КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 756/202/19

провадження № 22-ц/824/11323/2022

26 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Київського національного торговельно-економічного університету, правонаступником якого є Державний торговельно-економічний університет, до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2019 року в складі судді Луценка О. М.,

встановив :

У січні 2019 року Київський національний торговельно-економічний університет (далі - КНТЕУ), правонаступником якого є Державний торговельно-економічний університет, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача в дохід держави витрати за навчання в аспірантурі КНТЕУ за період з 01.11.2015 по 31.10.2017 на загальну суму 24 112 грн 90 коп. та судові витрати по справі.

Позовна заява мотивована тим, що 02.11.2015 ОСОБА_1 зараховано до аспірантури Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі на навчання за рахунок коштів державного бюджету без відриву від виробництва.

09.11.2015 між Українським державним університетом фінансів та торгівлі та ОСОБА_1 укладено угоду №02/15-ЕБ про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення.

16.12.2016 Український державний університет фінансів та міжнародної торгівлі припинив свою діяльність в результаті реорганізації шляхом приєднання до КНТЕУ.

02.02.2016 наказом КНТЕУ №253 «Про переведення аспірантів» ОСОБА_1 , як аспірант Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі, переведений до аспірантури КНТЕУ.

10.02.2016 між КНТЕУ та аспірантом ОСОБА_1 укладено угоду №67/А/з про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення.

За умовами угоди термін навчання в аспірантурі визначено з 01.02.2016 до 02.11.2019.

Аспірант ОСОБА_1 виконав індивідуальний план за 2015/2016 навчальний рік та за перше півріччя 2016/2017 навчального року, що підтверджується витягами з протоколів засідання Вченої ради факультету.

Однак, 10.10.2017 ОСОБА_1 заявив прохання про його відрахування зі складу аспірантів КНТЕУ за власним бажанням. Про поважні причини відрахування не повідомив.

Наказом КНТЕУ № 3637 від 31.10.2017 ОСОБА_1 був відрахований з аспірантури з 31.10.2017 за власним бажанням.

Відмова від продовження навчання призвела до невиконання аспірантом ОСОБА_1 індивідуального плану роботи без поважних причин та порушення вимог п. 4, 6 та 7 ст. 16 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №309 від 01.03.1999; умов розділу 2 угоди; п.6.15, додаток №17 Правил внутрішнього розпорядку КНТЕУ.

За таких обставин відповідач повинен відшкодувати понесені позивачем витрати - державні кошти, що були затрачені на його навчання.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КНТЕУ витрати на навчання в аспірантурі КНТЕУ за період з 01.11.2015 по 31.10.2017 в розмірі 24 112,90 грн, а також судовий збір в сумі 1 762 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2019 року залишено без задоволення.

15.09.2022 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2019 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Свої доводи обґрунтовує тим, що він не був повідомлений належним чином про розгляд справи, що призвело до неможливості ним реалізувати гарантовані процесуальні права, зокрема подати свої міркування і заперечення проти заявлених позивачем вимог.

Щодо невиконання індивідуального плану та порушення умов угоди, укладеної з Університетом, Положення №309 та Правил внутрішнього розпорядку КНТЕУ зазначив, що на момент подачі заяви на відрахування ним було виконано індивідуальний план, та будь-яких порушень умов контракту, статуту навчального закладу та будь-яких положень, правил з його боку не мало місця.

Наголошує на тому, що судом в оскаржуваному рішенні встановлено факт виконання індивідуального плану за період за 2015/2016 навчальний рік та за перше півріччя 2016/2017 навчального року.

В той же час, він є військовослужбовцем Служби безпеки України, проходить військову службу починаючи з 1996 року по теперішній час. Враховуючи складну безпекову ситуацію в Україні та у зв`язку з проведення Антитерористичної операції на сході України, враховуючи поставлені завдання від служби, він не мав можливості продовжувати в подальшому роботу над дисертаційною роботою та навчання в аспірантурі, тому після спільних обговорень та погоджень кафедрою, факультетом КНТЕУ, він прийняв рішення відрахуватись з навчання в аспірантурі за власним бажанням.

Судом першої інстанції не було взято до уваги сам факт відрахування з аспірантури за власним бажанням.

Угодою від 09.11.2015 №02/15-ЕБ встановлено лише одну підставу для відшкодування вартості навчання в аспірантурі відповідачем, а саме, у разі відрахування з причин, передбачених п. 4.1 цієї Угоди.

Пунктом 4.1. Угоди визначено - аспірант може бути відрахований за грубе порушення Статуту, Правил внутрішнього розпорядку Університету, Положення про підготовку науково - педагогічних та наукових кадрів КНТЕУ, невиконання наказів ректора, вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи аспіранта без поважних причин, передбачених законодавством України, з наступним відшкодуванням вартості навчання.

Проте, умовами укладеної між сторонами угоди та нормами законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, зокрема Положенням № 309, не передбачено відшкодування аспірантом вартості навчання у разі відрахування за власним бажанням (за згодою сторін).

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 01 серпня 2018 року (справа №639/3566/17).

Вказує, що суд належним чином не дослідив питання щодо стягнення коштів та не проаналізував, що відрахування з навчання за власним бажанням та виконання умов Індивідуального плану не може бути порушенням умов угоди.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Державного торговельно-економічного університету - Козаченко Ю. С. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2019 року без змін.

Вважає, що суд першої інстанції прийняв законне рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, надав належну оцінку доказам у справі та у повному обсязі з`ясував всі обставини справи.

Вказує, що відшкодування вартості навчання на аспірантурі здійснюється згідно з розрахунком позивача у разі відрахування з причин, передбачених п. 4.1. угоди. Причина відрахування за власним бажанням не може бути визнана поважною причиною невиконання індивідуального плану.

Крім того, відповідач не надав в установленому порядку підтвердження поважної причини, що зумовила неможливість подальшого продовження навчання в аспірантурі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з позовом позивач посилався на те, що ОСОБА_1 не виконав індивідуальний план роботи без поважних причин, а тому має відшкодувати витрати за його навчання.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції погодився з даним твердженням позивача та виходив з того, що відповідач порушив умови угоди, а тому витрати за навчання в аспірантурі КНТЕУ підлягають поверненню до загального фонду державного бюджету.

Проте вказані висновки не відповідають обставинам справи та наданим суду доказам.

Судом встановлено, що наказом ректора Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі №691 від 02.11.2015 ОСОБА_1 зараховано до аспірантури Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі з 02 листопада 2015 року на навчання за рахунок коштів державного бюджету без відриву від виробництва.

Наказом ректора КНТЕУ від 02.02.2016 №253 з 01 лютого 2016 року аспірантів і здобувачів Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі, що реорганізується, переведено до аспірантури КНТЕУ.

10 лютого 2016 року між КНТЕУ та аспірантом ОСОБА_1 укладено угоду №67/А/з про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення.

Відповідно до умов указаної угоди (п.3) ОСОБА_1 зобов`язувався: виконувати вимоги законодавства України з питань підготовки науково-педагогічних кадрів, Статуту, Правил внутрішнього розпорядку, Положення про порядок підготовки та атестації науково-педагогічних кадрів КНТЕУ, накази ректора; оволодіти науковими знаннями, практичними навичками, професійною майстерністю згідно з обраною спеціальністю; виконувати індивідуальний план роботи аспіранта; звітувати про хід написання дисертації та виконання індивідуального плану роботи аспіранта на засіданнях кафедри та вченої ради факультету; двічі на рік (квітень, жовтень) подавати до відділу аспірантури і докторантури звітні документи про результати атестації аспіранта; у термін, встановлений в індивідуальному плані роботи аспіранта, захистити дисертацію або подати її до спеціалізованої вченої ради після обговорення на засіданні міжкафедрального семінару та рекомендації до захисту; відшкодувати вартість навчання в аспірантурі відповідно п. 22 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.99 р.№309) та згідно з розрахунком Університету у разі відрахування з причин, передбачених п. 4.1 цієї Угоди.

Відповідно до п. 4.1 цієї Угоди, аспірант може бути відрахований за грубе порушення Статуту, Правил внутрішнього розпорядку Університету, Положення про підготовку науково-педагогічних та наукових кадрів КНТЕУ, невиконання наказів ректора, вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи аспіранта без поважних причин, передбачених законодавством України, з наступним відшкодуванням вартості навчання. Причини, що зумовлюють неможливість подальшого продовження навчання, підтверджуються у встановленому порядку (довідка встановленого зразка про хворобу аспіранта або членів його сім`ї та ін.).

Відповідно до п. 5.1 цієї Угоди, вона набирає чинності з моменту її підписання сторонами і діє до 02.11.19 та у разі невиконання сторонами зобов`язань згідно з цією Угодою - до повного їх виконання.

Відповідно до витягу з протоколу №4 від 16.11.2016 засідання вченої ради факультету економіки, менеджменту та психології КНТЕУ, індивідуальний план роботи аспіранта ОСОБА_1 за 2015-2016 навчальний рік виконано (а.с. 38).

Відповідно до витягу з протоколу №8 засідання вченої ради факультету економіки, менеджменту та психології КНТЕУ від 26 квітня 2017 року, затверджено рішення кафедри економіки та фінансів підприємства (протокол №17 від 3 квітня 2017 р.) про виконання індивідуального плану аспіранта ОСОБА_1 за І півріччя 2016-2017 навчального року в повному обсязі (а.с.39).

10 жовтня 2017 року ОСОБА_1 подав на ім`я ректора КНТЕУ заяву з проханням відрахувати його зі складу аспірантів КНТЕУ за власним бажанням (а.с. 40).

Відповідно до витягу з протоколу №2 від 18.10.2017 засідання вченої ради факультету економіки, менеджменту та психології КНТЕУ, затверджено рішення засідання кафедри економіки та фінансів підприємства щодо відрахування аспіранта другого року заочної форми навчання ОСОБА_2 з аспірантури університету за власним бажанням.

Відповідно до наказу в.о. ректора КНТЕУ від 31.10.2017 №3637, ОСОБА_1 був відрахований з аспірантури за власним бажанням з 31.10.2017.

Підставою для винесення цього наказу були: заява ОСОБА_1 , витяг з протоколу засідання кафедри економіки та фінансів підприємства від 17.10.2017 №7; витяг з протоколу засідання вченої ради факультету економіки, менеджменту та психології від 18.10.2017 №2; витяг з протоколу засідання Наукового товариства студентів, аспірантів, докторантів та молодих вчених від 24.10.2017 №9; постанова вченої ради КНТЕУ від 26.10.2017 №3, п.22.

За змістом Акту ревізії фінансово-господарської діяльності Київського національного торговельно-економічного університету за період з 01.01.2013 по 01.04.2017, складеного 26.07.2017 Державною аудиторською службою України, ревізією установлено, що у період з 01.07.2013 по 01.01.2017 на підставі наказів ректора Університету відраховані за невиконання індивідуального плану без поважних причин дев`ять аспірантів, які навчались за державним замовленням. Протягом цього періоду Університетом їм нараховано та виплачено стипендії на загальну суму 448 479,86 грн ( в т.ч. за 2013 рік -57193,60 грн, за 2014 рік - 187 063,92 грн, за 2015 рік - 174 676,50 грн, за 2016 рік - 29 545,84 грн).

Відповідно до копії довідки, витрати за навчання ОСОБА_1 в аспірантурі КНТЕУ з 01.11.2015 по 31.10.2017 склали 24 112,90 грн: КЕКВ 2110 "оплата праці" - 16 842,07 грн; КЕКВ 2120 "нарахування на оплату праці" - 3 895,02 грн; КЕКВ 2200, 3110, 3120, 3130 "загальноуніверситетські витрати" - 3 375,81 грн (а.с. 54).

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 61 Закону України «Про вищу освіту» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, здобувачами вищої освіти є, зокрема, аспірант - особа, зарахована до вищого навчального закладу (наукової установи) для здобуття ступеня доктора філософії.

Згідно з частиною першою статті 46 Закону України «Про вищу освіту» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; власне бажання; переведення до іншого навчального закладу; невиконання навчального плану; порушення умов договору (контракту), укладеного між вищим навчальним закладом та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; інші випадки, передбачені законом.

Підготовка в аспірантурі і докторантурі здійснюється за рахунок, зокрема, коштів Державного бюджету України - за державним замовленням для роботи у державному секторі народного господарства (підпункт 1 пункту 4 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 1999 р. №309 ) ( далі - Положення №309).

Відповідно до підпункту 4 пункту 16 Положення № 309 аспіранти і докторанти зобов`язані виконувати індивідуальний план роботи над дисертацією. Індивідуальний план роботи аспіранта передбачає складання кандидатських іспитів із спеціальності, іноземної мови та філософії, а у разі необхідності - додаткового іспиту, визначеного рішенням спеціалізованої вченої ради закладу, установи, де передбачається захист дисертації, і заліків з дисциплін, визначених рішенням вченої ради вищого навчального закладу, наукової установи з урахуванням профілю підготовки, а також педагогічна практика.

Встановлено, що відповідача відраховано з аспірантури за власним бажанням за згодою позивача. У наказі від 31 жовтня 2017 року №3637 зазначено підставу для відрахування - за власним бажанням (п.3).

Згідно з пунктом 22 Положення № 309 аспірант або докторант може бути відрахованим з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 цього Положення. Рішення про відрахування аспіранта або докторанта приймає вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи. На підставі рішення вченої ради аспірант або докторант відраховується з аспірантури або докторантури наказом керівника вищого навчального закладу, наукової установи. Аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України.

Судом встановлено, що за період навчання в аспірантурі індивідуальний план роботи аспірантом ОСОБА_1 за 2015 -2016 навчальні роки, перше півріччя 2016 -2017 навчального року виконано (а.с. 38, 39).

Отже, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази невиконання відповідачем індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 22 Положення № 309.

Разом з тим, умовами укладеної між сторонами угоди та нормами законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, зокрема Положенням № 309, не передбачено відшкодування аспірантом вартості навчання у разі відрахування за власним бажанням (за згодою сторін).

Доводи позивача про те, що відмова відповідача від продовження навчання призвела до порушення обов`язків про виконання індивідуального плану без поважних причин є необґрунтованими.

Невиконання індивідуального плану на майбутнє, з огляду на відрахування ОСОБА_1 31.10.2017 за власним бажанням, не може слугувати підставою для стягнення з нього вартості навчання.

Судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Розглянувши справу за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, які є обов`язково підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з позивача на користь відповідача необхідно стягнути 2 643 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Київського національного торговельно-економічного університету, правонаступником якого є Державний торговельно-економічний університет, до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на навчання відмовити.

Стягнути з Київського національного торговельно-економічного університету на користь ОСОБА_1 2 643 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк