головуючий у суді І інстанції Мальцев Д.О.
провадження № 22-ц/824/1527/2022
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 липня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гудзевич Інни Андріївни

та за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Гонди Олега Юрійовича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 вересня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Кролевецької міської ради Сумської області, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила суд: визначити місце проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня пред`явлення позовної заяви.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 20 грудня 2019 року. Під час шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу між сторонами виник спір з приводу визначення місця проживання спільної дитини, оскільки на думку позивача, відповідач створює перешкоди для забезпечення нормального рівня життя доньки та не надає матеріальну допомогу у достатньому обсязі на утримання спільної доньки. Позивач має бажання та кращі можливості для реалізації прав дитини на належне утримання, лікування і виховання. Визначення місця проживання дитини разом із матір`ю надасть можливість реалізувати право дитини на духовний, культурний, фізичний розвиток.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 03 вересня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 разом з її матір`ю ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на дитину ОСОБА_3 у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 16 грудня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Допущено негайне виконання рішення суду у межах платежу за один місяць.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у судовому засіданні встановлено, і такі обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, що позивач працює та має постійний дохід, не зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, забезпечує дитину всім необхідним, виконує материнські обов`язки, займається вихованням, розвитком малолітньої дитини, піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. За місцем проживання позивача створені належні умови для проживання дитини.

Суд першої інстанції, врахувавши ставлення обох з батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, відсутність будь-яких доказів, які б свідчили про неможливість визначення місця проживання спільної дитини сторін саме з позивачем, а також враховуючи найкращі інтереси дитини, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, та визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .

При визначенні розміру аліментів судом враховано, що відповідач має стабільний дохід, житлом забезпечений, здатний надавати матеріальну допомогу. Доказів того, що стан здоров`я відповідача чи його матеріальне становище або інші обставини, у тому числі наявність інших осіб на утриманні, перешкоджають останньому сплачувати аліменти на утримання спільної доньки у визначеному законом розмірі, матеріали справи не містять.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Гудзевич І.А. подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 вересня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи було порушено норми процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Так, судом першої інстанції не отримано та не досліджено висновок залученої судом до участі у справі Служби у справах дітей та сім`ї Кролевецької міської ради. На момент відкриття провадження у справі та розгляду справи у суді, дитина проживала разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1 , тому судом залучено до участі у справі Службу у справах дітей та сім`ї Кролевецької міської ради.

У матеріалах справи відсутній висновок Служби у справах дітей та сім`ї Кролевецької міської ради, про що представник відповідача неодноразово наголошував.

Судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання та зобов`язання Служби у справах дітей та сім`ї Кролевецької міської ради надати висновок про визначення місця проживання дитини.

Також, судом першої інстанції безпідставно відмовлено у призначенні та проведенні судово-психологічної експертизи з посиланням на необґрунтованість необхідності її проведення та подання заяви про її проведення після закінчення підготовчого судового засідання.

Клопотання про призначення експертизи не було заявлено у підготовчому засіданні, оскільки відповідач через хворобу заявляв клопотання про його відкладення.

Висновок Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної державної адміністрації датований 21 липня 2021 року та з`явився у матеріалах справи лише після 21 липня 2021 року, тобто після подачі відповідачем відзиву на позов. Підставою для призначення та проведення даної експертизи відповідач зазначив існування двох протилежних висновків, складених органами опіки та піклування. Висновок судово-психологічної експертизи може бути доказом існування таких виняткових обставин, за яких спільна дитина сторін може бути розлучена із своєю матір`ю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 - адвокат Гонда О.Ю. подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити мотивувальну частину рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 вересня 2021 року, виключивши наступні твердження:

- на сторінці 3 абзац 6 «Згідно з Акту обстеження умов проживання, складеного 15 лютого 2021 року уповноваженими особами служби у справах дітей виконавчого комітету Кролевецької міської ради, для виховання дитини у будинку ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 для дитини створені належні умови проживання.»;

- на сторінці 4 абзаци 4 та 14 «Судом також враховано, що відповідач отримує стабільний дохід, забезпечений житлом, може надавати матеріальну допомогу.».

Апелянт не погоджується з цими твердженням, оскільки в матеріалах справи № 761/41036/20 відсутні будь-які докази наявності ОСОБА_1 житла (будинку, квартири, кімнати).

Обстеження умов проживання проведено у будинку, який невідомо кому належить, оскільки акт обстеження умов проживання від 15 лютого 2021 року складено на підставі заяви ОСОБА_1 без зазначення власника цього житла.

На сторінці 4 в абзаці 4 оскаржуваного рішення зазначено: «Судом також враховано, що відповідач отримує стабільний дохід, забезпечений житлом, може надавати матеріальну допомогу».

Указаний факт не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання ОСОБА_4 стабільного доходу, забезпечення житлом та надання матеріальної допомоги.

У матеріалах справи (а.с. 61, 62) наявні податкові декларації ФОП ОСОБА_1 , які подані за 2018 та 2019 роки, а сам ФОП припинив свою діяльність 29 вересня 2020 року на підставі власного рішення (номер запису: 002003494).

Відповідно до Інформаційної довідки від 30 квітня 2021 року № 255118920, поданої позивачем разом із відповіддю на відзив, у власності ОСОБА_1 знаходиться земельна ділянка площею 0,077 га у Броварському районі Київської області, і більше ніякого майна, а тим більше житла у ОСОБА_1 немає.

Тому, без документального підтвердження, суд не мав права встановлювати дані факти.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Гонди О.Ю. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому він просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Відзив обґрунтований тим, що клопотання про відкладення судового засідання з метою надання додаткового часу для підготовки до судових дебатів, яке, за доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 не було вирішене судом першої інстанції, було заявлене після виступу в судових дебатах представника ОСОБА_2 , однак нормами ЦПК України не передбачено можливості оголошення перерви в судових дебатах.

Висновок Служби у справах дітей та сім`ї Кролевецької міської ради для розгляду справи не мав та не має ніякого значення, оскільки, предметом позову у справі №761/41036/20 є визначення місця проживання дитини, то обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Дитина зареєстрована, проживає та відвідує дитячий садок на території Шевченківського району міста Києва, відтак належним висновком є висновок складений Службою у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.

Висновок Служби у справах дітей та сім`ї Кролевецької міської ради у матеріалах справи відсутній та складений не на підставі ухвали суду.

У вищезазначеному висновку зазначено неправдиві відомості стосовно майна та доходів ОСОБА_1 , сам висновок складено зі слів ОСОБА_1 та без участі ОСОБА_2 , оскільки останню не було повідомлено про засідання комісії.

Відповідачем та його представником у встановлені процесуальні строки не було заявлено клопотання про призначення судово-психологічної експертизи та не подано заяву, що подібне клопотання буде заявлено в майбутньому.

Дитина ОСОБА_3 зазнала психологічного насильства з боку батька ОСОБА_1 , у неї патологічний страх перед його діями, що підтверджується Професійним висновком кандидата психологічних наук ОСОБА_5 щодо перебігу психологічної роботи з малолітньою ОСОБА_3 на базі «Зеленої кімнати» Солом`янського УП ГУНП у м. Києві.

Одночасно представником ОСОБА_2 - адвокатом Гонди О.Ю. заявлене клопотання у порядку частини 8 статті 83 ЦПК України про прийняття апеляційним судом доказів, які мають значення для вирішення справи, а саме: копії професійного висновку кандидата психологічних наук ОСОБА_5 щодо перебігу психологічної роботи з малолітньою ОСОБА_3 на базі «Зеленої кімнати» Соломянського УП ГУНП у м. Києві від 15 вересня 2021 року у межах кримінального провадження № 0001222 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України; копію дозволу на розголошення таємниці досудового розслідування; роздруківку листа Кролевецького районного суду Сумської області; копії листа Київського міського центру судово-психіатричної експертизи.

Згідно з частиною 8 статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи, у цьому випадку на відповідача.

Пунктом 6 частини 2 статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз змісту пункту 6 частини 2 статті 356, частин 1-3 статті 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що надані докази датуються 15 вересня 2021 року та 19 жовтня 2021 року, тобто такі складені після ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 03 вересня 2021 року, а отже не існували та не могли бути подані під час розгляду справи судом першої інстанції, однак стосуються предмету доказування та мають значення для встановлення усіх обставин у справі.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для прийняття доказів, поданих представником ОСОБА_2 - адвокатом Гонди О.Ю.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, дійшла висновку про таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2015 року та рішенням Вишгородського районного суду Київської області, яке набрало законної сили 21 січня 2020 року, їх шлюб розірвано (а.с. 12 т. 1).

Під час шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , актовий запис № 24 (а.с. 13 т. 1).

20 листопада 2020 року ОСОБА_2 направила поштовим зв`язком на адресу ОСОБА_1 письмову пропозицію про позасудове врегулювання спору (а.с. 14-21 т. 1).

Відповідно до відповіді відділення поліції № 1 (м. Кролевець) Конотопського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області від 19 березня 2021 року на запит адвоката Редіч Н., ОСОБА_2 неодноразово зверталася до ВП № 1 (м. Кролевець) Конотопського районного відділу поліції щодо того, що її колишній чоловік ОСОБА_1 забрав без її відома їх спільну дитину ОСОБА_3 та утримує за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 71 т. 1).

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання від 02 березня 2021 року № 14365442 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 15 листопада 2019 року по дату видачі довідки (а.с. 84 т. 1).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є вихованкою дошкільного закладу (дитячого садка) № 78 Шевченківського району міста Києва з 18 вересня 2019 року по теперішній час, що підтверджується довідкою від 18 лютого 2021 року № 7 (а.с. 83 т. 1).

Відповідно до довідки, виданої Дитячим центром розвитку «Академія дитинства», ОСОБА_3 була вихованкою ДЦР «Академія дитинства» с. Нові Петрівці з 15 червня 2018 року по 16 вересня 2020 року. Опікувалась дитиною мама ОСОБА_2 , квитанції за оплату ДЦР надавались особисто мамою, дитина отримувала належний догляд та виховання (а.с. 120 т. 1).

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець (а.с. 101 т. 1), має у власності житло (а.с. 121-125 т. 1), автомобіль (а.с. 126-127 т. 1), земельну ділянку та житловий будинок (а.с. 128-134 т. 1), ознак наркологічних та психіатричних захворювань у неї не виявлено (а.с. 165-166 т. 1).

Згідно з актом обстеження умов проживання, складеним 15 лютого 2021 року уповноваженими особами Служби у справах дітей виконавчого комітету Кролевецької міської ради, для виховання дитини у будинку ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 для дитини створені належні умови проживання (а.с. 60 т. 2).

З податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2018-2019 року вбачається, що обсяг його доходу за указані звітні (податкові) періоди становили 906 995 грн 89 коп. та 255 540 грн 51 коп. відповідно (а.с. 61-62 т. 2).

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка, щодо якої наявні містобудівні обмеження щодо землекористування, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 квітня 2021 року № 253689739 (а.с. 63-65 т. 2)

Відповідно до акта обстеження умов проживання, складеного головним спеціалістом Служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації 05 квітня 2021 року, у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 наявні усі необхідні умови для виховання дитини, окрема дитяча кімната, облаштована функціональними меблями, наявні іграшки, одяг, взуття (а.с. 179 т. 2).

Згідно з Висновком Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , представником Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації проведено обстеження житлово-побутових умов проживання дитини в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , та встановлено, що квартирі створені належні умови для її проживання, розвитку та виховання. Мати має самостійний дохід, нерухоме майно, може забезпечити умови для проживання дитини. Встановлено також, що дитина відвідує дошкільний навчальний заклад № 78 м. Києва. Батько дитини до служби не з`являвся, пояснень не надав. Орган опіки та піклування, керуючись інтересами дитини, відповідно до частини 1 статті 161 СК України вважає, що малолітній ОСОБА_3 доцільно проживати з матір`ю ОСОБА_2 , що забезпечить найкращі інтереси дитини (а.с. 180-182 т. 2).

Листом Шевченківського УП ГУНП у місті Києві від19 жовтня 2021 року надано дозвіл адвокату Редіч Н.Ю., яка є представником потерпілої ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 0001222, на розголошення відомостей досудового розслідування, а саме таких матеріалів - професійного висновку кандидата психологічних наук ОСОБА_5 щодо перебігу психологічної роботи з малолітньою ОСОБА_3 на базі «Зеленої кімнати» Соломянського УП ГУНП у м. Києві від 15 вересня 2021 року у межах кримінального провадження № 0001222 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України (а.с. 54 т. 3).

Відповідно до указаного висновку малолітня ОСОБА_3 зазнала психологічного насильства з боку батька ОСОБА_1 . Родина потребує психологічної реабілітації та проходження сімейної терапії для вибудовування конструктивної комунікації. Малолітня ОСОБА_3 має суперечливі почуття до батька, з одного боку присутня любов до нього як до батька, а з іншого - патологічний страх перед його діями. Дитина відчуває себе у безпеці лише поряд з матір`ю (а.с. 56-60 т. 3).

Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини 1 статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до часини 3 статті 29 ЦК України у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Європейський суд з прав людини зауважував, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», рішення від 07 грудня 2006 року).

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У статті 19 СК України встановлено, що під час розгляду спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд першої інстанції правильно взяв до уваги висновок Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, оскільки він є обґрунтованим, таким, що відповідає інтересам дитини.

Визначаючи місце проживання дитини, надавши належну оцінку усім обставинам справи, зокрема тому, що ОСОБА_2 працевлаштована та отримує постійний дохід, має постійне місце проживання та житло у власності, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що ОСОБА_2 може забезпечити належні умови для проживання та виховання дитини.

Апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не отримано та не досліджено висновок залученої судом до участі у справі Служби у справах дітей та сім`ї Кролевецької міської ради, оскільки дитина зареєстрована та відвідувала дитячий садок на території Шевченківського району міста Києва.

Крім того предметом розгляду цієї справи є визначення місця проживання дитини разом із матір`ю та саме цього питання стосується висновок опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві, взятий до уваги судом першої інстанції під час ухвалення рішення. При цьому відповідачем не заявлено зустрічних позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини разом із ним, а тому висновок органу опіки та піклування щодо можливості проживання дитини з ним не відноситься до предмету доказування у цій справі та не має доказового значення.

Відповідачем та його представником до початку розгляду судом першої інстанції справи по суті не було заявлено клопотання про призначення судово-психологічної експертизи та не подано заяву, що таке клопотання буде заявлено в майбутньому, а тому безпідставним є посилання відповідача на незаконність відмови суду у призначенні експертизи.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, а тому апеляційний суд не може залишити без уваги видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_1 та професійний висновок кандидата психологічних наук ОСОБА_5 щодо перебігу психологічної роботи з малолітньою ОСОБА_3 на базі «Зеленої кімнати» Солом`янського УП ГУНП у м. Києві, відповідно до якого дитина ОСОБА_3 зазнала психологічного насильства з боку батька ОСОБА_1 , у неї патологічний страх перед його діями.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній частині судового рішення, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 , апеляційний суд враховує таке.

Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції безпідставно встановлені обставини щодо наявності у відповідача житла та стабільного доходу та можливості надавати матеріальну допомогу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у власності ОСОБА_1 знаходиться земельна ділянка у Броварському районі Київської області. Будь-які докази щодо наявності у ОСОБА_1 житла у матеріалах справи відсутні.

Також у матеріалах справи наявні податкові декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2018-2019 року. Оскаржуване рішення суду ухвалене 03 вересня 2021 року, однак відомостей щодо доходів відповідача за 2020-2021 роки матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що матеріали справи не містять доказів, які були б достатніми для встановлення судом першої інстанції у судовому рішенні обставин щодо наявності у відповідача стабільного доходу за 2020-2021 роки та житла.

Таким чином, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 вересня 2021 року підлягає зміні в мотивувальній частині щодо встановлення судом першої інстанції указаних обставин, оскільки такі висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, та викладенні цих обставин в редакції цієї постанови.

Відповідно до частини 1, 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Щодо судових витрат.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції, але виключно в частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гудзевич Інни Андріївни залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Гонди Олега Юрійовича задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 вересня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 вересня 2021 року в оскаржуваній частині в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська