КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/824/528/2022 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 серпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - Пікульської Катерини Володимирівни про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», треті особи: акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», ОСОБА_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_3 через представника - адвоката Лободу І.В.звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України»), третя особа - АТ «НАК «Нафтогаз України», в якому з урахуванням уточнень позовних вимог остаточно просив:

визнати дії відповідача щодо перестановки (перегрупування) працівників та переведення на вакантні посади у новостворені підрозділи згідно наказу ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» від 31 січня 2019 року № 29, з 1 лютого 2019 року протиправними в частині порушення прав ОСОБА_3 , визначених пунктом 5 наказу від 31 січня 2019 року № 29;

визнати дії відповідача щодо прийняття, перестановки (перегрупування) працівників та переведення на вакантні посади працівників згідно затвердженого наказом ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» від 31 січня 2019 року № 29 штатного розпису з 1 лютого 2020 року протиправними в частині порушення прав ОСОБА_3 на зайняття вакантної посади заступника директора з продажів ДП «Укравтогаз»;

визнати протиправним та скасувати наказ ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» від 22 лютого 2019 року № 276к про переведення/призначення на посаду заступника директора з продажів ДП «Укравтогаз» начальника департаменту з питань обліку та реалізації газу ОСОБА_1 ;

зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на посаду заступника директора з продажів ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України».

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 квітня 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 5 серпня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати з одночасним встановленням третій особі ОСОБА_1 строку для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 серпня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Пікульської К.В. про ухвалення додаткового рішення та стягнення судових витрат задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 12 850,00 грн. У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року апеляційні скарги ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 5 серпня 2021 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 серпня 2021 року - без змін.

4 липня 2022 року представник третьої особи ОСОБА_1 - адвокат Пікульська К.В. подала до апеляційного суду засобами поштового зв`язку заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24 300,00 грн.

На обґрунтування заяви представник зазначила, що під час перегляду справи в апеляційному суді нею в порядку, визначеному частиною восьмою статті 141 ЦПК України, повідомлено суд та сторони про те, що докази розміру витрат, які третя особа ОСОБА_1 має сплатити у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, будуть подані у п`ятиденний строк після ухвалення судового рішення. У зв`язку з цим, на підтвердження розміру понесених судових витрат вона вчасно надає розрахунок витрат на правничу допомогу від 4 липня 2022 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 4 липня 2022 року та додаткову угоду № 2 від 29 червня 2022 року до договору про надання правової допомоги від 11 травня 2021 року. В пункті 6 цього договору зазначено, що розмір гонорару розраховується відповідно до додатку до даного договору, який є його частиною та надається до суду лише у випадку необхідності підтвердження витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до пункту 2 додатку № 1 до договору про надання правової допомоги від 11 травня 2021 року вартість послуг із представництва інтересів та захисту прав ОСОБА_1 у справі № 755/10319/20 складає 1 800,00 грн за одну годину роботи адвоката, а пунктом 3 додатку визначено, що час витрачений адвокатом на дорогу у справах клієнта оплачується, виходячи із 50 % погодинної ставки, тобто 900,00 грн за годину. Згідно із пунктом 9 вказаного додатку № 1 якщо інше не узгоджено, рахунки сплачуються клієнтом протягом 30 днів з дати ухвалення рішення у справі. Оскільки судове рішення апеляційного суду у справі було ухвалено 29 червня 2022 року, то граничним терміном для оплати гонорару адвоката є 29 липня 2022 року. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки маєбути сплачено.

ОСОБА_3 подав до апеляційного суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в якому просив у задоволенні заяви представника третьої особи ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовити, навівши свої аргументи та міркування з приводу стягнення витрат на правничу допомогу у заявленій сумі 24 300,00 грн.

Представники відповідача ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» та третьої особи АТ «НАК «Нафтогаз України» в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про розгляд заяви повідомлялися належним чином, заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення не направили, а представник третьої особи Будник Б.А. надіслав заяву про розгляд справи без його участі та підтримання вимог щодо стягнення судових витрат.

У відповідності до вимог частини четвертої статті 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, котрі не з`явилися в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та заявлені вимоги, колегія суддів вважає, що у прийнятті додаткового рішення слід відмовити з таких підстав.

Згідно з вимогами статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, із резолютивної частини із зазначенням: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Статтею 270 ЦПК України, встановлено порядок ухвалення судом додаткового рішення у цивільній справі, відповідно до якого суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).

Процесуальним законом визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є невирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі.

Судом встановлено, що 6 вересня 2021 року ОСОБА_3 через представника - адвоката Лободу І.В. звернувся з апеляційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 5 серпня 2021 року про відмову у задоволенні позову про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, а 29 вересня 2021 року - на додаткове рішення цього ж суду від 30 серпня 2021 року щодо вирішення питання розподілу судових витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у зазначеній цивільній справі.

У відзивах на апеляційні скарги, які є першими процесуальними документами (заявами) третьої особи по суті спору на стадії апеляційного провадження, представник ОСОБА_1 - адвокат Пікульська К.В. питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції не порушувала, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи не навела.

У межах даної справи в суді апеляційної інстанції було проведено два судові засідання, а саме: 26 січня 2022 року та 29 червня 2022 року, в останньому з яких представник третьої особи - адвокат Пікульська К.В. зробила усуну заяву про розподіл судових витрат на правничу допомогу, а відповідні докази на підтвердження таких витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення, підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання.

29 червня 2022 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, якою апеляційні скарги позивача залишив без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 5 серпня 2021 року та додаткове рішення від 30 серпня 2021 року - без змін.

8 липня 2022 року до апеляційного суду надійшла заява представника третьої особи - адвоката Пікульської К.В. від 4 липня 2022 року про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 24 300,00 грн, понесених ним під час перегляду даної справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Статтею 30 Закону України № 5076-VI від 5 липня 2012 року«Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Так, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина друга статті 141 ЦПК України).

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У пункті 53 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

При вирішенні питання про відшкодування судових витрат на правову допомогу у даній справі колегія суддів враховує положення частин першої, другої статті 134 ЦПК України, згідно яких разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Отже, аналіз частини другої статті 134 ЦПК Українисвідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 викладено висновок щодо застосування положень частини другої статті 124 Господарського процесуального кодексу України, які є тотожними за змістом частині другої статті 134 ЦПК України, та вказано, що «з огляду на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач разом з першою заявою по суті спору не подав суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, Велика Палата Верховного Суду відмовляє у відшкодуванні таких судових витрат».

Крім того, до подібних висновків щодо застосування положень частин першої-другої статті 134 ЦПК України дійшов Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 551/1136/17 та у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19.

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У даному конкретному випадку виконання вимог частини першої статті 134 ЦПК України цілком залежало від дій та волі ОСОБА_1 та його представника, з яким він уклав договір про надання правової допомоги від 11 травня 2021 року та додаткові угоди до нього від 11 травня 2021 року № 1 і від 29 червня 2022 року № 2, якими, зокрема, передбачено, що адвокат виставляє рахунки клієнту за результатами розгляду справи та, якщо інше не узгоджене, розрахунки сплачуються клієнтом протягом 30 днів з дати ухвалення рішення по справі, втім разом із відзивами на апеляційну скаргу чи в окремому порядку протягом розгляду справи в Київському апеляційному суді попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які ОСОБА_1 поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в апеляційному суду подано не було.

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно пунктів 4, 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

За змістом частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Вищевикладене дає підстави вважати, що третьою особою не дотримано належне виконання вимог частини першої статті 134 ЦПК України та частини восьмої статті 141 ЦПК України, що є підставою для відмови у відшкодуванні судових витрат на професійну правничу допомогу, які з огляду на умови укладених договорів з додатками будуть понесені стороною у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 , подана його представником - адвокатом Пікульською К.В., про стягнення зі ОСОБА_3 на судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених ним під час перегляду даної справи в суді апеляційної інстанції, є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, а тому правові підстави для прийняття додаткової постанови щодо відшкодування витрат на правову допомогу згідно вимог статей 246, 270 ЦПК України відсутні.

Керуючись статтями 133, 134, 137, 141, 246, 270, 368, 381 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - Пікульської Катерини Володимирівни про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», треті особи: акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», ОСОБА_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній