ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №511/1661/17

Апеляційне провадження № 22-ц/813/5930/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 18 вересня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Панчука А.І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви

У серпні 2017 року публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк),правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтувано тим, що 29 вересня 2011 року ОСОБА_1 отримала в банку кредит в сумі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідачка підтвердив свою згоду на те, що підписана заяву разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною картою, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Банк свої зобов`язання по вищевказаному кредитному договору виконав, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачка свої зобов`язання по кредитному договору не виконує, а тому станом на 31 липня 2017 року має заборгованість у розмірі 80 138,38 грн., яка складається з:

-7 490,77 грн. - заборгованість за кредитом;

-64 955,31 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-3 400 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг:

500 грн. - штраф (фіксована частина).

3792,30 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у сумі 80 138.38 грн.(а.с.2-3).

Зміст судового рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 18 вересня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору в розмірі 80 138,38 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн.(а.с.50).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким стягнути з неї заборгованість у розмірі 7 490,77грн., в іншій частині позову відмовити.

Доводи скарги зводяться до того, що:

-при розгляді позову в судових засіданнях участі не брала, про дату, час та місце розгляду справи не повідомлялася належним чином, рішення суду до 01 листопада 2021 року не отримувала, що підтверджується поштовим повідомленням;

-нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту, відсотків, комісії та штрафу не відповідають чинному законодавству України та судовій практики; при цьому визнає заборгованість по тілу кредиту, відповідно до розрахунку, наданого позивачем, в розмірі 7 490,77 грн. (а.с.81-84).

Правом відзиву на апеляційну скаргу банк не скористався.

Учасники судового процесу про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 26 липня 2022 року, повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи нене подавали, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Відповідно до укладеного договору №б/н від 29 вересня 2011 року ОСОБА_1 отримала в ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.6).

В зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, згідно розрахунку, наданого банком, станом на 31 липня 2017 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 80 138,38 грн., яка складається з:

-7 490,77 грн. - заборгованість за кредитом;

-64 955,31 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-3 400 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг:

500 грн. - штраф (фіксована частина).

3792,30 грн. - штраф (процентна складова)(а.с.4-5).

Вказану заборгованість в сумі 80 138,38 грн. АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідачки на їх користь.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

При цьому ч.2ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих Умов, з якими він ознайомлений.

Згідно ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч.1ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, ч.ч.1,2ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Звертаючись до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 вересня 2011 року в сумі 80 138,38 грн., банк надав до позову: розрахунок заборгованості станом на 31 липня 2017 року, анкету -заяву від 29 вересня 2011 року, витяг з тарифів, Умови та Правила надання банківських послуг, Статут банку, ліцензію банку, копія паспорту ОСОБА_1 (а.с.1-37).

Інші докази у підтвердження позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в матеріалах справи відсутні.

Як вбачається із анкети-заяви від 29 вересня 2011 року, в заяві відсутній розмір кредитного ліміту, нарахування процентів за користування кредитом, назва кредитної картки, яка була надана ОСОБА_1 , строки дії картки, коли на неї зараховані кошти, строк її перереєстрації.

Тобто, в матеріалах справи відсутні докази відкриття карткового рахунку, яку картку отримала відповідача, рух коштів за випискою банку, строк дії платіжної картки.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами 29 вересня 2011 року, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів, комісії) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру(а.с.6).

Також у заяві позичальника від 29 вересня 2011 року відсутні відомості щодо розміру відсотків (36%) за користування кредитними коштами на які посилається банк.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 29 вересня 2011 року, посилається на витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна Контракт» «Універсальна Голд» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті, як невід`ємних частин спірного договору (а.с.4-5,7).

При цьому, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, пеню, комісію, штрафи(а.с.4-5).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок їх нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 29 вересня 2011 року, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи 29 вересня 2011 року заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів, комісії), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Надані банком «Умови та Правила надання банківських послуг», які нібито діяли на момент укладення між сторонами кредитного договору (а.с.8-31), колегія суддів не може визнати належним та допустимим доказом у справі, оскільки вказані тарифи не містять дати їх підпису позичальником, що вона дійсно погодилася з їх умовами, а тому у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що саме ці Умови діяли на день підписання кредитного договору 29 вересня 2011 року.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період 6 років з часу виникнення спірних правовідносин (29 вересня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом 19 серпня 2017 року), тобто, кредитор міг додати до позовної заяви «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за несвоєчасне погашення кредиту,пеніі,штрафу надані банком Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які також не підписані відповідачкою ОСОБА_1 не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до ч.4 ст.42 Конституції України, держава захищає права споживачів.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч.1 ст.3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст.3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч.ч.1,3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно ст.1 Закону №1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні 29 вересня 2011 року договору з ОСОБА_1 , позивачем АТ КБ «Приватбанк» дотримано вимоги, передбачені ч.2 ст.11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді зазначеної справи.

За таких обставин, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за несвоєчасне погашення кредиту, пені, штрафів, комісії надані банком витяг з тарифів та витяг з Умов та Правил, не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки не підтверджують зазначених обставин, на підставі чого суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення з відповідачки заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 64 955,31 грн. та заборгованість за пенею та комісією в розмірі 3400 грн., та штрафів: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3792,30 грн. - штраф (процентна складова), а тому в цих вимогах позивачу слід відмовити.

Вказана позиція узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Крім того, в анкеті- заяві банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надавалися відповідачу як позичальнику, що суперечить закону.

З наданого банком розрахунку заборгованості на ОСОБА_1 вбачається, що остання користувався кредитними коштами, а тому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також враховуючи вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому є наявність правових підстав для стягнення, в примусовому порядку, з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 7490,77 грн., яка підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості, проти якої відповідачка не заперечує (а.с.4-5).

З огляду на викладене, відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ КБ «Приватбанк» процентів, пені, штрафу, комісії за користування кредитними коштами, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником Умов і Тарифів кредитування, які не було підписано позичальником, а тому з ОСОБА_1 підлягає до стягнення заборгованість лише за тілом кредиту у розмірі 7 490,77 грн., в інших вимогах слід відмовити за недоведеністю.

Доводи апелянта про те, що справа розглянута у її відсутність є необґрунтованими, оскільки відповідачка була повідомлена про слухання справи в суді першої інстанції на 18 вересня 2017 року о 10.00год., отримала рекомендоване - повідомлення із суду, розписалась про його отримання, але в судове засідання не з`явилась без поважних причин (а.с.46,50).

Разом з тим, суд першої інстанції в порушення вимог ЦПК України в повній мірі не обґрунтував судове рішення, у зв`язку з чим оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив процесуальні норми щодо обґрунтованості судового рішення, не визначився із юридичною природою спірних правовідносин і закон, що їх регулює, та необґрунтовано задовольнив позов банку в повному обсязі, у зв`язку із чим заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 18 вересня 2017 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення тілу кредиту у розмірі 7 490,77 грн., в інших вимогах банку слід відмовити.

Щодо судових витрат

Враховуючи, що позовна заява та апеляційна скарга підлягають частковому задоволенню, тому судовий збір необхідно покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем пред`явлено позов на суму 80 138,38 грн., апеляційним судом задоволено вимоги позивача в розмірі 7 490,77 грн., що становить 9,35 % від пред`явлених вимог.

При пред`явленні позову банком сплачено судовий збір у розмірі 1600 грн. (а.с.1).

Таким чином, згідно ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за розгляд справи судом першої інстанції, в розмірі 149,60 грн.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 18 вересня 2017 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001м.Київ,вул.Грушевського 1Д, код:ЄДРПОУ-14360570) заборгованість за Договором кредиту №б/н від 29 вересня 2011року за тілом кредиту в сумі 7 490 (сім тисяч чотириста дев`яносто) грн.77 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001 м.Київ, вул.Грушевського 1Д, код: ЄДРПОУ- 14360570) судові витрати в сумі 149 (сто сорок дев`ять) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 серпня 2022 року.

Головуючий

Судді: