СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 2-6938/11

пр. № 2/759/646/22

30 листопада 2022 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Кириленко Т.В.;

при секретарі Істоміній О.Г.;

з участю представника позивача Голікової О.В.;

представника відповідача ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

27.10.2011 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 19-Ф/08 від 30 січня 2008 року та судові витрати, посилаючись на те, що 30 січня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 19-Ф/08, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 30000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9 % на рік з кінцевим терміном повернення 30 січня 2015 року.

В забезпечення кредитного договору, 30.01.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено договір застави, згідно якого заставодавець надав в заставу автомобіль «Мазда», модель СХ-7, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Оскільки ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором № 19-Ф/08 від 30 січня 2008 року не виконує, станом на 03.10.2011 року заборгованість за вказаним договором становить 17860,75 доларів США та 10701,12 грн., з якої: 16987,75 доларів США сума заборгованості по кредиту та 873,00 доларів США суми заборгованості по процентах.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.02.2012 року позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» було задоволено у повному обсязі (т. 1 а.с. 61-62).

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Величко Т.О. від 25.09.2019 року зазначене заочне рішення було скасовано, а справу призначено до нового розгляду у порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 133-136).

27.12.2019 року від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позоних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути із відповідачки заборгованість за кредитним договором № 19-Ф/08 від 30 січня 2008 року у розмірі 29 094 доларів США та 22 центів, а також 858 953 грн. 86 коп., крім цього просить стягнути з відповідачки судовий збір у розмірі 23 842 грн. 65 коп. (т. 2 а.с. 154-155).

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Величко Т.О. від 03.08.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (т. 1 а.с. 204-205).

На підставі розпорядження керівника апарату Святошинського районного суду № 588 від 03.11.2020 року було здійснено повторний автоматизований розподіл вказаної справи у зв`язку з відстороненням судді Величко Т.О. від здійснення правосуддя, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені процесуальним законом, та визначено суддю Кириленко Т.В.

Ухвалою судді Святошинського районного суду Кириленко Т.В. вказану справу було прийнято до провадження та призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін (т. 2 а.с. 215-216).

07.02.2022 року від представника позивача надійшла заява про уточнення (зменшення) позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути із відповідачки заборгованість за кредитним договором № 19-Ф/08 від 30 січня 2008 року у розмірі 28 792 доларів США та 22 центів, а також 850 703 грн. 87 коп. та судовий збір у розмірі 23 842 грн. 65 коп. (т. 3 а.с. 25-32).

30.11.2022 року до суду надійшла заява відповідачки, у якій вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем було пропущено строк позовної давності (т. 3 а.с. 91-92).

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовну заяву та просила її задовольнити, посилаючись на мотиви викладені в позові.

Представник відповідача проти позову заперечувала, посилаючись на те, що позивач задовольнив свої вимоги шляхом продажу предмета застави - автомобіля «Мазда», модель СХ-7, 2007 року випуску, реєстрацій номер НОМЕР_1 , а тому вимоги банку є необгрунтованими.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, 30 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», що підтверджується статутом ПАТ акціонерний банк «Укргазбанк`та свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи (а.с. 36-38, 39) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 19-Ф/08, згідно умов якого останній надано кредит в сумі 30000,00 доларів США, зі сплатою 11,9 % річних, строком до 30 січня 2015 року (а.с. 8-10).

З метою забезпечення кредитного договору, 30 січня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено договір застави, згідно якого заставодавець надав в заставу автомобіль «Мазда», модель СХ-7, 2007 року випуску, реєстрацій номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 16-18).

Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором перед ОСОБА_1 , надавши останній грошові кошти в розмірі 30000,00 доларів США, що підтверджується випискою/особового рахунку (а.с.24).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 19-Ф/08 від 30 січня 2008 року, заборгованість станом на 27.10.2019 року становить 28 794,22 доларів США, з якої: 11 993,41 доларів США заборгованість по кредиту, 16 800,81 доларів США заборгованості по процентах та 850 703, 87 грн. заборгованості по пені за несвоєчасне погашення кредиту та за несвоєчасну сплату процентів (т. 3 а.с. 40-48).

Згідно п. 3.1.7 банк зобов`язується проценти нараховувати за зобов`язаннями Позичальника за період з дня одержання кредиту до дня його погашення, враховуючи перший день видачі кредиту та не враховуючи останній день користування кредитом

Відповідно до п. 3.1.10 кредитного договору, банк нараховує на залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом проценти виходячи з 12,9 % річних починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості.

Відповідно до п. 5.3 кредитного договору, за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,1 % від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки відповідачка ОСОБА_1 свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків в повному обсязі не виконала, з неї підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 28 794,22 долари США, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 11 003,41 доларів США, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість відповідно до п.п. 3.1.7, 3.1.10 Кредитного договору, в розмірі 16 800,81доларів США.

Правомірність нарахування процентів за кредитним договором до моменту повного виконання договору (повного погашення заборгованості) підтверджується висновками Верховного Суду у постанові від 13.12.2018р. по справі № 913/11/18.

Посилання представника відповідачки про те, що позов є необгрунтованим, оскільки банк задовольнив свої вимоги шляхом реалізації предмету застави не грунтується на нормах чинного законодавства, оскільки суми, вирученої від продажу предмета застави, було недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 591 ЦК, якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимог заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до ст. 112 цього кодексу, якщо іншого не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 24 закону «Про заставу», у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо іншого не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством.

Таким чином, у позивача на підставі положень ст. 591 ЦК, ст. 24 закону «Про заставу» виникло право щодо стягнення залишку боргу за кредитним договором.

Доводи представника відповідачки про те, що розмір заборгованості не підтверджується відповідними доказами суд вважає безпідставним, оскільки на його спростування відповідачкою доказів не надано.

Суд не приймає до уваги наданий відповідачкою висновок експерта від 20.09.2021р. про те, що розрахунок заборгованості, наданий ПАТ АБ "Укргазбанк", з урахуванням сум, виплачених ОСОБА_1 , станом на 27.10.2019р. документально не підтверджується, оскільки дослідження експертом проводилось лише за матеріалами, наданими відповідачкою ОСОБА_1 .

Крім того, у зв`язку з наданням вказаного висновку позивачем було уточнено (зменшено) розмір позовних вимог та враховано всі сплачені відповідачкою кошти на погашення заборгованості, а також реалізацію предмета застави (т. 3 а.с. 25-77).

Даючи оцінку доводам відповідача про сплив позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Судом встановлено, що 30 січня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 19-Ф/08, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 30000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9 % на рік з кінцевим терміном повернення 30 січня 2015 року.

Як вбачається із матеріалів справи, банк звернувся до відповідачки із позовом 27.10.2011 року, а тому доводи відповідачки про пропуск строку позовної давності є безпідставними.

Згідно розрахунку заборгованості, позивач просить також стягнути з відповідачки пеню відповідно до п. 5.3 кредитного договору в розмірі 850 703,87грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд визнає у межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, ураховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між інтересами сторін у справі, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України).

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі №6-1120цс15, у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 12 грудня 2018 року у справі №703/1181/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц.

Суд вважає, що стягнення з відповідачки на користь позивача пені у розмірі, що перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту та майже дорівнює сумі простроченого зобов`язання з урахуванням того факту, що частина боргу відповідачкою була сплачена у встановлений строк, крім того, в рахунок погашення боргу було звернуто предмет застави, не можна вважати таким, що відповідає завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи.

Виходячи з викладеного, суд вважає можливим зменшити розмір неустойки, що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві.

Частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 Цивільного кодексу України щодо загальних засад цивільного законодавства, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що цей розмір значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача пеню (неустойку) за несвоєчасне погашення кредиту та несвоєчасну сплату процентів в розмірі 100 000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 551, 553, 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», розташованого м. Київ, вул. Єреванська, 9, , заборгованість за кредитним договором № 19-Ф/08 від 30 січня 2008 року в сумі 28 792,22 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», розташованого м. Київ, вул. Єреванська, 9, , пеню в розмірі 100 000 грн.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», розташованого м. Київ, вул. Єреванська, 9, , судові витрати в розмірі 17 293,37 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 30.12.2022 року.

Суддя Т.В. Кириленко