13.06.2022 Справа № 756/4035/22
Справа №756/4035/22
Провадження №2-з/756/123/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Тиха О.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

У С Т А Н О В И В:

10.06.2022 ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат Дяченко Е.В., звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просив: вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , а також заборонити ОСОБА_2 , а також будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вищевказаної квартири.

В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що 19.09.2008 між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Укрсиббанк» (далі - АТ «Укрсиббанк) було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та АТ «Укрсиббанк» був укладений Договір іпотеки № 92895 від 19.09.2008 року, зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. за № 3734, предметом якого є нерухоме майно, а сам: квартира АДРЕСА_1 .

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 18.09.2013 позов ПАТ «Укрсиббанк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0.

26.11.2019 державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального Управління юстиції у місті Києві Яровим О.В. було відкрито виконавче провадження №60711716 на підставі виконавчого листа №2/756/3697/13 від 11.12.2013, виданого Оболонським районним судом міста Києва на підставі вищевказаного рішення.

Постановою державного виконавця від 21.09.2021звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 та здійснено відрахування із доходів боржника у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 358942,47 грн.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 отримав повідомлення АТ «Укрсиббанк» № 25-1-03/77775 від 07.12.2021 про відступлення права вимоги за кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Київ Фінанс».

Представником заявника зазначено, що ОСОБА_1 регулярно сплачував кошти на погашення заборгованості на користь ПАТ «УкрСиббанк» у виконавчому провадженні № 60711716. Разом з тим, у червні 2022 року заявник дізнався від консьєржа свого будинку про те, що дві невідомі особи цікавились продажем належної йому квартири, яку нібито продає ОСОБА_2 .

07.06.2022 ОСОБА_1 звернувся до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської державної адміністрації, після чого йому стало відомо, що квартира АДРЕСА_1 , йому не належить, а власником вказаної квартири є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31.01.2022, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М.

Водночас, як зазначає представник заявника, жодних договорів купівлі-продажу квартири ОСОБА_1 ніколи та ні з ким не укладав. Крім того, жодних повідомлень про порушення іпотечного договору від іпотеко держателя останній не отримував, як і не отримував письмову вимогу про усунення порушення та документів, що підтверджують перехід прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки до нового кредитора.

У зв`язку із наведеним, на думку заявника та його представника, нотаріус неправомірно здійснив процедуру позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, що призвело до порушення Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Постанови Кабінету міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У зв`язку з чим, ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовом про визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу квартири, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та визнання права власності з метою захисту його порушених прав.

Відповідно до наявної у заявника інформації вказану квартиру планується реалізувати шляхом її продажу, про що на різних сайтах в інтернеті вже розміщені відповідні повідомлення.

На думку заявника, є всі підстави вважати, що у разі задоволення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому, пов`язана з реалізацією спірного нерухомого майна.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, суддя приходить до наступного.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Як роз`яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2009 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженні майном.

Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Також суд враховує, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

Таким чином, враховуючи те, що між сторонами дійсно виник спір з приводу нерухомого майна, з урахуванням підстав та змісту майбутнього позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову майбутнім позовним вимогам, балансу інтересам сторін, беручи до уваги, що подальше відчуження вказаного майна призведе до ускладнення захисту прав позивача, суд вважає, що у даному випадку необхідним та достатнім видом забезпечення позову буде заборона відчуження квартири АДРЕСА_1 її власником ОСОБА_2 , оскільки невжиття такого заходу забезпечення позову може призвести до подальшого відчуження спірного об`єкта нерухомості будь-яким способом, не забороненим законом, що у разі задоволення позову призведе до нових спорів між особами, за якими буде зареєстровано право власності на спірний об`єкт нерухомого майна, та позивачем, а також можливим порушенням їх прав як законних набувачів.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви- задовольнити частково.

Заборонити відчуження квартири АДРЕСА_1 у будь-який спосіб, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.2022, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Яною Миколаївною, зареєстрованого у реєстрі за №39 (номер запису про право власності 46442718).

В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

Копію ухвали для відома направити учасникам справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя О.О.Тиха