Справа № 186/1230/22
Провадження № 2-н/0186/77/22
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

27 грудня 2022 року м.Першотравенськ

Суддя Першотравенського міського суду Дніпропетровської області Янжула С.А.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на неповнолітню дитину з ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИЛА:

26 грудня 2022 року заявник ОСОБА_1 звернулася до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення аліментів на неповнолітню дитину з боржника ОСОБА_2 .

Просить суд видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вивчивши матеріали справи, вважаю, що в задоволенні заяви про видачу судового наказу слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Стаття 163 ЦПК України містить вимоги до заяви про видачу судового наказу.

До заяви про видачу судового наказу додаються, в тому числі, інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Пунктом 1 частини 1 статті 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Суддя відмовляє у видачі судового наказу, в тому числі, якщо: заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Тобто, норми ЦПК України не передбачають, у разі невідповідності заяви вимогам ст.163 ЦПК України, можливості залишення заяви без руху із наданням строку для усунення недоліків.

Згідно ч.1 ст.166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу не відповідає вимогам ст.163 ЦПК України, а тому із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, оскільки, згідно ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Крім того, відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

В заяві про видачу судового наказу ОСОБА_1 стверджує, що їх спільна з боржником ОСОБА_2 дитина, з листопада 2022 року проживає постійно разом із нею та повністю перебуває на її утриманні, що підтверджується актом ПП "Комунальщик-1", а боржник з ними не проживає.

При цьому, вказує, що додає до заяви акт ПП "Комунальщик-1".

Однак, до матеріалів заяви відповідний акт, який би підтверджував факт проживання дитини саме із заявником ОСОБА_1 , а тому і виникнення у останньої права на звернення до суду із даною заявою, не долучений, а долучено довідку №5126 від 20 грудня 2022 року про зареєстрованих осіб у квартирі АДРЕСА_1 , яка не є належним доказом, що підтверджує фактичне проживання дитини саме разом з матір`ю - заявником.

З огляду на викладене, вважаю за необхідне відмовити стягувачу у видачі судового наказу.

Одночасно роз`яснюю право стягувача ОСОБА_1 на повторне звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

На підставі викладеного,керуючись ст. 257 ЦК України, ст.ст. 160,161,164,165,166,353 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на неповнолітню дитину з ОСОБА_2 - відмовити.

Роз`яснити стягувачу ОСОБА_1 її право на повторне звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: С.А Янжула.