреб». Тобто, позивачем оспорюються договори з підстав завищення банком розміру відсотків, які мають бути нараховані та сплачені за користування кредитом, з підстав обману та включення до оспорюваних договорів несправедливих умов.

У вересні 2022 року від акціонерного товариства «ПроКредит Банк», надійшов відзив, підписаний адвокатом Король Ганною Олегівною, який мотивований законністю та обґрунтованість оскаржуваного рішення та в якому міститься прохання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення - без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частин першої - п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 25 квітня 2007 року між ЗАТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 укладено Рамкову угоду № 0651, за умовами якої кредитор надає позичальнику кредит на умовах цієї угоди та договорів про надання траншу (т.1 а.с.4).

Договором № 1 від 28 грудня 2007 року (т.1 а.с.5-7), сторони внесли зміни до Рамкової угоди, виклавши її в новій редакції, де серед іншого передбачили, що ліміт суми кредитування становить 400 000 доларів США, ліміт строку кредитування - 180 місяців. Максимальний розмір процентів - 40 % річних.

На підставі договору про надання траншу № 3.16899/0651 від 25 квітня 2007 року, кредитор відповідно до Рамкової угоди № 0651 надав позичальнику кредит в сумі 60 000 доларів США на строк 84 місяці та платою за користування кредитом 14 % річних. Цільове призначення кредиту - задоволення особистих потреб (т.1 а.с.8-11).

На підставі договору про надання траншу № 3.18513/0651 від 28 серпня 2007 року, кредитор відповідно до Рамкової угоди № 0651 надав позичальнику кредит в сумі 27 000 доларів США на строк 84 місяці та платою за користування кредитом 13,5 % річних. Цільове призначення кредиту - задоволення особистих потреб (т.1 а.с.12-16).

На підставі договору про надання траншу № 3.19442/0651 від 14 листопада 2007 року кредитор відповідно до Рамкової угоди № 0651 надав позичальнику кредит в сумі 20 000 доларів США на строк 60 місяців та платою за користування кредитом 13 % річних. Цільове призначення кредиту - задоволення особистих потреб (т.1 а.с.17-20).

На підставі договору про надання траншу № 3.20127/0651 від 28 грудня 2007 року, кредитор відповідно до Рамкової угоди № 0651 надав позичальнику кредит в сумі 20 000 доларів США на строк 72 місяці та платою за користування кредитом 13 % річних. Цільове призначення кредиту - задоволення особистих неспоживчих потреб (т.1 а.с.21-23).

На підставі договору про надання траншу № 3.20307/0651 від 18 січня 2008 року, кредитор відповідно до Рамкової угоди № 0651 надав позичальнику кредит в сумі 16 000 доларів США на строк 72 місяці та платою за користування кредитом 13% річних. Цільове призначення кредиту - задоволення особистих неспоживчих потреб (т.1 а.с.24-26).

На підставі договору про надання траншу № 3.20842/0651 від 06 березня 2008 року, кредитор відповідно до Рамкової угоди № 0651 надав позичальнику кредит в сумі 20 000 доларів США на строк 72 місяці та платою за користування кредитом 13% річних. Цільове призначення кредиту - задоволення особистих неспоживчих потреб (а.с.170-171 копій матеріалів кредитної справи).

На підставі договору про надання траншу № 3.21191/0651 від 28 березня 2008 року, кредитор відповідно до Рамкової угоди № 0651 надав позичальнику кредит в сумі 20 000 доларів США на строк 72 місяці та платою за користування кредитом 13 % річних. Цільове призначення кредиту - задоволення особистих неспоживчих потреб (а.с.194-196 копій матеріалів кредитної справи).

На підставі договору про надання траншу № 3.21399/0651 від 30 квітня 2008 року, кредитор відповідно до Рамкової угоди № 0651 надав позичальнику кредит в сумі 11 000 доларів США на строк 72 місяці та платою за користування кредитом 13% річних. Цільове призначення кредиту - задоволення особистих неспоживчих потреб (т.1 а.с.27-29).

В подальшому, а саме 12 січня 2009 року сторони уклали договір про внесення змін до договору про надання траншу № 3.16899/0651 від 25 квітня 2007 року, виклавши його в новій редакції (т.1 а.с.30-31). Відповідно до нової редакції цього договору розмір кредиту становить 60 000 доларів США, строк кредитування - 84 місяці, розмір процентів - 15 % річних, цільове призначення кредиту - задоволення особистих неспоживчих потреб.

Аналогічно, 12 січня 2009 року сторони уклали договір про внесення змін до договору про надання траншу № 3.18513/0651 від 28 серпня 2007 року, виклавши його в новій редакції (т.1 а.с.32-33). Відповідно до нової редакції цього договору розмір кредиту становить 27 000 доларів США, строк кредитування - 84 місяці, розмір процентів - 15% річних, цільове призначення кредиту - задоволення особистих неспоживчих потреб.

12 січня 2009 року сторони уклали договір про внесення змін до договору про надання траншу № 3.19442/0651 від 14.11.2007 року, виклавши його в новій редакції (т.1 а.с.34-35). Відповідно до нової редакції цього договору розмір кредиту становить 20 000 доларів США, строк кредитування - 60 місяців, розмір процентів - 15 % річних, цільове призначення кредиту - задоволення особистих неспоживчих потреб.

Окрім того, 12 січня 2009 року сторони уклали договір про внесення змін до договору про надання траншу № 3.20127/0651 від 28 грудня 2007 року, виклавши окремі пункти в новій редакції (т.1 а.с.36-37). Відповідно до умов цього договору розмір процентів становить 15 % річних і у зв`язку з цим сторони виклали графік повернення кредиту в новій редакції. Інші умови договору залишені без змін.

Аналогічно 12 січня 2009 року сторони уклали договір про внесення змін до договору про надання траншу № 3.20307/0651 від 18 січня 2008 року, виклавши окремі пункти в новій редакції (т.1 а.с.38-39). Відповідно до умов цього договору розмір процентів становить 15 % річних і у зв`язку з цим сторони виклали графік повернення кредиту в новій редакції. Інші умови договору залишені без змін.

12 січня 2009 року сторони уклали договір про внесення змін до договору про надання траншу № 3.20842/0651 від 06 березня 2008 року, виклавши окремі пункти в новій редакції (т.1 а.с.40-41). Відповідно до умов цього договору розмір процентів становить 15 % річних і у зв`язку з цим сторони виклали графік повернення кредиту в новій редакції. Інші умови договору залишені без змін.

12 січня 2009 року сторони уклали договір про внесення змін до договору про надання траншу № 3.21191/0651 від 28 березня 2008 року, виклавши окремі пункти в новій редакції (т.1 а.с.42-43). Відповідно до умов цього договору розмір процентів становить 15 % річних і у зв`язку з цим сторони виклали графік повернення кредиту в новій редакції. Інші умови договору залишені без змін.

Матеріали справи не містять копії договору № 1 від 12 січня 2009 року про внесення змін до договору про надання траншу № 3.21191/0651 від 30 квітня 2008 року, який також є предметом оскарження. Водночас, наявний договір № 1 від 28 грудня 2012 року про внесення змін до договору про надання траншу № 3.21191/0651 від 30 квітня 2008 року, за умовами якого сторони змінили строк кредитування на 92 місяці і у зв`язку з цим виклали графік повернення кредиту в новій редакції (а.с. 232-233 копій матеріалів кредитної справи).

Також встановлено, що до договорів про надання траншів зміни вносились відповідними договорами від 28 грудня 2012 року, від 06 червня 2014 року, від 17 листопада 2014 року, від 31 березня 2015 року (а.с. 97, 101, 104, 107, 128, 132, 135, 138, 159, 163, 165, 183, 187, 189, 208, 212, 214, 236, 238 копій матеріалів кредитної справи). Вказаними змінами збільшено строки кредитування за договорами про надання траншів або розмір відсотків річних або правила нарахування процентів. Вказані договори про внесення змін не є предметом даного спору.

Крім того відомо, що в день укладення Рамкової угоди позивач уклав договір банківського вкладу № 78962 від 25 квітня 2007 року (т.2 а.с.29-32), за умовами якого передав відповідачу в управління кошти в сумі 40 000 доларів США на строк до 25 квітня 2008 року.

Відповідно до листа відповідача від 22 грудня 2014 року (т.1 а.с.45), позивач в загальному отримав кредит в сумі 194 000 доларів США. Оплачено по тілу кредиту - 141 538,27 доларів США, оплачено відсотків - 144 678,92 доларів США. Залишок по кредиту становить 52 461,73 доларів США, відсотки, які підлягають до оплати - 15 729,98 доларів США.

Вважаючи, що банк під час укладення зазначених договорів порушив вимоги чинного законодавства в сфері захисту прав споживачів та використав нечесну підприємницьку практику, позивач, з метою визнання таких договорів недійсними звернувся до суду з цим позовом.

Перевіряючи законність та о обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів враховує таке.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись до суду першої інстанції з позовом, оспорює договори лише з підстав завищення банком розміру відсотків, які мають бути нараховані та сплачені за користування кредитом та з підстав обману і включення до оспорюваних договорів несправедливих умов. У частині отримання та обов`язку повернення основної суми боргу ці договори позивачем не оспорюються.

Судом встановлено, що умовами Рамкової угоди № 0651 від 25 квітня 2007 року в редакції договору № 1 від 28 грудня 2007 року передбачено максимальний розмір процентів - 40% річних і жодного разу під час внесення змін до договорів про надання траншів узгоджений сторонами розмір процентів не перевищував цієї межі.

Крім того, згідно пунктів 7.4 договорів про надання траншу за 2007 рік, підписуючи даний договір позичальник підтвердив, що не перебуває під впливом помилки, обману, насилля, загрози, зловмисної угоди, а згідно договорів про надання траншу за 2008 рік також підтвердив, що перед підписанням належно і у доступній формі ознайомився з усіма умовами Рамкової угоди, договору про надання траншу, тарифами кредитора, і що йому було надано кредитором усі відомості та документи про умови кредитування. Позивач також підтвердив, що перед укладенням договору кредитор надав йому у письмовій формі та у повному обсязі передбачену чинним законодавством інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Під час укладення договору про надання траншу чи договору про внесення змін до договору про надання траншу, сторони щоразу узгоджували графік повернення кредиту, в якому міститься як інформація про суму внеску, так і інформація про розмір відсотків, що в загальному становить сукупну вартість кредиту.

Банком долучено до матеріалів справи підписані позивачем розрахунки сукупної вартості кредиту до договорів про надання траншу від 28 серпня 2007 року, від 14 листопада 2007 року, від 28 грудня 2007 року, від 18 січня 2008 року, від 28 березня 2008 року, від 30 квітня 2008 року, в яких міститься вся передбачена законом інформація (а.с. 84, 146, 196, 220, 244, 258 копій матеріалів кредитної справи).

Відтак, оцінивши ці докази у їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що підписання позивачем і подальше виконання умов договору свідчить про його волевиявлення та є підтвердженням повного усвідомлення наслідків укладених ним договорів та додаткових угод.

Щодо недотримання банком пунктів 2.4, 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року , суд першої інстанції вірно звернути увагу на те, що на момент укладення Рамкової угоди такі Правила ще не були затверджені, а окрім того, матеріали справи містять підписані позивачем розрахунки сукупної вартості кредиту.

Не свідчить про наявність несправедливих умов і висновок експерта №14 від 27 березня 2018 року (т.1 а.с.190-235) та висновок експерта № 5 від 02 травня 2022 року (т.2 а.с. 227-252), із змісту яких убачається, що експертиза стосувалась питань розрахунку, а не питань права, а визначена експертом реальна процентна ставка не перевищує граничної межі, яка передбачена умовами Рамкової угоди № 0651 від 25 квітня 2007 року в редакції договору №1 від 28 грудня 2007 року.

Доводи щодо зобов`язання позивача банком укладення договору банківського вкладу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи ні судом першої, ні судом апеляційної інстанції. Умовами Рамкової угоди № 0651, та умовами договору про надання траншу від 25 квітня 2007 року не передбачено обов`язку використати частину суми кредиту для її покладення на депозит, а будь - яких інших доказів для підтвердження цієї обставини позивач не надав.

При цьому, слід також врахувати, що на підставі Рамкової угоди № 0651 від 25 квітня 2007 року між сторонами загалом укладено вісім договорів про надання траншів, і кожного разу позивач отримував за такими договорами відповідні кошти, регулярно вносячи щомісячні платежі, тобто виконуючи умови укладених та узгоджених договорів.

Що ж стосується доводів позивача про укладення правочину під впливом обману, а ні доказів, а ні обґрунтованих пояснень на підтвердження такого позивач не надав, в тому числі і в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

В контексті зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст судового рішення складено 06 грудня 2022 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич