12.12.2022 Справа № 363/3226/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лукач О.П.,

за участю секретаря Строкань В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Вишгороді у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков Михайло Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

5 жовтня 2022 року позивач звернулася до Вишгородського районного суду Київської області із вказаною позовною заявою, у якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 3218, виданий 23 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем. Стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що приватним виконавцем Чучковим Михайлом Олександровичем, 3 грудня 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67768737. Підставою для відкриття вказаного виконавчого провадження став виконавчий напис №3218, виданий 23 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок неправомірне виконавче провадження щодо примусового виконання вказаного напису. Як зазначено в оскаржуваному написі, його вчинено на підставі статей 34, 84-91 Закону України «Про нотаріат», Глави 16 розділу 11 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженому Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року та пункту 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. Застосування нотаріусом під час вчинення виконавчого напису пункту 2 другого розділу Постанови КМУ № 1172 від 29 червня

1999 року є порушенням статті 87 Закону України «Про нотаріат» та глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, оскільки Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі №826/20084/14 визнана незаконною та не чинною: Постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Тобто, на час вчинення оспорюваної нотаріальної дії - вчинення виконавчого напису, нотаріус керувався незаконним та не дійсним нормативним актом. На думку позивача, відповідачем не були надані документи, які б дійсно надавали підстави для визначення заборгованості по кредитному договору. Також, позивач вважає, що нотаріус не переконався, що додані до заяви про вчинення виконавчого напису документи, беззаперечно підтверджують право безспірної вимоги за кредитним договором відносно ТОВ «Фінансова компанія управління активами».

За заявою позивача, у порядку забезпечення позову ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 7 жовтня 2022 року зупинено стягнення за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. від 23 січня 2020 року за № 3218 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості у розмірі 47124,70 гривень у виконавчому провадженні № 67768737, до набрання рішенням суду у цивільній справі № 363/3226/22 законної сили.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 7 жовтня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження та призначено у судове засідання на 10:00 12 грудня 2022 року.

9 листопада 2022 року до суду надійшли клопотання представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» - директора Велікданова С.К. про врегулювання спору за участі судді та заява про визнання позовних вимог (в порядку

статті 206 ЦПК України).

12 грудня 2022 року до суду надійшла заява представника позивача згідно якої позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

У призначене судове засідання учасники провадження не з`явилися. Як убачається із зворотних повідомлень про вручення судової повістки, відповідач та третя особа - приватний виконавець належним чином повідомлені про судове засідання. Судова повістка, надіслана третій особі - приватному нотаріусу повернулася на адресу суду без вручення адресату з причин «адресат відсутній за вказаною адресою».

Враховуючи, заяву представника позивача, наявність заяви відповідача про визнання позову, положення статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі учасників провадження.

Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої

статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12 грудня 2022 року, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» - директора Велікданова С.К. про врегулювання спору за участі судді з мотивів, викладених у вказаному судовому рішенні.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши письмові матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що 23 січня 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М., на підставі статей 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, вчинив виконавчий напис, з пропозицією стягнути з ОСОБА_1 невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №20/01/20-1/2 від 20 січня

2020 року, якому в свою чергу ТОВ «Дата Майнінг Груп», відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №2016-ІДМГ/САПБ від 10 жовтня 2016 року, якому в свою чергу ПАТ «Альфа Банк» на підставі Договору факторингу, відступлено право вимоги за Кредитним договором №500327723 від 10 грудня 2012 року, укладеного між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 . Запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Фінансова компанія управління активами», стягнути з ОСОБА_1 за період з 8 жовтня 2016 року по 21 січня 2020 року суму у розмірі: 18318,14 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 15556,56 гривень - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами і комісією, 13100,00 гривень - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею, 150,00 гривень - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму - 47124,70 гривні.

Вчинений виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за №3218.

На підставі виконавчого напису №3218, виданого 23 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., 3 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Чучковим Михайлом Олександровичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 67768737.

Згідно статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Зміст виконавчого напису повинен відповідати вимогам статті 89 Закону України «Про нотаріат».

Вчинення виконавчого напису здійснюється в порядку, передбаченому главою 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі Порядок), затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Постановою КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого

2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме пункт 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Зобов`язано Кабінет міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови КМУ №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі

№ 826/20084/14 відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року. Згідно з позицією вказаного Суду, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

З врахуванням вищевказаного, відповідно до пункту 1 Переліку «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог статті 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ № 1172 від

29 червня 1999 року, а тому такий виконавчий напис виконанню не підлягає.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц, а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Вчинення нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від

15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц. У вказаній постанові також зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня

2019 року в справі №357/12818/17.

У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором).

Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший - підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Представник відповідача - Велікданов С.К. до початку судового засідання надав заяву про визнання позовних вимог та просить суд задовольнити позовні вимоги

ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» в частині визнання виконавчого напису виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. зареєстрованого за №3218 від 23 січня 2020 року таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» суму судового збору за подання позовної заяви в розмірі 496 гривень та у разі подання заяви про забезпечення позову в розмірі 248,10 гривень.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У матеріалах справи відсутні докази які б спростовували доводи позивача та заявлені ним позовні вимоги, які визнано відповідачем у справі.

Отже, у суду є усі підстави дійти висновку, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом допущено порушення порядку його вчинення, не було перевірено безспірність наявної суми заборгованості, не повідомлено боржника щодо вчинення такого напису та надання можливості останньому висловити свої заперечення щодо заборгованості.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення

позову - на відповідача.

Позивач, звертаючись до суду із позовною заявою, сплатила суму судового збору у розмірі 992,40 гривні та 496,20 гривень - за подання заяви про забезпечення позову. Загальна сума судового збору - 1488,60 гривень.

Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, відповідно до вимог статті 142 ЦПК України суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, що відповідно становить

744,30 гривні, а також, враховуючи положення частини першої статті 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 744,30 гривень.

Відповідно до вимог частини першої статті 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Частиною 7 статті 158 ЦПК України встановлено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Отже, оскільки клопотань від учасників справи про скасування заходів забезпечення позову не надходило, враховуючи норми статті 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 7 жовтня 2022 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Керуючись статтями 2-13, 76-83, 89, 133-142, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков Михайло Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 3218 від 23 січня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованість за період з 8 жовтня 2016 року по 21 січня 2020 року у сумі 47124,70 гривні.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 744 (сімсот сорок чотири) гривні 30 копійок.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби Київської області (м. Київ, площа Лесі Українки, 1, ) повернути позивачу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 50% від його загальної суми 1488,60 гривень, сплаченої при поданні позову та заяви про забезпечення позову, що становить 744 (сімсот сорок чотири) гривні 30 копійок, який було сплачено відповідно до квитанцій про сплату від 4 жовтня 2022 року (квитанції №39050397 та №39050357, відділення №36 АТ «ПУМБ», МФО 334851, рахунок отримувача: UA 0010788; , банк отримувача:, отримувач: ГУК у Київській області/Вишгород).

Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 7 жовтня 2022 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 12 грудня 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса проживання:

АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», , адреса: 08205, Київська обл., м. Ірпінь,

вул. Стельмаха Михайла, 9-А, офіс 203;

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, адреса: 01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, 6/5;

Третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков Михайло Олександрович, адреса: 07300, Київська обл., м. Вишгород, вул. Шолуденка, 19.

Суддя О.П. Лукач