Провадження № 2/756/426/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 жовтня 2022 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Жука М.В.,

при секретарях Шершньові В.О., Самсон А.М., Колядінцевій П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання договорів недійсними та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ЦМУ МЮ (м. Київ), про визнання договорів недійсними та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що є спадкоємицею за заповітом усього майна після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , який за життя будучи власником квартири АДРЕСА_1 в силу свого стану здоров`я вважаючи, що укладає договір довічного утримання уклав 10.05.2005 року з колишньою дружиною ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , договір дарування цієї квартири, а ОСОБА_4 за життя 19.03.2012 року відчужила цю квартиру за договором дарування своєму сину ОСОБА_2 .

Оскільки за життя ОСОБА_5 оспорював у судовому порядку договори дарування квартири АДРЕСА_1 від 10.05.2005 року та від 19.03.2012 року з підстав того, що помилявся щодо природи цього правочину, прав та обов`язків, які виникають після укладення ним цього договору з покійною дружиною так як вважав, що укладає договір довічного утримання, після укладення спірного правочину він продовжував проживати у квартирі, сплачував за житлово-комунальні послуги й одержував за місцем свого проживання пенсію, ОСОБА_1 просить суд визнати указані договори дарування квартири недійсними та визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на спірну квартиру.

Ухвалою суду від 12.01.2021 року накладено арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_2 .

У поданому відзиві представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 позов не визнав, посилаючись на його недоведеність та безпідставність.

У письмових поясненнях представник ЦМУ МЮ (м. Київ) просив з урахуванням фактичних обставин справи, просив ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства, покладаючись на розсуд суду.

У додаткових поясненнях представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 просив у позові відмовити, у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 позов підтримали, позовні вимоги просили задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини.

У судових засіданнях представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 позов не визнав, проти задоволення позову заперечував, у судове засідання 05.10.2022 року не прибув, проте враховуючи стадію судового процесу його неявка не є перешкодою для вирішення справи на підставі наявних в ній доказів.

Представник ЦМУ МЮ (м. Київ), про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом установлено, що 04.01.1991 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серія НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 7).

Як вбачається зі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.10.1993 року відділом Фонду комунального майна Мінського району, ОСОБА_5 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , яка набута ним у порядку приватизації згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (т. 1 а.с. 8, 150).

10.05.2005 року ОСОБА_5 укладено з ОСОБА_4 договір дарування квартири АДРЕСА_1 , який посвідчено державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Левченко Є.В. та внесено до реєстру за № 4-1761. Зі відмітки нотаріуса на цьому договорі дарування вбачається, що його підписано сторонами у присутності нотаріуса, їх дієздатність, а також належність ОСОБА_5 квартир, що відчужується перевірено (т. 1 а.с. 149).

19.03.2012 року ОСОБА_4 подаровано квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2. за договором дарування, що посвідчений державним нотаріусом Дев`ятої київської державної нотаріальної контори Пічівською Н.В. та внесено до реєстру за № 5-802 (т. 1 а.с. 17, 18).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла про, що свідчить свідоцтво про смерть, видане 02.11.2013 року відділом реєстрації смерті м. Києва серії НОМЕР_2 (т. 2 а.с. 11).

Як вбачається із долученої до позовної заяви довідки ЖЕК 503 за Формою-3 від 05.08.2015 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований з 22.02.1983 року ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 12).

13.11.2015 року ОСОБА_5 особисто звернувся до Оболонського районного суду міста Києва із позовною заявою про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 в якій зазначав, що з листа Двадцять першої київської нотаріальної контори від 03.11.2015 року дізнався про набуття ОСОБА_4 з 2005 року права власності за указану квартиру за договором дарування (т. 2 а.с. 13, 14)

Так, з довідки Двадцять першою київської державної нотаріальної контори від 03.11.2015 року виданої ОСОБА_5 вбачається, що 10.05.2005 року був посвідчений договір дарування квартири АДРЕСА_1 , за реєстровим № 4-1761 відповідно до якого відчужувачем є ОСОБА_5 , а набувачем ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 11, т. 2 а.с. 23).

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 30.11.2015 року позов ОСОБА_5 до Київської міської державної адміністрації про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування залишено без розгляду на підставі заяви представника ОСОБА_5 - ОСОБА_10 (т. 2 а.с. 35).

У червні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , треті особи державний нотаріус Дев`ятої київської державної нотаріальної контори, Панічевська Н.В., Двадцять перша київська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідченого державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори 10.05.2005 року за реєстровим номером 4-1761, та договору дарування цієї квартири, посвідченого 19.03.2012 року державним нотаріусом Дев`ятої київської державної нотаріальної контори - недійсними, а також визнання за ним права власності на указану квартиру (т. 1 а.с. 112).

Як вбачається із висновку експерта № 11-201/ц від 30.11.2018 року, витребуваного на підставі ухвали суду від 13.05.2021 року (т. 1 а.с. 131), розмір шрифту текстового документу, представленої на експертизу копії «Договору дарування квартири», при гостроті зору, яку мав ОСОБА_5 , а саме ліве око (ОS=0,01), праве око (ОD=0,05), був для нього не читабельним, тобто ОСОБА_5 не міг самостійно прочитати текст документа - «Договору дарування квартири», при його підписанні 10.05.2005 року.

Допитані у судовому засіданні експерти ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які брали участь у експертному дослідженні, зазначили, що їх висновок в частині того, що досліджуваний договір дарування квартири станом на 10.05.2005 року був для ОСОБА_5 «не читабельним» вказує на те, що зір ОСОБА_5 не надавав йому можливості прочитати текст цього договору, в тому числі за допомогою будь-яких оптичних приладів, оскільки не піддавався корекції.

Відповідно до заповіту ОСОБА_5 , посвідченого 18.10.2018 року приватним нотаріусом КМНО Ляхар О.М. та зареєстрованого у реєстрі за № 11183, ОСОБА_5 все належну йому майно, де б воно не знаходилися і з чого б воно не складалося і все те, що буде йому належати на день його смерті, в тому числі майнові права та обов`язки, заповів ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 23).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 25).

За інформацією зі спадкового реєстру, 04.11.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляхар О.М. заведено спадкову справу щодо спадковог майна померлого ОСОБА_5 (т.1 а.с. 27).

Зі змісту довідки цього приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округ вбачається, що єдиною спадкоємицею ОСОБА_5 є ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 28).

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26.02.2020 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , треті особи державний нотаріус Дев`ятої київської державної нотаріальної контори, Панічевська Н.В., Двадцять перша київська державна нотаріальна контора, про визнання договору про визнання договорів дарування квартири недійсними та визнання права власності - залишено без розгляду з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (т. 1 а.с. 112).

Копію указаної ухвали суду від 26.02.2020 року за заявою представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_7 надано їй супровідним Оболонського районного суду міста Києва від 06.04.2021 року (т. 1 а.с. 111).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 215 ЦК Українипередбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Як роз`яснено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Прутком 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року № 20/5, редакції, що діяла на час укладення спірного договору дарування, якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, неписьменна або сліпа, нотаріус, крім того, прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. Якщо сліпа особа письменна, вона сама підписує документ.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (ст. 744 ЦК України).

Частиною 3 ст. СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За змістом ч. 1 та 4 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї.

Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі досліджених доказі установлено, що ОСОБА_5 станом на день укладення спірного договору дарування квартири, а саме 10.05.2005 року самостійно не міг прочитати його текст, сам договір дарування не містить відмітки нотаріуса про те, що його текст зачитаний ОСОБА_5 , суд вважає доведеним ту обставину, що ОСОБА_5 міг помилятися щодо природи правочину, однак суд дійшов висновку про недоведеність доводів позову ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_5 укладаючи спірний договір з дружиною ОСОБА_4 з якою прожив у шлюбідо її смерті, мав на меті укладення з нею саме договору довічного утримання, оскільки відповідно до вимог закону подружжя і так має піклуватись один про одного, в тому числі матеріально, а доказів того, що покійна дружина ОСОБА_5 брала на себе даткові зобов`язання позивачкою суду не надано.

Крім того, відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (1218 ЦК України).

Під час розгляду справи установлено, що на момент смерті ОСОБА_5 він не був власником спірної квартири, а тому до складу спадщини після його смерті не могли входити майнові права на цю нерухомість.

При цьому, оспорювання ОСОБА_5 за життя у судовому порядку договору дарування спірної квартири, породжувало у ОСОБА_1 , як його правонаступника за заповітом, права на залучення її в порядку процесуального правонаступництва до участі в тій судовій справі, однак цим правом вона не скористалася. Цивільна справа за позовом ОСОБА_5 залишена судом без розгляду про, що позивачці було достовірно відомо, оскільки відповідна ухвала суду від 26.02.2020 року, 06.04.2021 року вручалась представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_13 , яка також за життя представляла ОСОБА_5 .

З огляду на встановлені обставини суд вважає слушними заперечення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 щодо пропуску ОСОБА_1 строку позовної давності, оскільки, як зазначає позивачка про оформлення спірної квартир на дружину ОСОБА_5 дізнався 08.08.2015 року при зверненні до Київського МБТІ.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Оскільки право на звернення до суду ОСОБА_1 , як спадкоємиці ОСОБА_5 є похідним, то звернення нею до суду із самостійним позовом у вересні 2020 року після залишення позову ОСОБА_5 з тими самими вимогами і з тих саме підстав без розгляду свідчить про пропуск строку позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України.

Разом з цим, у цій справі суд не має підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності з огляду на недоведення позивачкою ОСОБА_1 того, що ОСОБА_5 укладаючи спірний договір дарування з дружиною помилявся щодо правової природи цього договору та вважав, що укладає з нею саме договір довічного утримання.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

При цьому вирішуючи спір, суд не бере до уваги показання допитаних у судовому засіданні свідка ОСОБА_14 , яка показала, що у 2018 році працювала листоношею та носила ОСОБА_5 пенсію, ОСОБА_15 , яка працюючи соціальним робітником та здійснювала обслуговування ОСОБА_5 з 2013 року, оскільки показання цих свідків не стосуються періоду укладення спірного договору дарування.

Також суд при вирішенні спору не бере до уваги показання свідка ОСОБА_16 , оскільки ця свідок особисто не була знайома з ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 133, 141, 158, 209, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання договорів недійсними та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя