Дата документу 26.12.2022 Справа № 333/9042/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 333/9042/21 Головуючий у 1 інстанції: Варнавська Л.О.
№ 22-ц/807/2198/22 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі адвоката Булдигіної Марії Сергіївни на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Спільного Українсько-Естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» про припинення трудових відносин, стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, середнього заробітку, моральної шкоди, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Спільного Українсько-Естонського підприємства у формі ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД» про припинення трудових відносин, стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, середнього заробітку, моральної шкоди, зобов`язання вчинити певні дії,

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 , перебував в трудових відносинах з відповідачем та працював на посаді комірника сектору збирання АС.

Відносно позивача відкриті виконавчі провадження щодо примусового стягнення заборгованості на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», ТОВ «Фінфорс». Постановами приватних виконавців від 16.03.2021 р. та від 17.05.2021 р., направлених за місцем роботи Позивача звернено стягнення на доходи боржника в розмірі по 20 % кожною.

Згідно звіту про здійснені відрахування та виплати за виконавчим провадженням АСВП 65074774 відрахування із заробітної плати Позивача були проведені Відповідачем в травні 2021 р., червні 2021 р., липні 2021 р. та серпні 2021 р. на загальну суму 7 576,90 грн. Згідно звіту про здійснені відрахування та виплати за виконавчим провадженням АСВП 64700046 відрахування із заробітної плати Позивача були проведені Відповідачем лише в березні 2021 р. та квітні 2021 р. на загальну суму 2 076,90 грн.

Але після отримання від приватних виконавців інформації позивач з`ясував, що за період з березня по серпень (включно) йому не виплатили заробітну плату в сумі 7 576,90 грн.

02.11.2021 року у зв`язку із невиконанням роботодавцем законодавства про працю (несвоєчасною та неповною виплатою заробітної плати, а саме наявністю заборгованості із заробітної плати, невиплатою авансу в жовтні 2021 року) Позивачем на адресу Відповідача рекомендованим листом було направлено заяву про звільнення з посади комірника сектору збирання АС за власним бажанням, на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Датою звільнення Позивачем визначено 08.11.2021 р.

Згідно роздруківки з офіційного сайту Укрпошта вищезазначена заява Відповідачем отримана 04.11.2021 р. Проте жодної офіційної відповіді на заяву Позивачем отримано не було.

08.11.2021 року позивач відпрацював останній робочий день і звернувся до безпосереднього керівника з приводу отримання трудової книжки, копії наказу про звільнення та трудової книжки. В усному порядку позивача повідомили, що керівництво підприємства відмовляється задовольняти заяву про звільнення і жодного розрахунку з ним проведено не буде.

З огляду на це, трудові відносини з відповідачем припинені з 08.11.2021 року, і з 09.11.2021 року позивач на робочому місці не з`являється.

08.11.2021 року (в останній день роботи) Позивача не було ознайомлено із наказом про його звільнення, не проведено належного розрахунку на день звільнення та не була вручена трудова книжка, попри те, що Позивач був присутнім на робочому місці протягом всього робочого дня.

15.11.2021 р. на адресу Позивача надійшов лист Відповідача за вихідним № 1508 щодо надання пояснень та відповідних документів, які підтверджують поважність причин щодо відсутності Позивача на роботі з 09.11.2021 р.

16.11.2021 р. Позивачем у відповідь на вищевказаний лист на адресу Відповідача надіслано Вимогу щодо видачі останнім належним чином оформленої трудової книжки, копії наказу про звільнення та проведення розрахунку при звільненні, в тому числі компенсації за невикористану відпустку та вихідну допомогу, а також надані довідки про доходи за період з 01.01.2021 р. по день звільнення, довідки про розмір середньоденної заробітної плати, обчисленої для цілей розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно роздруківки з офіційного сайту Укрпошта вищезазначена заява Відповідачем отримана 19.11.2021 р. Проте жодної офіційної відповіді на Вимогу Позивачем отримано не було.

Таким чином, Відповідачем (роботодавцем) тривалий час умисно залишаються без відповіді неодноразові офіційні письмові звернення Позивача (робітника) з приводу звільнення за власним бажанням, отримання відповідного розрахунку при звільненні, а також видачі належним чином оформленої трудової книжки. Даний факт свідчить про протиправну бездіяльність Відповідача, всупереч передбачених чинним законодавством норм.

Посилаючись на вищезазначене просила суд, визнати припиненим з 08.11.2021 року трудові відносини ОСОБА_1 з Спільним Українсько Естонським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма Фарм, ЛТД» шляхом розірвання трудового договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України;

- зобов`язати Спільне Українсько Естонське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма Фарм, ЛТД» внести запис про звільнення до трудової книжки ОСОБА_1 : «звільнений з посади комірника сектору збирання АС за власним бажанням, відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України», повернути ОСОБА_1 трудову книжку;

- стягнути з Спільного Українсько Естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма Фарм, ЛТД» на користь ОСОБА_1 : 7576,90 грн. невиплаченої заробітної плати за період з березня по серпень 2021 року, 37988,40 грн. вихідної допомоги, 18361,06 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 18361,06 грн. середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки з вини власника, 100000 грн. моральної шкоди;

- стягнути з Спільного Українсько Естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма Фарм, ЛТД» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі адвоката Булдигіної М.С. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України до суду не надходив.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно із частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 374ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України,суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наказу № 293-к від 11.09.2020 року ОСОБА_1 , прийнятий на основну роботу на посаду комірника сектору збирання аптечного складу № 3 Запорізького структурного підрозділу у м. Запоріжжя з 14.09.2020 року з колективною матеріальною відповідальністю, з випробувальним строком 1 місяць, з посадовим окладом згідно штатного розпису.

Позивач звертаючись з позовом зазначає, що відповідач не в повному обсязі виплачував йому заробітну плату, внаслідок чого виникла заборгованість на суму 7576,90 грн. Позивачем наданий конкретний розрахунок заборгованості, а саме позивач вважає, що відповідач не виплатив йому заробітну плату в повному обсязі в травні, червні, липні та серпні 2021 року.

У відповідності до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом першої інстанції встановлено, що на адресу СП «Оптіма-Фарм, ЛТД» надійшли постанови приватних виконавців про стягнення із заробітної плати ОСОБА_1 грошових коштів: від 16.03.2021 року ВП №64700046 на суму 10767,00 грн.; від 17.05.2021 року ВП №65074774 на суму 18332,00 грн.;від 28.08.2021 року ЗВП №65871149 на суму 91067,03 грн.; від 24.01.2022 року ВП №67888058 на суму 11632,00 грн.

Позивач в своєму розрахунку посилається, що саме по виконавчому провадженню №64700046 не було перераховано кошти приватному виконавцю і не виплачена йому в цій частині заробітна плата.

Проте, ці обставини спростовуються листом приватного виконавця Малкової М.В. від 29.07.2022 року №6604 в якому зазначено, що по виконавчому провадженню №64700046 з примусового виконання виконавчого напису №2668 від 23.02.2021 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості в розмірі 9180 грн. 11.10.2021 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, стягнуто грошові кошти в розмірі 10767 грн., з яких 9180 грн. сума боргу за виконавчим документом, яка перерахована на рахунок стягувача; 669 грн. витрати виконавчого провадження; 918 грн. основна винагорода приватного виконавця (а.с.131).

Відповідачем надані платіжні доручення: №44916 від 07.06.2021 р. на суму 1038,45 грн. (призначення платежу погашення боргу згідно постанови ВП№64700046 від 16.03.2021 р. боржник ОСОБА_1 ); №53261 від 07.07.2021 р. на суму 1038,45 грн. (призначення платежу погашення боргу згідно постанови ВП№64700046 від 16.03.2021 р. боржник ОСОБА_1 ); №62705 від 06.08.2021 р. на суму 2500 грн. (призначення платежу погашення боргу згідно постанови ВП№64700046 від 16.03.2021 р. боржник ОСОБА_1 ); №71095 від 07.09.2021 р. на суму 3000 грн. (призначення платежу погашення боргу згідно постанови ВП№64700046 від 16.03.2021 р. боржник ОСОБА_1 ) (а.с.141-144).

Тобто, доводи відповідача про перерахування утриманих із заробітної плати позивача ОСОБА_1 за виконавчим провадженням №64700046 сум підтверджується листом приватного виконавця та постановою про закриття виконавчого провадження у зв`язку з його повним виконанням.

Крім того, в своєму розрахунку заборгованості позивач зазначає про наявність виконавчого провадження №65074774 та проведених утримань на його виконання протягом травня-серпня 2021 року на загальну суму 7576,90 грн.

Вказана інформація підтверджується листом СП «Оптіма-Фарм, ЛТД» №1046-к від 23.10.2021 року на ім`я приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. за постановою ВП №65074774: 07.06.2021 р. було перераховано 1038,45 грн. (платіжне доручення №44918); 07.07.2021 р. було перераховано 1038,45 грн. (платіжне доручення №53262); 07.08.2021 р. було перераховано 2500 грн. (платіжне доручення №62706); 07.09.2021 р. було перераховано 3000 грн. (платіжне доручення №71096); 07.10.2021 р. було перераховано 5332,46 грн. (платіжне доручення №79862) (а.с.82).

Вбачається, що вказані перерахування по виконавчим провадженням №64700046 та №65074774 проводились відповідачем різними платіжними дорученнями.

Позивачем не доведено обставини того, що йому було безпідставно не виплачено заробітну плату в повному обсязі.

Судом першої інстанції вірно встановлено відсутність заборгованості про заробітній платі, тому не має підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, час затримки трудової книжки та моральної шкоди.

Згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 від 01 листопада 2021 року він просить звільнити його з роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП України внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю (несвоєчасно та не в повному обсязі виплачується заробітна плата) (а.с.18).

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 199/8766/18, у разі якщо вказані працівником причини звільнення порушення роботодавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП) не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору. При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 КЗпП, він може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.

В своєму листі №1509 від 11.11.2021 року відповідач повідомив ОСОБА_1 про відмову в задоволенні заяви про звільнення на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України та обґрунтував свою відмову. А також запропонував ОСОБА_1 звільнитися без відпрацювання двотижневого строку за згодою сторін на дату, яка буде спільно погоджена (а.с.93). Вказаний лист був направлений 15.11.2021 року на адресу позивача, про що свідчить інформація про відправлення, фіскальний чек та опис вкладення у цінний лист (а.с.95-96).

Аналогічний лист був направлений позивачеві 04.12.2021 року за вих.№1569, що також підтверджується інформацією про відправлення, фіскальним чек та описом вкладення у цінний лист (а.с.103).

Тобто, доводи апеляційної скарги про те, що відповідач залишив без реагування його заяви про звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП не знайшли свого підтвердження. Суд першої інстанції ухвалюючи рішення в частині цих позовних вимог дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності порушень законодавства про працю, тому підстав для звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України не має та не має підстав для стягнення вихідної допомоги на підставі ч. 1 ст. 44 КЗпП України.

Належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Булдигіної Марії Сергіївни залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2022 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2022 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков