ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4770/22 Справа № 206/3948/21 Суддя у 1-й інстанції - Плінська А. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

секретар судового засідання:Астатурян А.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро, апеляційну скаргу адвоката Дрозда Романа Юрійовича, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 15 березня 2022 року, яке постановлено суддею Плінською А.В. у місті Дніпрі, відомості щодо дати складання повного тексту рішення суду відсутні,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в особі законного представника - ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), про втрату права на користування житлом.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що є власником квартири АДРЕСА_1 . За даною адресою зареєстрований, однак не проживає ОСОБА_2 - син колишньої дружини та іншого чоловіка. Позивач вказує, що ОСОБА_2 є неповнолітнім та проживає разом зі своєю матір`ю в іншому місці, а реєстрація в належній йому квартирі хлопчика порушує право власності позивача, створює перепони у розпорядженні майном, а також породжує додаткові фінансові втрати по оплаті комунальних послуг, а тому позивач просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 15 березня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в особі законного представника ( ОСОБА_3 ) ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про втрату права користування житлом - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з розглядом справи в розмірі 7 271 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування рішення суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справа та постановлення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача, договір найму жилого приміщення між позивачем та відповідачем не укладався.

Зазначає, що відповідно до положень Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, зокрема батьками відповідача є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які повинні забезпечувати дитину житлом та такий обов`язок не може бути покладений на сторонню для дитини особу.

Вказує, що висновки суду першої інстанції про існування перешкод для відповідача у проживанні у квартирі і що останній робить періодичні спроби вселитись до квартири не відповідають матеріалам та дійсним обставинам справи.

Вважає висновок суду, що у неповнолітнього не було з`ясовано з ким він бажає проживати не відповідає обставинам справи.

Не погодившись з рішенням органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про визнання неповнолітнього ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, суд першої інстанції, не належно оцінив докази та не вірно застосував норми матеріального права.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно встановив обставини відсутності іншого житла у відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03 грудня 2014 року. (а.с.15).

З 31 травня 2013 року ОСОБА_3 зареєстрована та мешкала як член сім"ї позивача у належній позивачу на праві власності квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . У вказаній квартирі зареєстрований також син ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13)

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2020 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. (а.с.10-11).

20 жовтня 2020 року ОСОБА_3 змінила ім`я на ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серія НОМЕР_1 (а.с. 28).

Згідно акту обстеження домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 від 18 серпня 2021 року, ОСОБА_2 проживає за вказаною адресою з квітня 2019 року та до теперішнього часу. (а.с.9)

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2020 року по справі № 206/6610/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 усунуто ОСОБА_3 перешкоди у користуванні житлом та вирішено вселити ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та надати дублікат ключів від замка на вхідних дверях.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 , будучи малолітнім, не міг самостійно визначати своє місце проживання та змушений був перебувати разом з матір`ю, яка має право користування спірною квартирою, іншого житла не має.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.ст. 1, 9 ЖК України кожен має право на житло. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Нормами статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї, як зазначено у частині другій статті 64 ЖК УРСР.

Частиною 1 статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 2 ст. 405 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач є сином ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ), а остання з 08 лютого 2013 року перебувала з позивачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 16 січня 2020 року розірвано, що ОСОБА_4 вселилась у спірне приміщення зі згоди позивача, з 31 травня 2013 року ОСОБА_4 та її неповнолітня дитина були зареєстровані та мешкали у спірному приміщенні, не втратили право користування спірним приміщенням, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання неповнолітнього ОСОБА_2 таким, що втратив право користування вказаним вище приміщенням.

Оскільки неповнолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом.

Відповідно до ст.6 СК України,правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції).

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки ОСОБА_2 іншого житла не має, будучи малолітнім не міг самостійно визначати своє місце проживання та змушений був перебувати разом з матір`ю, якій рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2020 року по справі № 206/6610/19 за п. усунуто перешкоди у користуванні житлом та вселено у квартиру АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та надати дублікат ключів від замка на вхідних дверях, а тому відсутні підстави для позбавлення ОСОБА_2 права на житло шляхом визнання його таким, що втратив право користування цим житлом, в якому він зареєстрований за згодою власника спірного приміщення ОСОБА_1 з 31 травня 2013 року.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача, договір найму жилого приміщення між позивачем та відповідачем не укладався, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 був зареєстрований зі своєю матір`ю у спірному приміщенні з 31 травня 2013 року, в період зареєстрованих шлюбних відносин його матері з позивачем, враховуючи вік відповідача та право проживати за зареєстрованим місцем проживання, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку.

Доводи апеляційної скарги, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, зокрема батьками відповідача є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які повинні забезпечувати дитину житлом та такий обов`язок не може бути покладений на сторонню для дитини особу, колегією суддів не бере до уваги, оскільки захист права своєї неповнолітньої дитини, щодо проживання у спірному приміщенні, підтверджує виконання своїх обов`язків по утриманню неповнолітньої дитини та забезпечення її житлом з боку матері відповідача ОСОБА_4 , яка має право користування спірною квартирою.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 серпня 2022 року.

Головуючий: А.П.Барильська

Судді:

Н.М.Деркач

Т.Р.Куценко