Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Шумило Н.Б.

за участю секретаря судового засідання Луцака В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад обставин справи

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сідун Олеся Степанівна, звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за №617 від 11.03.2019 року, про звернення стягнення на нерухоме майно будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , таким, що не підлягає виконанню.

Позов обґрунтовує тим, що позивачу стало відомо про те, що в Ужгородській ДВС знаходиться виконавче провадження №67288787 за виконавчим написом №617 виданим 11.03.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Бондар І.М.. Як вбачається з виконавчого напису, нотаріусом пропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, пропоновано задовольнити вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» у розмірі: заборгованість за кредитом - 15355,98 доларів США; заборгованість за відсотками - 5987,60 доларів США; комісія - 2960,00 доларів США; пеня - 53001,66 доларів США; загальна сума становить 77305,24 доларів США. Всього з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 2157765 гривень 59 копійок. Строк, за який провадиться стягнення, одинадцять років один день, а саме з 13.12.2007 року по …12.2018 року.

Позивач посилається на те, що вона не отримувала жодних документів від нотаріуса чи Банку, про вчинення виконавчого напису, їй стало відомо про вчинений виконавчий напис із постанови про відкриття виконавчого провадження. Вважає дії відповідача незаконними та не обґрунтованими, а виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Так, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги ч.1 ст.88 Закону «Про нотаріат» про безспірність заборгованості, оскільки, як зазначає позивач, такої взагалі нема. Крім того, ні відповідач ні нотаріус не проінформував позивача про намір вчинити виконавчий напис, до моменту вчинення виконавчого напису, тому в нотаріуса в розпорядженні немає і не може бути доказів отримання позивачем письмової вимоги. ОСОБА_1 посилається на те, що тільки в разі отримання нею такого документа та відсутності заперечень з її боку стосовно існування будь-якого боргу та розміру заборгованості зазначена сума набула би статусу безспірної. Позивач вважає, що вимоги ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріусом грубо порушені, а тому виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Процесуальні дії по справі:

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2021 року вказану позовну заяву залишено без руху (а.с.20-21). При цьому, 29.11.2021 року представником позивача усунуті зазначені в ухвалі недоліки.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.12.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено учасників справи (а.с.34-35).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.12.2021 року заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сідун О.С. про забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №617 від 11 березня 2019 року, що вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, яким пропоновано звернути стягнення на нерухоме майно будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , на підставі якого відкрито виконавче провадження №67288787 (а.с.36-39).

01 квітня 2022 року через систему «Електронний суд» від відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за яким існують невиконані кредитні зобов`язання ОСОБА_1 перед AT КБ «ПриватБанк». Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позивач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, Позивач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме надав Позивачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. Позивач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто зобов`язання за договором не виконав, в результаті чого, Банк звернувся для захисту свого порушеного права до нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Зазначає, що відповідно до п.2.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Позивачу на його адресу, яка зазначена в позові, було направлено письмову вимогу про усунення порушення за договором, докази направлення та текст вимоги наявні у матеріалах справи. Як вбачається з позовної заяви, жодних розрахунків, або доказів невідповідності чи відсутності боргу перед Банком не надається. Відповідач вважає, що факт того, що позивач не спростовує наявність заборгованості вже є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказано, що Банком для вчинення виконавчого напису було надано всі необхідні документи, згідно з Переліком документів затвердженим Кабінетом Міністрів України, які підтверджують наявність правовідносин між кредитором та боржником, а також документи які підтверджують заборгованість. Відповідач посилається на те, що договір досі чинний, а отже в кредитора виникає право вимагати виконання обов`язків боржника, передбачених договором, в тому числі й право на примусове стягнення боргу у будь який час, це право виникає до тих пір доки договір є чинним. Звертає увагу, що позивачем не оскаржується наявність боргу, так, позивач не оспорює ані суми боргу ані його наявності. У відзиві зазначається, що позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед Банком за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості. Інформація про звернення Банку до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки не є свідченням недотримання умови щодо безспірності заборгованості у цій справі, оскільки позивач визнає наявність заборгованості на суму, вказану у виконавчому написі нотаріуса. Відповідач вважає, що виконавчий напис є цілком правомірним, а доводи Позивача є нікчемними, нотаріус діяв у рамках чинного законодавства, а отже, виконавчий напис вчинено з дотриманням всіх вимог законодавства. На підставі наведеного відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Сідун О.С. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. При цьому, представник позивача адвокат Сідун О.С. подала заяву, згідно якої просила розглянути справу без її участі за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити в повному обсязі.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності .

Представник відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа, згідно якої судову повістку про виклик 06.07.2022 року було доставлено до електронної скриньки. Про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Ірина Михайлівна у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. При цьому, 29.12.2021 року та 01.02.2022 року до суду поступила заява від третьої особи, згідно якої просила розглядати справу без її участі.

За таких обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що 11 березня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис за №617, яким пропоновано звернути стягнення на нерухоме майно будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 . Вказане майно на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу, передано в іпотеку Акціонерному товариству «ПриватБанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, пропоновано задовольнити вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» шляхом перерахунку коштів на рахунок у розмірі: заборгованість за кредитом 15 355,98 доларів США, заборгованість за відсотками 5 987,60 доларів США; комісія 2 960,00 доларів США; пеня - 53001,66 доларів США, загальна сума становить 77305,24 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.12.2018 року становить 2 154 265 грн. 59 коп.. Із урахуванням витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису (3 500 грн.) сума стягнення становить 2 157 765,59 грн. Строк за який проводиться стягнення одинадцять років один день, а саме з 13.12.2007 року по ..12.2018 року (а.с.15).

Постановою старшого державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Ярешко Неллі Алексанівни, від 27.10.2021 року відкрито виконавче провадження №67288787 на підставі виконавчого напису №617 від 11 березня 2019 року, що вчинений приватним нотаріусом Боднар М.І. про звернення стягнення на нерухоме майно - будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.13-14).

Застосоване судом законодавство, позиція суду та оцінка доводів учасників справи:

Згідно з ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України).

У частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних справ та інтересів судом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (надалі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (надалі - «Порядок»).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Відповідно до п.3.1. Глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (пунктами 3.3., 3.4. пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку про те, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до пункту 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. №1172, Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання.

Для одержання виконавчого напису подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору;

б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання;

в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості;

г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання;

ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Можливість звернення стягнення на предмет іпотеки передбачена як загальним Законом України «Про нотаріат», так і спеціальним Законом України «Про іпотеку».

Згідно стаття 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частинами першою, другою статті 35 цього Закону визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19) зазначено, що, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц Верховний Суд дійшов до висновку про те, що на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19).

Відповідно до статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Як на одну із підстав для скасування виконавчого напису нотаріуса позивач посилається на те, що їй не надсилалася письмову вимогу про усунення порушення. Вказує, що її не було проінформовано про намір вчинити виконавчий напис.

Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Ненадання доказів щодо повідомлення боржника та недотримання тридцятиденного строку з моменту повідомлення унеможливлюють вчинення виконавчого напису, оскільки неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги банку. У такому випадку боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та кредитором щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Аналогічні висновки щодо необхідності повідомлення боржника про усунення порушень викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 357/12818/17 (провадження № 61-44380св18), від 10 квітня 2019 року у справі № 201/11696/16 (провадження № 61-26838св18), від 18 жовтня 2019 року у справі № 591/6609/16 (провадження № 61-28093св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 236/2511/17 (провадження № 61-17565св18).

У відзиві відповідач посилається на те, що позивачу на його адресу було направлено письмову вимогу про усунення порушень за договором, докази направлення та текс вимоги наявний у матеріалах справи.

Разом із тим, у матеріалах справи відсутні докази направлення та отримання позивачем (іпотекодавцем) вимоги банку щодо усунення порушень, а відповідачем не було спростовано твердження позивача про її неотримання. Так, відповідачем не надано документів, що підтверджують надіслання вимоги про усунення порушення позивачу у відповідності до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, що вказує на порушення процедури вчинення виконавчого напису.

Крім цього, позивач як на підставу для скасування виконавчого напису посилається на те, що в неї відсутня заборгованість перед банком. Жодних доказів на спростування доводів позивача про відсутність у неї заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк» відповідачем до матеріалів справи долучено не було. Так само, відповідачем не було надано доказів на підтвердження існування суми заборгованості у розмірі, яка зазначена в оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса.

На підставі наведеного, враховуючи, що у вчиненому спірному виконавчому написі сума заборгованості, в рахунок погашення якої запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки, не є безспірною, відповідачем не було спростовано доводи позивача про те, що банком не було надіслано їй вимогу про усунення порушень, відтак наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи наведене позов підлягає до задоволення.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії», § 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», § 2).

Згідно ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Враховуючи наведене, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.12.2021 року, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №617 від 11 березня 2019 року, що вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, яким пропоновано звернути стягнення на нерухоме майно будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , на підставі якого відкрито виконавче провадження №67288787, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову, тому на підставі ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1362,00 грн. судового збору (908,00 грн. за позовну вимогу немайнового характеру + 454,00 за звернення із заявою про забезпечення позову), які підтвердженні квитанціями про сплату судового збору (а.с.1, 2).

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.12, 13, 56, 76-81, 263-265, 354-355 ЦПК України, ст.88 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.

Виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 11 березня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за №617, про звернення стягнення на нерухоме майно будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , - визнати таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути із Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м.Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 грудня 2021 року у справі №308/15236/21 продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул. Грушевського, 1Д, .

Третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Ірина Михайлівна, адреса: 49000, м.Дніпро, вул.Центральна, буд.6, оф.9.

Повне рішення суду складено 05.08.2022 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Н.Б. Шумило