Справа № 953/2033/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2022 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої судді - Лисиченко С.М.,
за участю: секретаря судового засідання Кот Я.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до слідчого слідчого відділу ХРУП №1 ГУНП в Харківській області Литвинця Вадима Володимировича про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, -
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 21.02.2022 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідачем у справі подано відзив на позов, зі змісту якого вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що він не є належним відповідачем у даній справі, оскільки відповідно до вимог діючого законодавства належним відповідачем у справі про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин. Зазначає, що відповідно до пункту 17 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) він є службовою особою органу досудового розслідування, та є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Крім того, відповідач вважає, що подача клопотань ОСОБА_1 являються її власною ініціативою, кількість яких не регламентується законом, витрати на подачу відповідних клопотань забезпечується за рахунок ініціатора і не передбачено у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди.
У судове засідання позивачка не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутністю. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, день та місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки не відомі. Заяв, клопотань не подавав.
Згідно частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Враховуючи, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання з розгляду справи, суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, ухваливши рішення на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів.
Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_6 визнана потерпілою по даному кримінальному провадженні.
Самої постанови слідчого відділу ХРУП №1 ГУНП в Харківській області Литвинця В.В. від 30.09.2021 про закриття вказаного кримінального провадження, а також доказів її скасування матеріали справи не містять.
Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).
Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини 1 та 3 статті 22 ЦК України).
За загальним правилом шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України).
Конституція України, а саме положення статті 56, проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.
Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
А отже, належним відповідачем у даній справі є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав, а не посадова або службова особа органу державної влади, яким завдана шкода.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, зроблений у постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц.
Суд зазначає, що положення цивільного процесуального закону України надає виключно позивачу право щодо визначення відповідачів у справі, предмета та підстави спору. Лише за клопотанням позивача суд замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, разом з цим є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
В межах розгляду даної справи встановлено, що відповідач у відзиві на позов, зі змістом якого позивачка ознайомлена, зазначав про те, що він є неналежним відповідачем у даній справі. Разом з цим, позивачка, відповідно до положень статті 51 ЦПК України, клопотань про заміну відповідача чи залучення співвідповідачів, не заявляла. Навпаки, у відповіді на відзив наполягала, що слідчий слідчого відділу ХРУП №1 ГУНП в Харківській області Литвинець Вадим Володимирович, є належним відповідачем у даній справі.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною1 статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що за відсутності підстав для застосування частини 1 статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивачка у цій справі повинена довести належними та допустимими доказами завдання їй шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача, як службової особи органу досудового розслідування, є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.
Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.
При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Згідно із частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Позивачкою не було надано жодного доказу, яким визначено протиправність дій відповідача, яка службової особи органу досудового розслідування. Не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної їй шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і діями відповідача, як службової особи органу досудового розслідування, що на підставі статті 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
В межах розгляду даної справи встановлено, що ОСОБА_1 реалізувала своє право на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого.
Як вище зазначалось, звертаючись до суду, позивачка не довела належними і допустимими доказами факт завдання їй майнової шкоди діями, бездіяльністю відповідача, який є службовою особою органу досудового розслідування, а оскарження нею у встановленому законом порядку бездіяльність відповідача свідчить лише про реалізацію нею права на оскарження процесуальної діяльності слідчого в порядку статей 303-308 КПК України і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України.
З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволені позовних вимог.
Керуючись статтями 12,13, 43, 49, 76-78, 81, 141, 258-259, 263, 264, 265, 273, 352 ЦПК України, суд, -
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до слідчого Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області Литвинця Вадима Володимировича про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: слідчий слідчого відділу ХРУП №1 ГУНП в Харківській області Литвинець Вадим В`ячеславович, адреса: м.Харків, вул. Алчевських,49.

Повний текст рішення складено 12.07.2022.

Суддя- С.М. Лисиченко