Єдиний унікальний номер 341/1813/21
Номер провадження 2/341/66/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Гаполяка Т.В.,

секретаря судового засідання Остапчук Б.М.,

в судовому засіданні розглянувши справу за позовом, поданим представником адвокатом Гандзюк Іриною Романівною в інтересах довірителя ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживача, -

ВСТАНОВИВ:

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідачів, третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Представник адвокат Гандзюк І.Р. в інтересах довірителя ОСОБА_1 звернулась до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до ТзОВ «Кредитні ініціативи», змінивши предмет спору просить суд:

-визнати припиненою іпотеку двокімнатної квартири, загальною площею 78,7 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 , іпотека якої встановлена Іпотечним договором № 1170, укладеним 23 червня 2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційий банк» та ОСОБА_1 ;

-зобов`язати ТзОВ «Кредитні ініціативи» повернути ОСОБА_1 правовстановлюючі документи на квартиру, що за адресою:

АДРЕСА_1 Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна:

-виключити всі записи про іпотеку двохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , іпотека якої встановлена Іпотечним договором № 1170, укладеним 23 червня 2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційий банк» та ОСОБА_1 ;

-зняти заборону на нерухоме майно - двохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , іпотека якої встановлена Іпотечним договором № 1170, укладеним 23 червня 2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційий банк» та ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 23 червня 2008 року між ПАТ «Акцірнерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 634, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в сумі 100 000 грн.

В порядку забезпечення зобов`язання між ПАТ «Акцірнерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір від 23 червня 2008 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала в іпотеку квартиру площею 78,7 кв.м., що за адресою:

АДРЕСА_2 грудня 2012 року між ТзОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акцірнерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТзОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за кредитними договорами в т.ч. і за договором, укладеним між ПАТ «Акцірнерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 .

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2014 року задоволено позов ТзОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 . Звернуто стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру площею 78,7 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_2 в рахунок погашення заборгованості, що виникла станом на 01 листопада 2013 року в сумі 163 722, 41 грн. за кредитним договором № 634 від 23 червня 2008 року, укладеним між ПАТ «Акцірнерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 шляхом проведення прилюдних торгів під час проведення виконавчих дій. Рішення звернуто до виконання.

ОСОБА_1 погашено заборгованість в сумі 163 722, 41 грн. і постановою державного виконавця Поповича І.Т. від 20 грудня 2016 року було закінчено виконавче провадження у зв`язку із сплатою боргу.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2017 року відмовлено в позові ТзОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_2 з вимогами звернути стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру площею 78,7 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_2 в рахунок погашення заборгованості в сумі 244 202, 15 грн. за кредитним договором № 634 від 23 червня 2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Акцірнерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 шляхом проведення прилюдних торгів під час проведення виконавчих дій.

Рішення мотивоване тим, що майновий поручитель, яким є ОСОБА_1 , виконала основне зобов`язання за Кредитним договором повністю. Відтак, основне зобов`язання слід визнати припиненим. Іпотека припиняється виконанням основного зобов`язання.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 , її представник адвокат Гандзюк І.Р. не з`явились. Представником скеровано заяву про розгляд справи у її та позивача відсутність.

Представником відповідача адвокатом Матвійчуком М.З. скеровано відзив на позовну заяву, яким представник позов заперечив. Заперечуючи позов представник покликається на те, що дійсно 23 червня 2008 року між ПАТ «Акцірнерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 634, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в сумі 100 000 грн.

В порядку забезпечення зобов`язання, між ПАТ «Акцірнерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір від 23 червня 2008 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала в іпотеку квартиру площею 78,7 кв.м., що за адресою:

АДРЕСА_2 грудня 2012 року між ТзОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акцірнерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТзОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за кредитними договорами в т.ч. і за договором, укладеним між ПАТ «Акцірнерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 .

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2014 року задоволено позов ТзОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 . Звернуто стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру площею 78,7 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_2 в рахунок погашення заборгованості, що виникла станом на 01 листопада 2013 року в сумі 163 722, 41 грн. за кредитним договором № 634 від 23 червня 2008 року, укладеним між ПАТ «Акцірнерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 шляхом проведення прилюдних торгів під час проведення виконавчих дій.

Банк змінив терміни виконання основного зобов`язання подавши позов про дострокове стягнення суми заборгованості. Однак, умовами кредитного договору передбачено в разі прострочення позичальником виконання зобов`язання по поверненню банку коштів, позичальник зобов`язаний сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та 26 % річних (за умовами договору) від простроченої суми.

Умовами Кредитного договору, в силу частини 2 статті 625 ЦК України, визначено сплату відсотків як за правомірне так і не правомірне користування кредитом понад встановлені договором строки. Кредит погашений понад встановлені договором строки, відтак банк вправі вимагати сплату процентів за неправомірне користування кредитними коштами, враховуючи положення частини 2 статті 625 ЦК України та пункту 6.5 Кредитного договору та інфляційного збільшення, враховуючи положення пункту 5.2.9 Кредитного договору.

Відтак, зобов`язання в повному обсязі не виконане, а тому відсутні підстави для задоволення позову в частині припинення іпотеки та похідних позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача позов заперечив з підстав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

2.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

23 червня 2008 року між ПАТ «Акцірнерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 634, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в сумі 100 000 грн. Пунктом 5.2.9 Кредитного договору визначено, що у випадку прострочення Позичальником виконання зобов`язання по поверненню Банку суми боргу за цим Договором, він зобов`язаний відповідно до статті 625 ЦК України сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу (а.с. 47-49). Пунктом 6.5. Кредитного договору визначено, що у випадку порушення Позичальником строку погашення одержаного ним кредиту він сплачує проценти в розмірі 26 відсотків річних від простроченої суми (а.с. 50).

В порядку забезпечення зобов`язання між ПАТ «Акцірнерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір від 23 червня 2008 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала в іпотеку квартиру площею 78,7 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до пункту 1.1 Іпотечного договору, цей Договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, зокрема проценти за користування ним, у тому числі проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі (дослівно), сплатити неустойку (пеню,штрафи)… (а.с. 6-8).

17 грудня 2012 року між ТзОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акцірнерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТзОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за кредитними договорами в т.ч. і за договором, укладеним між ПАТ «Акцірнерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 .

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2014 року задоволено позов ТзОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 . Звернуто стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру площею 78,7 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_2 в рахунок погашення заборгованості, що виникла станом на 01 листопада 2013 року в сумі 163 722, 41 грн. за кредитним договором № 634 від 23 червня 2008 року, укладеним між ПАТ «Акцірнерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 шляхом проведення прилюдних торгів під час проведення виконавчих дій. Рішення звернуто до виконання.

ОСОБА_1 погашено заборгованість в сумі 163 722, 41 грн. і постановою державного виконавця Поповича І.Т. від 20 грудня 2016 року було закінчено виконавче провадження у зв`язку із сплатою боргу.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2017 року, залишеним в силі постановою Верховного Суду від 20 березня 2019 року зі скасуванням рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2017 року, відмовлено в позові ТзОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_2 з вимогами звернути стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру площею 78,7 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_2 в рахунок погашення заборгованості в сумі 244 202, 15 грн. за Кредитним договором № 634 від 23 червня 2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Акцірнерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 шляхом проведення прилюдних торгів під час проведення виконавчих дій.

Рішення мотивоване тим, що майновий поручитель, яким є ОСОБА_1 виконала основне зобов`язання за Кредитним договором повністю до часу реалізації предмету іпотеки (а.с. 4-5, обставини встановленні судовими рішеннями по справі 341/1419/16-ц, наявними у відкритих джерелах).

3.Чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи клопотання представника позивача про розгляд справи за її та позивача відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, учасників.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

За правилами статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За частиною першою статті 575 ЦК України та частиною першою статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку", пункт 1 частини першої статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

Враховуючи те, що, як встановлено третейським судом, строк виконання основного зобов`язання настав у зв`язку з невиконанням боржником зобов`язань за кредитним договором та реалізацією банком права вимоги дострокового погашення заборгованості, апеляційний суд зобов`язаний був врахувати, що після настання строку виконання основного зобов`язання у банку припиняється право нараховувати проценти, пеню та інші платежі відповідно до умов кредитного договору.

У таких висновках Верховний Суд керується правовими висновками, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду. У постанові від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 (провадження N 14-10цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відступаючи від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 23 вересня 2015 року у справі N 6-1206цс15, відповідно до якого наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, Велика Палата Верховного Суду визначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

За таких обставин доводи банку, з якими погодився апеляційний суд, про те, що рішення третейського суду постановлено з приводу стягнення поточної заборгованості за кредитним договором, є помилковими. Зазначеним рішенням стягнуто достроково заборгованість за кредитним договором у повному обсязі, а подальше нарахування банком процентів, штрафів та пені за умовами кредитного договору після настання строку погашення кредиту не відповідає вимогам чинного законодавства та умовам укладеного між сторонами договору.

У пунктах 6.28, 6.35 постанови від 04 лютого 2020 року у справі N 912/1120/16 (провадження N 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що "оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України".

У постанові Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі N 910/27064/15 зазначено, що підставою припинення зобов`язання за кредитним договором є не дата, зазначена в договорі як кінцевий строк сплати коштів, а, наприклад, постанова, винесена відділом державної виконавчої служби, про закінчення виконавчого провадження з виконання наказу у зв`язку з погашенням боргу. Верховний Суд також зазначив, що рішення суду, яке набрало законної сили та виконане боржником та яким з боржника стягнуто остаточну заборгованість, не може бути поставлене під сумнів та не підлягає тлумаченню щодо розуміння повноти розміру заборгованості.

У зв`язку з наведеним Верховний Суд дійшов висновку про припинення іпотеки у зв`язку з повним фактичним виконанням забезпечувального зобов`язання, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження саме з таких підстав.

(Висновки Верховного Суду наведені в постанові від 14 липня 2021 року у справі N 186/1376/19).

Щодо припинення договору іпотеки як способу захисту.

Встановивши правомірні та очевидні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції в межах визначеного заявником обґрунтування касаційного оскарження, Верховний Суд виявив інші недоліки та вади судового розгляду під час вирішення справи судом першої інстанції, які підлягають виправленню з метою приведення змісту постановленого судового рішення відповідно до вимог та змісту чинного законодавства й з метою формування єдиної правозастосовчої практики.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що однаково означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків.

За положеннями частини першої статті 593 ЦК України припинення права застави в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується.

Встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки.

Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена на підставі частини першої статті 593 ЦК України, не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.

Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України), потрібно зробити висновок про те, що в разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України.

Отже, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором.

(Висновок сформулював Верховний Суд України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі N 6-243цс14, з яким погодився і Верховний Суд, застосувавши його у постанові від 18 вересня 2019 року у справі N 695/3790/15-ц).

Відповідно, у даній справі суд дійшов висновку про припинення іпотеки у зв`язку з повним фактичним виконанням забезпечувального зобов`язання, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження саме з таких підстав та рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2017 року, постановленим у справі 341/1419/16-ц.

Оцінка забезпечення іпотекою вимог банку про стягнення пені, нарахованої за правилами статті 625 ЦК України

За правилом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вирішуючи правове питання, чи забезпечуються іпотекою вимоги кредитора про стягнення 3 % річних, нарахованих за правилами статті 625 ЦК України, суд повинен враховувати умови та правила укладеного між сторонами іпотечного договору.

Враховуючи, що вимоги за статтею 625 ЦК України є заходами цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання, а не вимогами про відшкодування збитків, іпотекою (як це визначили сторони в укладеному між ними договорі) не забезпечено виконання зобов`язання за вимогами, пред`явленими на підставі статті 625 ЦК України, а отже, у справі, яка переглядається, іпотекою не забезпечені вимоги кредитора, нараховані банком за правилами статті 625 ЦК України.

У цьому висновку визначальним є зміст та умови іпотечного договору, в якому сторони дійшли домовленості про перелік вимог кредитора, виконання яких забезпечується встановленою іпотекою.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 626 ЦК України).

(Висновки Верховного Суду наведені в постанові від 14 липня 2021 року у справі N 186/1376/19).

Як встановлено судом, пунктом 6.5. Кредитного договору визначено, що у випадку порушення Позичальником строку погашення одержаного ним кредиту він сплачує проценти в розмірі 26 відсотків річних від простроченої суми (а.с. 50). Дану умову договору, суд оцінює умовою, погодженою в порядку частини 2 статті 625 ЦК України лише в частині неправомірного користування тілом кредиту, а не загалом чужими грошовими коштами.

Відповідно до пункту 1.1 Іпотечного договору, цей Договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, зокрема проценти за користування ним, у тому числі проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі (дослівно) (а.с. 6-8).

Враховуючи конструкцію пункту 1.1 Іпотечного договору щодо забезпечення іпотекою у тому числі процентів за неправомірне користування кредитом у розмірі (умова є не конкретною та не довершеною, зокрема, не встановлено можливі межі відповідальності - розмір), слід вважати, що сторони договору не досягли згоди щодо забезпечення вимог кредитора, нараховані таким за правилами статті 625 ЦК України.

Окрім цього, судом не здобуто доказів, що кредитор з часу погашення ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором в сумі 163 722, 41 грн., тобто виконання зобов`язання і закінчення 20 грудня 2016 року виконавчого провадження у зв`язку із сплатою боргу висував вимог до позичальника, іпотекодавця про сплату платежів в порядку статті 625 ЦК України.

Відтак, позов в частині визнання припиненою іпотеки та зобов`язання відповідача повернути позивачу правовстановлюючі документи на квартиру, підлягає до задоволення.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

За змістом наведеної правової норми в редакції, яка діяла на час ухвалення оскаржуваних судових рішень в цій справі, на відміну від положень статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в попередній редакції (до 16 січня 2020 року), яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, на даний час способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є: судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

Отже, на момент ухвалення судами першої та апеляційної інстанцій рішень у цій справі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» є правомірним та ефективним способом захисту прав позивача, з урахуванням положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Висновки судів у цій справі узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 03 лютого 2022 року у справі № 295/8285/19-ц, від 19 листопада 2021 року у справі № 663/1719/19, від 06 травня 2022 року у справі № 607/28363/19.

Крім того, відповідно до положень частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції із 26 липня 2022 року) уразі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.

Висновки Верховного Суду, наведені в постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 645/3067/19.

Визнання іпотеки припиненою є достатньою підставою для проведення державним реєстратором чи посадовою особою Міністерства юстиції України для проведення державної реєстрації припинення речових прав відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Скасування записів про проведену державну реєстрацію прав на даний час є неналежними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи.

Відтак, в позові в частині виключення в реєстрах записів про іпотеку спірної квартири та зняття заборони на нерухоме майно слід відмовити.

Відповідно до частини 6 статі 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої вимог. У зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави, враховуючи задоволення двох вимоги немайнового характеру, у розмірі 1 816 гривень (ставка 2021 року).

На підставі наведеного та керуючись статтями 12, 19, 42, 81, 89, 141, 263, 265, 269 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов, поданий представником адвокатом Гандзюк Іриною Романівною в інтересах довірителя ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживача

-задовольнити частково.

Визнати припиненою іпотеку двокімнатної квартири, загальною площею 78,7 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 , іпотека якої встановлена Іпотечним договором № 1170, укладеним 23 червня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційий банк» та ОСОБА_1 .

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» повернути ОСОБА_1 правовстановлюючі документи на квартиру, що за адресою: АДРЕСА_1 .

В позові, поданому представником адвокатом Гандзюк Іриною Романівною в інтересах довірителя ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в частині позовних вимог:

в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна:

-виключити всі записи про іпотеку двохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , іпотека якої встановлена Іпотечним договором № 1170, укладеним 23 червня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційий банк» та ОСОБА_1 ;

-зняти заборону на нерухоме майно - двохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , іпотека якої встановлена Іпотечним договором № 1170, укладеним 23 червня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційий банк» та ОСОБА_1

-відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в дохід держави 1 816 (одну тисячу вісімсот шістнадцять) гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін (учасників) справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивачка ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання якої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», місцезнаходження: вул. Вікентія Хвойки, 21, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи 35326253.

Повне рішення складене 30 серпня 2022 року.

Суддя Тарас ГАПОЛЯК