ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/649/22
провадження № 2/753/3655/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"03" червня 2022 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі головуючого судді Котвицького В.Л., за участю секретаря Яценка Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач у січні 2022 року звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 . Обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_2 зареєстрований у вказаній квартирі, однак у ній не проживає з вересня 2015 року, витрат по утриманню квартири не несе, тому позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти з реєстрації.

Позивач у судове засідання не з`явилась.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відзиву на позов від відповідача до суду не надходило.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується договором міни від 22.10.2012.

Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м.Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні № 61993120 від 24.05.2021 у даній квартирі зареєстрований ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Відповідач у квартирі АДРЕСА_1 не проживає з вересня 2015 року, речей особистого користування у квартирі немає, витрати по утриманню квартири відповідач не несе.

Як зазначає ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року, відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст. 48 Закону України "Про власність").

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку.

Відповідно до п. 26 Правил реєстрації місця проживання затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону частково, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити в частині вимог про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Стосовно вимог про зобов`язання зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 , суд вважає за необхідне відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» саме рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку, а отже покладення такого обов`язку додатково законом не вимагається.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує з врахуванням положень ст.141 ЦПК України;і вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судові витрати пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у сумі 908 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя В.Л. Котвицький