Справа № 694/1755/18 Провадження №4-с/694/7/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

29.04.2022 року м. Звенигородка

Суддя Звенигородського районного суду Черкаської області Сакун Д. І., вивчивши матеріали скарги ОСОБА_1 (відповідно до ч. 1 чт. 74 ЗУ «Про виконавче провадження») та додані до неї матеріали

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до Звенигородського районного суду Черкаської області із скаргою відповідно до ч. 1 чт. 74 ЗУ «Про виконавче провадження».

У поданій скарзі ОСОБА_1 просить суд «зобов`язати начальника Звенигородського ВДВС у Звенигородському районі Черкаської області Віталія Поштаренка з метою забезпечення виконання рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 12.03.2019 вжити заходів щодо стягнення з ОСОБА_2 , який проживає у Португалії аліментів на її користь в порядку встановленому Конвенцією про стягнення аліментів за кордоном».

Ознайомившись зі скаргою та доданими до неї документами, суддя прийшла до висновку, що скарга підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу , порушено їхні права чи свободи.

Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах , скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви.та містити відомості, перелічені статті 74 Закону Про виконавче провадження .

Відповідно до ч.1 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч.4 ст. 74 вказаного Закону скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК , якими врегульовано аналогічні питання, а саме: про відкриття провадження у справі; щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов`язків; про судові виклики та повідомлення; про судовий розгляд; щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.

Зі змісту скарги не можливо встановити, які саме дії чи бездіяльність державного виконавця є предметом оскарження. Зі змісту скарги вбачається лише загальна незгода з невиконаним на даний час рішенням.

Так само і прохальна частина скарга є неконкретизованою. Так скаржник не вказує які саме дії слід зобов`язати вчинити начальника ДВС і на яких підставах, а лише просить зобов`язати його виконати рішення. З огляду на те, що виконавче провадження відкрите, то виконання рішення триває.

Відтак скаржниці необхідно чітко вказати на зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону, а також конкретизувати прохальну частину скарги.

Крім того, згідно п. 17 вищевказаної Постанови Пленуму, справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

Водночас скарга не містить відомостей про те, дії якого саме виконавця або якої виконавчої служби заявник оскаржує, не вказана адреса відповідного відділу ДВС, ненаведено докази на підтвердження того, що права заявника дійсно порушені.

Тобто, не зазначено безпосереднього суб`єкта оскарження - державного виконавця, бездіяльність якого оскаржує заявник, за участю якого згідно ч. 1 ст. 450 ЦПК України має розглядатися скарга.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України , якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Таким чином, під час вивчення матеріалів виявлено обставини, які свідчать про недодержання скаржником вимог, передбачених законом для звернення до суду з такими скаргами і, які перешкоджають її розгляду та дають підстави для залишення зазначеної скарги без руху.

Вказані в ухвалі недоліки позбавляють суд можливості відкрити провадження за цією справою та призначити її до розгляду.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин враховуючи приписи ст. 12 ЦПК України вказана скарга підлягає залишенню без руху для виправлення недоліків, з метою ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення згідно зі ст. 263 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2,9,10, 95, 175, 176, 177, 185 ЦПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И Л А :

Скаргу ОСОБА_1 - залишити без руху.

Запропонувати виправити вказані недоліки, в строк не більше 10 (десять) днів з дня вручення копії ухвали про залишення заяви без руху для усунення зазначених недоліків.

Роз`яснити, що в разі невиконання зазначених вимог у вказаний строк заява буде вважатися неподаною, і буде повернута.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Д.І. Сакун