Справа № 352/1610/16-ц
Провадження № 2/352/8/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді Струтинського Р.Р.

з участю секретаря Гребінника В.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача-адвоката Павліва В.І.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача-адвоката Кузів Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на будинковолодіння та визнання недійсними заповітів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину будинковолодіння в порядку спадкування,-, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

19.01.2017 р. відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на 4/5 частки будинковолодіння загальною площею 51.6 кв.м. з належними до нього будівлями та спорудами під №8 а саме: сарай, позначений в схематичному плані земельної ділянки літ. Б заг. площею 54.8 кв.м., сарай, позначений літ. В загальною площею 25.2 кв.м., огорожа під №1 площею 34.2 кв. м, ворота від №2 заг. площею 8,1м.кв, огорожа під АДРЕСА_2 в порядку спадкування.

Ухвалою суду від 14.02.2017 р. обидва позови об`єднані в одне провадження.

06.06.2018 р. позивач за первісним позовом ОСОБА_1 подав заяву, в якій позовні вимоги збільшив, просив визнати за ним право власності на будинковолодіння, визнати недійсними заповіти від 15.05.2000 р., складені від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчені Вільшаницькою сільською радою, та стягнути з відповідача судові витрати.

Первісний позов ОСОБА_1 обгрунтовував тим, що на підставі свідоцтва про право власності від 28.02.1990 р., виданого згідно рішення Тисменицького райвиконкому від 19.12.1989 р. № 233 будинковолодіння по АДРЕСА_1 належало до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була ОСОБА_6 . Станом на 15.04.1991 року у зазначеному будинку проживали баба ОСОБА_6 , батько ОСОБА_4 , мама ОСОБА_5 , він та відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мама ОСОБА_5 , а він залишився проживати в будинку та прийняв спадщину після батьків. Відповідач ОСОБА_2 - його рідний брат з 1995 р. проживає в АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим втратив право на частку у майні колишнього колгоспного двору, після смерті батьків спадщину не прийняв, оскільки в нотаріальну контору про прийняття спадщини не звертався. У 2016 році позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину у Тисменицькій ДНК, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Крім того, вважає, що заповіти від 15.05.2000 р., які складені батьками, є підробленими.

Зустрічний позов ОСОБА_2 обґрунтовував тим, щозгідно свідоцтва про право власності від 28.02.1990 р., виданого на підставі рішення № 233 від 19.12.1989 р. Тисменицького райвиконкому, за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на житловий будинок заг. площею 51.6 кв м з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , яке входило до складу колгоспного двору, членами якого були баба ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , мама ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , його брат ОСОБА_1 , та позивач. У відповідності ч.1 ст. 120 ЦК УРСР, та ч.2 ст. 123 ЦК УРСР майно членів колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, розмір часток членів колгоспного двору є рівними для повнолітніх і непрацездатних членів двору. До 15.04.19991року ( поки колгоспний двір не припинив своє існування) ОСОБА_2 проживав у даному будинку, брав участь у веденні спільного господарства і не втратив частку у майні колишнього колгоспного двору. Після смерті баби ОСОБА_6 її частка 1/5 у будинку перейшла до її дочки ОСОБА_5 , яка набула право власності на 2/5 часток у будинку. Відповідно до заповіту № 27 від 15.05.2000р., складеного ОСОБА_4 та заповіту № 26 від 15.05.2000 р., складеного ОСОБА_5 , належні їм частки будинковолодіння (2/5+1/5) успадкував позивач ОСОБА_2 по заповіту. 17.01.2017 р. нотаріус Тисменицької районної ДНК Колтун С.В. відмовила у видачі свідоцтва на спадщину по заповіту на спадкове майно 4/5 частини в будинковолодінні, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Таким чином, позивач вважає що за ним суд має визнати право власності на 4/5 частки в будинковолодінні заг. площею 51.6 кв.м., з належними до нього будівлями та спорудами №8 а саме, сарай, позначений в схематичному плані земельної ділянки літ. Б заг. площею 54.8 кв.м., сарай позначений літ В заг площею 25.2 кв.м, огорожа №1 площею 34.2 кв.м ворота під №2 загальною площею 8.1 огорожа під №3 заг площею 24.3 кв.м. по АДРЕСА_1 .

28.04.2017 р. позивач за зустрічним позовом подав заяву про зміну предмету позову, в якій просив визнати за ним право власності на 79/120 частки будинковолодіння, з яких 1/5 належить йому як члену колгоспного двору, 2/15 та 13/40 частин у порядку спадкування за заповітами після смерті батьків.

22.12.2020 р. ОСОБА_2 подав суду заяву про зміну (уточнення) позовних вимог за зустрічним позовом, в якій просив визнати за ним право власності на 1/2 частки будинковолодіння загальною площею 51.6 кв м, з належними до нього будівлями та спорудами під № 8, а саме: сарай, позначений літ. В загальною площею 25.2 кв м, огорожа № 1 площею 34.2 кв м, ворота під №2 загальною площею 8.1м, огорожа під №3 загальною площею 24,3 кв.м., по АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити, зустрічний позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні заявлений зустрічний (уточнений) позов підтримали, просили його задоволити, первісний позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні.

Ухвалою суду від 14.02.2017 р. витребувано з Тисменицької районної державної нотаріальної контори спадкові справи після смерті ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 12.11.2018 р. судом призначено по справі почеркознавчу експертизу.

Ухвалою суду від 25.06.2019 р. провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 19.09.2019 р. повторно призначено судово-почеркознавчу експертизу.

Ухвалою суду від 16.12.2019 р. після надходження висновку експертизи провадження у справі поновлено.

Заслухавши вступне слово позивача за первісним позовом, його представника, позивача за зустрічним позовом, його представника, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення та задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 28.02.1990 р., виданого згідно рішення Тисменицького райвиконкому від 19.12.1989 р. №233 ОСОБА_6 була власником будинковолодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Івано-Франківського ОБТІ № 00286 від 29.02.2016 р (т.1, а.с.5).

Спірне будинковолодіння мало статус колгоспного двору, майно якого відповідно до вимог ст. 120, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається, виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Станом на 1991 р. у дворі проживали ОСОБА_6 голова двору, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , позивач ОСОБА_1 , та відповідач ОСОБА_2 ( згідно свідоцтва про переміну прізвища, імені по батькові від 25.07.2002 р. прізвище « ОСОБА_7 » змінено на « ОСОБА_8 »). Ці п`ятеро членів двору мали право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день введення в дію Закону України «Про власність» (15 квітня 1991 р.) проживали однією сім`єю в даному колгоспному дворі. Після набрання чинності Законом України «Про власність» вони стали співвласниками будинковолодіння по 1/5 частині.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 належну їй 1/5 успадкувала її дочка ОСОБА_5 як єдиний спадкоємець за законом першої черги відповідно до вимог ст.549 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, таким чином ставши власником 2/5 частини будинковолодіння.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 належну йому 1/5 частку успадкували його дружина ОСОБА_5 та діти ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , оскільки постійно проживали на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, ставши власниками- ОСОБА_5 7/15 частини, позивач і відповідач по 4/15 частки кожен.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 належну їй 7/15 частини будинковолодіння успадкували як спадкоємці за законом першої черги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 7/30 частин кожен. Відповідно частки сторін вказаного спірного будинковолодіння становлять по Ѕ частині (4/15+7/30=8/30+7/30=15/30=3/6=1/2).

Суд вважає необґрунтованим твердження позивача за первісним позовом про те, що у зв`язку з вибуттям ОСОБА_2 після одруження у 1995 р. з будинковолодіння та не витребуванням ним у встановленому порядку належної йому як члену колишнього колгоспного двору частини майна останній втратив право на її вимогу.

Суд зазначає, що ОСОБА_2 відповідно до довідки Вільшаницької сільської ради від 15.12.2015 р. №1012 (т.1, а.с.26) до дня смерті батька ОСОБА_4 проживав і продовжував проживати по АДРЕСА_1 . Крім того, відповідно до копії довідки Вільшаницької сільської ради від 07.05.2019 р. склад сім`ї ОСОБА_1 становить брат ОСОБА_2 (т.2, а.с.27), та копії довідки Вільшаницької сільської ради від 10.05.2018 р. ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_1 (т.2, а.с.28), що свідчить про те, що позивач за зустрічним позовом залишився власником 1/5 частини спірного будинковолодіння.

Згідно державного акту серії ЯД № 842823 на право власності на земельну ділянку від 07.11.2008 р. ОСОБА_5 була власником земельної ділянки площею 0.7800 га в с. Вільшаниця, урочище «Коло грушки» Тисменицького району Івано-Франківської області (т. 1. а.с.47), яка згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.11.2016 р. перейшла у власність позивачу за первісним позовом ОСОБА_1 (т.1, а.с.49).

З огляду на відсутність правоустановлюючого документу на спірне будинковолодіння державним нотаріусом Колтун С.В. відмовлено позивачу за первісним позовом ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується відповідною постановою від 22.03.2016 р. (т. а.с.12).

З аналогічних підстав позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_2 державним нотаріусом Колтун С.В. теж відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом згідно постанови від 17.01.2017 р. (т.1, а.с.27).

Згідно довідки Івано-Франківського ОБТІ № 00286 від 29.02.2016 року, виданої ОСОБА_1 , станом на 1990 р. до складу домоволодіння АДРЕСА_1 входили: житловий будинок загальною площею 51,6 кв м, літера Б сарай 54,8 кв м, літера В сарай 25,2 кв м, №1 огорожа 34,2 м кв, №2 ворота 8,1 кв м, №3 огорожа 24,3 кв м.

Як вбачається з довідки виконавчого комітету Вільшаницької сільської ради від 06.11.2015 р. №881, заповіт від імені померлої ОСОБА_5 у виконкомі Вільшаницької сільської ради не посвідчувався (т.1, а.с.46).

Відповідно до вимог ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

До першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, який прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від спадщини.

Щодо вимоги за первісним позовом про визнання недійсними заповітів суд зазначає наступне.

У відповідності з вимогами ч. 1-5 ст.203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ч.2 ст.1247 ЦК України, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

У відповідності з вимогами ч. 1, 2, 4 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Позивачем за зустрічним позовом долучено до матеріалів справи дві копії заповітів, складених 15.05.2000 р. (т.1, а.с.28-29) від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчених виконкомом Вільшаницької сільської ради, зі змісту яких вбачається заповідальне розпорядження щодо належного майна на користь ОСОБА_9 .

Згідно висновку експерта від 10.12.2019 року № СЕ -19/109/09-220ПЧ/19 підпис у заповіті від 15.05.2000 р., посвідчений виконавчим комітетом Вільшаницької сільської ради народних депутатів Тисменицького району Івано-Франківської області та зареєстрованому в книзі для запису нотаріальних дій під № 27 виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою. Підпис у заповіті від 15.05.2000 р., записаний під № 26, виконаний не особою ОСОБА_5 (т.2, а.с.53-59).

За таких обставин, з урахуванням висновку експерта, заповіти, складені 15.05.2000 р. від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 , посвідчені виконкомом Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області слід визнати недійсними.

З огляду на встановлені обставини, з урахуванням того, що відсутність правоустановлюючого документу на спірне будинковолодіння та відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 можливості оформити належне йому право на спадщину в нотаріальному порядку,- суд дійшов висновку про обґрунтованість зустрічного позову та визнання за позивачем права власності на Ѕ частину будинковолодіння, з підстав належності: 1/5 частини на праві спільної сумісної власності як члену колишнього колгоспного двору, 4/15 частин у порядку спадкування за законом після смерті батька, 7/30 частин у порядку спадкування після смерті мами. Також обрунтованими є первісні позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання недійсними заповітів, які слід задоволити, в решті первісного позову відмовити.

З позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 слід стягнути у дохід державного бюджету 704,80 грн судового збору.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 203, 1216, 1218, 1223, 1257, 1261, 1268 ЦК України, керуючись ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на будинковолодіння та визнання недійсними заповітів задоволити частково.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 від 15 травня 2000 року, посвідчений виконавчим комітетом Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під № 27.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 від 15 травня 2000 року, посвідчений виконавчим комітетом Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під № 26.

У решті позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину будинковолодіння задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину будинковолодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку загальною площею 51,6 кв. м, та допоміжних споруд, а саме: сараю, позначеного в схематичному плані земельної ділянки літ. Б загальною площею 54,8 кв. м, сараю, позначеного літерою В загальною площею 25,2 кв. м, огорожі №1 площею 34,2 кв. м, воріт під №2 загальною площею 8,1 кв. м, огорожі під №3 загальною площею 24,3 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_2 у дохід державного бюджету 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Повне судове рішення складено 10.06.2022 р.

Суддя Руслан СТРУТИНСЬКИЙ