Єдиний унікальний номер 722/1974/22
Номер провадження 2-з/722/8/22
У Х В А Л А

21 грудня 2022 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді Унгуряна С.В.

секретаря Козак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокиряни заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Іванічека Олександра Івановича про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

Представника позивача ОСОБА_1 адвокат Іванічек О.І. 20.12.2022 року звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Одночасно з позовною заявою представник позивача ОСОБА_3 подав до суду заяву про забезпечення вищевказаного позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на об`єкт нерухомого майна земельну ділянку реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 240; кадастровий номер: :01:003:1764 опис об`єкта: площа: 0.1224 форма власності: приватна розмір частки: 1 яка належить останньому на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: р.№1186, виданий 29.10.2021 року, видавник: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області., та на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 240 об`єкт нерухомого майна: будівля, Автомийка, об`єкт житлової нерухомості: Ні опис об`єкта загальна площа (кв.м): 22.4, Опис: будівля авто мийки - літ. А; навіс - літ. а, аі; навіс-літ.Б,В; вбиральня - літ. Г; відстійники - № 1; малі очисні споруди - № 2 стоянка для автомобілів - № 3 що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 форма власності приватна розмір частки: 1, яка належить останньому на підставі договору дарування, серія та номер: р. № 945, виданий 23.08.2021 року, видавник: Приватний нотаріус Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Гапчук В.М.

Крім того, просив заборонити відповідачу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснювати державну реєстрацію (перереєстрацію) зняття з обліку та постановку на облік у єдиному Державному реєстрі транспортних засобів які обліковуються за ним.

Крім того, клопотав перед судом витребувати із Територіального сервісного центру МВС № 7345 вул. О. Паламаря, 9 «В» смт. Кельменці, інформаційну довідку з Єдиного Державного реєстру транспортних засобів, відносно громадянина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 чи були зареєстровані за останнім будь-які транспортні засоби, при цьому щоб було вказано марку ТЗ, його вартість, дату поставки на облік та зняття з обліку ТЗ, номерний знак ТЗ.

Заяву про забезпечення позову обґрунтовує тим, що предметом позовних вимог є невиконання зобов`язання щодо повернення ОСОБА_2 боргу у розмірі 634087,40 грн.

Зазначає, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 28.10.2022 року, № 313608792 за відповідачем (боржником) ОСОБА_2 рахується у приватній власності на підставі договору дарування від 23.08.2021 року серія та номер 945; об`єкт нерухомого майна: будівля, Автомийка, об`єкт нежитлової нерухомості: будівля автомийки - літ. А; навіс- літ. а,а1; навіс- літ.Б,В; вбиральня- літ.Г., відстійники -№1; малі очисні споруди-№2 стоянка для автомобілів-№3 за адресою АДРЕСА_2 яка знаходиться на земельній ділянці площею 0.1224 га., кадастровий номер :01:003:1764 та належить останньому на підставі договору купівлі продажу серії та номер 1186 виданий 29.10.2021 року.

Оціночна вартість вищевказаного нерухомого майна складає 792930.70 грн., сума позовних вимог (боргу) відповідача ОСОБА_2 , складає 634087 грн.40 коп., у відсотковому значенні сума боргу по відношенню до нерухомого майна становить 79.6 %-80% у дробовому виразі 4/5 що є значною сумою, тобто вартість майна при примусовому відчуженні даного майна у ході виконання рішення суду повністю покриває суму боргу.

Відчуження вищевказаного нерухомого майна за наявності такого великого боргу є цілком очевидним щоб ухилитися у подальшому від виконання рішення суду по суті справи.

Вивчивши додані до заяви матеріали, суд приходить до висновку, що вказана заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 08 травня 2019 року у справі № 487/7097/18 та від 25 вересня 2019 року у справі №320/3560/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Окрім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог є стягнення коштів за борговою розпискою. Слід констатувати, що наявність спору про стягнення заборгованості сама пособі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне на праві приватної власності нерухомого майна з огляду на те, що заявником не доведено належними, допустимими та достовірними доказами, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення вимог позову.

Посилання заявника на відмову відповідача добровільно виконати взяті на себе зобов`язання за договором позики не свідчить про ризик неможливості чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову,а є тільки припущенням заявника. До того ж заявником не наведено обставин, що у разі винесення судом рішення на користь позивача, у відповідача не буде можливості, іншого майна чи коштів, на які може бути звернено стягнення з метою погашення заборгованості. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

За таких обставин, суд позбавлений можливості здійснити оцінку співмірності та адекватності обраного виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Слід зазначити, що безпідставне накладення арешту може призвести до невиправданого обмеження майнових прав відповідача.

На думку суду, позивачем та його представником не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а матеріали заяви не містять належних і допустимих доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, про який просить представник позивача, а посилання у заяві лише на потенційну можливість, припущення представника щодо ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

З огляду на викладене, заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Іванічека О.І. про забезпечення позову до задоволення не підлягає.

З приводу клопотання представника позивача ОСОБА_3 щодо витребування доказів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Згідно ч. 2 ст.84 ЦПК України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено 1)який доказ витребовується; 2)обставини,які може підтвердити цей доказ, або аргументи,які він може спростувати; 3)підстави,з яких випливає,що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Тож, для витребування доказів судом, позивачу необхідно надати суду докази того, що ним вживалися заходи для отримання доказів, проте безуспішно, та клопотання про витребування доказів, повинно відповідати вимогам ч. 2 ст. 84 ЦПК України.

Згідно ч.4 ст. 81 ЦПК України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Як вбачається з наданих до клопотання письмових матеріалів, представником позивача ОСОБА_3 25.11.2022 року було зроблено запит до територіального сервісного центру МВС № 7345 про те, чи є зареєстровані за громадянином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будь-які транспортні засоби, при цьому просив вказати марку ТЗ, його вартість, дату постановки на облік та зняття з обліку ТЗ.

Згідно відповіді на адвокатський запит від 25.11.2022 року, як зазначає сам представник ОСОБА_3 в клопотанні, йому не було відмовлено в наданні інформації, а лише роз`яснено порядок отримання зазначеної інформації відповідно до п.2 Порядку доступу посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, адвокатів, нотаріусів до Єдиного державного реєстру транспортних засобів стосовно зареєстрованих транспортних засобів, їх власників та належних користувачів від 25 березня 2016 р. № 260 Київ.

19.12.2022 року, представник позивача звернувся до Головного сервісного центру МВС щодо укладання договору про безпосередній доступ до Єдиного державного реєстру транспортних засобів та не отримавши відповіді щодо його успішної авторизації на вищезазначеному сайті для того щоб в подальшому отримати відповідь на адвокатський запит, 20.12.2022 року звернувся з аналогічним клопотання до Сокирянського районного суду Чернівецької області.

Разом з тим, заяву про забезпечення позову, подану в порядку статей 149-153 ЦПК України, слід відрізняти від клопотання про витребування доказів, яке може бути подане учасником справи відповідно до статті 84 ЦПК України, оскільки вони є різними за своєю правовою природою.

Суд при вирішенні питання про витребування доказів має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення доказів; забезпечення збалансованості прав та інтересів сторін; наявності взаємозв`язку між забезпеченням доказів, витребуванням певної інформації, і предмету позовних вимог, а також запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб учасників даного судового процесу, а також те, що є наявні підстави вважати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Ці обставини суд вважає істотними і необхідними для забезпечення доказів.

Вказані вимоги Закону представником позивача не виконано. Крім цього, суду не даній стадії не зрозуміло необхідність витребування таких доказів, на витребуванні яких наполягає представник позивача.

За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_3 про витребування доказів також слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 84, 149-154, 157 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Іванічека Олександра Івановича про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.В.Унгурян