КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження:№ 22-ц/824/7815/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м. Київ

Справа № 753/18355/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад», яка подана представником Вербицьким Ярославом Володимировичем, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 лютого 2022 року та додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 травня 2022 року, ухвалені у складі судді Лужецької О.Р.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати,

встановив:

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16.06.1986 р. його було прийнято на роботу до Конструкторського бюро контрольних приладів Науково-виробничого об`єднання «Електронприлад», правонаступником якого є ПАТ «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» на посаду старшого інженера. З 19.02.2015 р. позивач працює на посаді головного інженера ПАТ «Науково-технічний комплекс «Електронприлад».

Вказує, що з лютого 2020 року заробітна плата позивачу виплачується нерегулярно, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість в розмірі 975 796 грн. 68 коп.

Посилаючись на вищевикладене та уточнивши позовні вимоги, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 975 796 грн. 68 коп. та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати в розмірі 102 190 грн. 63 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 лютого 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» на користь ОСОБА_1 959 865, 45 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та 102 190, 63 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати.

Стягнуто з ПАТ «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» на користь держави судовий збір у розмірі 15 930 грн.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 травня 2022 року стягнуто з ПАТ «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень. У задоволенні інших вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням, представник ПАТ «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» - Вербицький Я.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та додаткове рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не врахував усіх обставин справи, які були наведені відповідачем у наданих до суду процесуальних документах в обґрунтування необхідності розгляду даного спору в порядку загального позовного провадження, зокрема, те, що зі змісту поданої позивачем позовної заяви ціна позову у справі становить 975 796 грн. 68 коп., а з урахуванням збільшення позовних вимог становить 1 062 056,08 грн., а тому, зважаючи на положення ч. 4 ст. 274 ЦПК України, справа не може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження та підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження.

Судом першої інстанції не надано оцінку тій обставині, що позовну заяву від імені позивача подано особою, яка не має повноважень на ведення справи. Разом з тим, суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, подане із зазначених підстав.

Вказує, що при встановленні сум заборгованості по заробітній платі та сум компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати суд першої інстанції не врахував заперечення відповідача щодо неналежності та недопустимості поданих позивачем доказів, зокрема довідки №20/873/1 від 08.07.2021 року, що начебто підтверджують заборгованість по заробітній платі та використовуються при розрахунку сум компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Так, довідка про стан заборгованості на 10.06.2021 року від 08.07.2021 року №20/873/1, яка від імені ПАТ «НТК «Електронприлад» підписана бухгалтером О.І. Гедкач, на переконання відповідача не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки відповідно до інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме відомостей про керівника юридичної особи, про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи, головний бухгалтер О.І. Гедкач не є представником ПАТ «НТК «Електронприлад». Відповідно довідка про стан заборгованості на 10.06.2021 року від 08.07.2021 року №20/873/1 підписана неуповноваженою особою, не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості відповідача перед позивачем щодо виплати заробітної плати.

Крім того, суд першої інстанції, стягнувши з ПАТ НТК «Електронприлад» заборгованість по заробітній платі в розмірі 959 865,45 грн., не встановив та не зазначив в судовому рішенні період, за який стягнуто відповідну заборгованість, що з урахуванням триваючих трудових правовідносин сторін створює правову невизначеність.

Також, при визначенні суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати судом першої інстанції не встановлено розмір невиплаченого позивачу доходу за відповідний місяць після утримання податків і обов`язкових платежів за відповідний місяць, що є базою нарахування сум компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Суд першої інстанції не врахував заперечень відповідача, поданих на заяву про збільшення позовних вимог від 13.09.2021 року щодо одночасної зміни позивачем предмета та підстав позову, що суперечить положенням ст. 49 ЦПК України. Вважає, що правові підстави для задоволення заяви про збільшення позовних вимог від 13.09.2021 року відсутні, оскільки за такою заявою заявляється вимога, яка є новою, і в даному випадку змінюються не тільки предмет, але й підстави позову, і їх слід розглядати як новий позов з новими позовними вимогами, які мають бути оформлені новою позовною заявою у відповідності з ЦПК України.

Вказує, що для обрахунку суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати використаний загальний нарахований дохід, а не дохід після утримання податків і обов`язкових платежів, що є порушенням встановленого законодавством порядку проведення розрахунку суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Зазначає, що будь-якого обґрунтування та підстав для стягнення з відповідача судового збору на користь держави у розмірі 15930 гривень оскаржуване рішення суду не містить. Крім того, до заяви щодо вирішення питання про розподіл судових витрат не додано достатнього обсягу документів для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, зокрема доказів понесення таких судових витрат. Зазначені витрати мають були документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

04.02.2022 року представником позивача подано до суду документ «остаточний розрахунок витрат на правничу допомогу» щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 27 500 гри. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача до нього документу було долучено Акт наданих послуг №01/09/2021. Проте, остаточний розрахунок витрат на правничу допомогу та додані до нього документи чи інші документи, що підтверджують витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката, не було надіслано відповідачу, що відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України є підставою для відмови в прийнятті таких доказів. Крім того, судом першої інстанції повністю не враховані заперечення щодо необґрунтованості розміру витрат на правничу допомогу адвоката.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Вказує, що ч.4 ст. 19, ч.2 ст.60 ч.1 ст.274 ЦПК України виокремлює трудові спори, як окрему категорію справ, яка розглядається виключно за правилами спрощеного провадження. Суд розглянув справу в спрощеному порядку відповідно до вимог ч.1 ст.274 ЦПК України, представник відповідача брав участь у судових засіданнях і мав можливість реалізувати свої процесуальні права. В апеляційній скарзі представник відповідача не зазначає, яким чином розгляд справи за правилами спрощеного провадження вплинув на встановлення фактичних обставин справи та на реалізацію його процесуальних прав.

Зазначає, що стороною відповідача про недоліки ордеру не заявлялось у відзиві на позов. Крім того, сам позивач з моменту відкриття провадження (24.09.2021) отримуючи процесуальні документи до цього часу не заперечує наявність повноважень на представництво його інтересів у суді адвокатом Демченко О.М. До недоліків ордера могли бути застосовані процесуальні наслідки встановлені ч. 1ст. 185 ЦПК України, а саме залишення позовної заяву без руху у зв`язку з відсутністю документа на підтвердження повноважень представника. Звертає увагу суду на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 28.08.2020 №755/901/18.

Зазначає, що головний бухгалтер відповідача, є особою відповідальною за достовірність даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності. Представник відповідача заперечуючи щодо форми довідки про стан заборгованості не спростовує достовірність зазначених в ній даних. Посилання представника відповідача на відомості ЄДР, відповідно до яких право діяти від імені відповідача, в тому числі підписувати договори без довіреності наявне виключно у його керівника, є юридично неспроможним, оскільки надання інформації за даними бухгалтерського обліку за своєю правовою природою не є представництвом інтересів, а виконанням обов`язків, визначених Законом України від 16 липня 1999 року N 996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Вказує, що дохід у вигляді компенсації втрати частини зарплати у зв`язку з порушенням строків її виплати включається податковим агентом до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку як інші доходи та обкладається ПДФО і ВЗ на загальних підставах. Підприємство, що виплачує компенсацію працівнику, зобов`язане утримати ПДФО і ВЗ із суми такого доходу за його рахунок та сплатити (перерахувати) його до бюджету під час виплати.

В судовому засіданні представник відповідача Черняк С.В. підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 16.06.1986 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу до Конструкторського бюро контрольних приладів Науково-виробничого об`єднання «Електронприлад», правонаступником якого є ПАТ «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» на посаду старшого інженера, про що свідчить копія наказу №436/к від 16.06.1986 р. про прийом на роботу. (а.с.12) З 19.02.2015 р. позивач працює на посаді головного інженера ПАТ «Науково-технічний комплекс «Електронприлад».

Відповідно до довідки № 20/873/1 складеної 08.07.2021 р. ПАТ «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» про стан заборгованості, станом на 10.06.2021 заборгованість із виплати заробітної плати перед ОСОБА_1 складає 975 796 грн. 68 коп. (а.с.17)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що невиплата позивачу заробітної плати відбулась з вини відповідача. Відомостей про те, за яких поважних причин з позивачем не було проведено відповідний розрахунок, стороною відповідача надано не було. За таких обставин, суд вважав, що реальних перешкод для виплати позивачу заробітної плати у відповідача не було.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 959 865 грн. 45 коп. нарахованої, але невиплаченої заробітної плати .

Також суд визнав обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача 102 190 грн. 63 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати, відповідно до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року.

Обґрунтовуючи розмір вказаної компенсації, суд першої інстанції погодився із наданим позивачем розрахунком компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів виплати заробітної плати (а.с. 45-47), оскільки останній відповідає вимогам закону та не спростований відповідачем.

З висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати колегія суддів погоджується, проте таких висновків суд першої інстанції дійшов, допустивши суттєве порушення норм процесуального права, що відповідно п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Так, відповідно до п.7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Частиною першою статті 274 ЦПК України визначено, що справи, які виникають з трудових відносин, віднесені до таких, що підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді від 24 вересня 2021 року було відкрито провадження у даній справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

З матеріалів справи вбачається, що справа була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, про що зазначено також в оскаржуваному рішенні.

Однак, судом першої інстанції не було враховано вимоги пункту 5 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, відповідно до якого в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, вказаною нормою заборонено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження спори, незалежно від їх категорії, якщо ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 9 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Враховуючи, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2021 року визначений в сумі 2270 грн., то двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить : 2270 грн. х 250 = 567 500 грн.

Оскільки ціна позову ОСОБА_1 визначена у сумі 975 796, 68 грн., вказана обставина виключає можливість розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Як вбачається з довідки № 20/873/1 складеної 08.07.2021 р. ПАТ «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» про стан заборгованості, станом на 10.06.2021 заборгованість із виплати заробітної плати перед ОСОБА_1 складає 975 796 грн. 68 коп. (а.с.17)

Відповідно до ст. 49 КЗпП України роботодавець зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Як вбачається зі змісту листа ПАТ НТК «Електронприлад» за підписом генерального директора Сербіної Т.В. від 08.07.2021 року № 20/873, роботодавець на заяву ОСОБА_1 від 10.06.2021 року № 481 надав позивачу запитувані ним документи згідно з додатком, а саме: копію наказу про прийняття на роботу, копію трудової книжки та довідку про стан заборгованості на 10.06.2021 року.

Зі змісту вказаних документів вбачається, що довідка про стан заборгованості підписана головним бухгалтером Геденач О.І., а супровідний лист про надіслання довідки позивачу - генеральним директором товариства Сербіною Т.В.

За викладених обставин колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги відповідача про те, що зазначена довідка від 08.07.2021 року №20/873/1 підписана неуповноваженою особою, не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості відповідача перед позивачем щодо виплати заробітної плати.

Достовірність довідки також підтверджується даними про нараховану заробітну плату з Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування від 09.11.2021 року, які сформовані на підставі фінансової звітності відповідача.

Відповідно до вказаної довідки про заборгованість по заробітній платі перед працівником ОСОБА_1 станом на 10.06.2021 року, заборгованість складає: за лютий 2020 року - 60 684 грн. 31 коп., за березень 2020 року - 821 519 грн. 69 коп., вересень 2020 року - 33 442 грн. 79 коп., за жовтень 2020 - 5145 грн., листопад 2020 року - 14 852 грн. 92 коп., березень 2021 року - 17 393 грн. 07 коп., квітень 2021 року - 22 758 грн. 90 коп., всього - 975 796 грн. 68 коп.

Згідно з уточненою позовною заявою та банківською випискою позивача від 09.11.2011 року, 07 липня 2021 року відповідачем була погашена частина заборгованості за квітень 2021 року в сумі 15 931 грн. 23 коп.

Разом з тим, враховуючи, що судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги, з метою перевірки доводів апеляційної скарги відповідача було витребувано довідку про розмір нарахованої заробітної плати та суми заборгованості до виплати, без урахування податків і зборів, то з наданої відповідачем довідки вбачається, що станом на 30 листопада 2022 року частина заборгованості по заробітній платі відповідачем також була виплачена.

Так, 07.07.2021 року була виплачена частина заборгованості за квітень 2021 року в сумі 15 931 грн. 23 коп., 20.10.2022 року - виплачена заборгованість за жовтень 2020 року в сумі 5145 грн. та 15.11.2022 року виплачена заборгованість за листопад 2020 року в сумі 14 852 грн. 92 коп.

Таким чином, станом на день розгляду справи апеляційним судом сума заборгованості по заробітній платі перед позивачем становить : за лютий 2020 року - 60 684 грн. 31 коп., за березень 2020 року - 821 519 грн. 69 коп., вересень 2020 року - 33 442 грн. 79 коп., за березень 2021 року - 17 393 грн. 07 коп., за квітень 2021 року - 6827 грн. 67 коп., а всього - 939 867 грн. 53 коп.

За викладених обставин, сума заборгованості по заробітній платі становить 939 867 грн. 53 коп. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

За змістом ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

При цьому, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Згідно з п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати в цілому є обґрунтованими, однак судом першої інстанції не було належним чином перевірено розрахунок зазначеної компенсації, тому поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що позивачем при здійсненні розрахунку, кінцевою датою якого визначено 10 вересня 2021 року, не прийнято для розрахунку індекс споживчих цін за серпень 2021 року, що становив 99,8% та відповідно зменшує сукупний індекс інфляції за період прострочення, у зв`язку з чим сума нарахованої компенсації необґрунтовано завищена.

Таким чином, розрахувавши відповідно до п. Порядку суму компенсації як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках, поділений на 100, судом апеляційної інстанції встановлено, що сума компенсації, нарахована на заборгованість по заробітній платі за лютий 2020 року (60 684 грн. 31 коп.) за період з березня 2020 року по серпень 2021 року включно (сукупний індекс інфляції за цей період - 1,11665167) становить 7078 грн. 93 коп.

Сума компенсації, нарахована на заборгованість по заробітній платі за березень 2020 року ( 821 519 грн. 69 коп.) за період з квітня 2020 року по серпень 2021 року включно (сукупний індекс інфляції за цей період - 1,10778936) становить 88 551 грн. 08 коп.

Сума компенсації, нарахована на заборгованість за вересень 2020 року ( 33 442 грн. 79 коп.) за період з жовтня 2020 року по серпень 2021 року включно (сукупний індекс інфляції за цей період - 1,09684438) становить 3238 грн. 75 коп.

Сума компенсації, нарахована на заборгованість по заробітній платі за жовтень 2020 року ( 5145 грн.) за період з листопада 2020 року по серпень 2021 року включно (сукупний індекс інфляції за цей період - 1,08598453) становить 442 грн. 39 коп.

Сума компенсації, нарахована на заборгованість по заробітній платі за листопад 2020 року ( 14 852 грн. 92 коп.) за період з грудня 2020 року по серпень 2021 року (сукупний індекс інфляції за цей період - 1,02110701) включно становить 313 грн. 50 коп.

Сума компенсації, нарахована на заборгованість по заробітній платі за березень 2021 року (17 393 грн. 07 коп.), за період з квітня 2021 року по серпень 2021 року (сукупний індекс інфляції за цей період - 1,02110701) становить 367 грн. 12 коп.

Сума компенсації, нарахована на заборгованість по заробітній платі за квітень 2021 року (6827 грн. 67 коп.) за період з травня 2021 року по серпень 2021 року включно (сукупний індекс інфляції за цей період - 1,01400894) становить 95 грн. 58 коп.

Таким чином, загальна сума компенсаціївтрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати становить суму 100 087 грн. 35 коп., тоді як позивачем було нараховано за вказаний період ( по 10 вересня 2021 року) суму компенсації в розмірі 102 190 грн. 63 коп., тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що при визначенні суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати судом першої інстанції не встановлено розмір невиплаченого позивачу доходу за відповідний місяць після утримання податків і обов`язкових платежів за відповідний місяць, що є базою нарахування сум компенсації, - колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне.

Так, згідно п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, базою для нарахування суми компенсації є розмір нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць , після утримання податків і обов`язкових платежів.

Враховуючи, що у довідці про стан заборгованості станом на 10.06.2021 року відповідачем було зазначено суму, яка підлягає виплаті позивачу, то позивачем правомірно саме зазначена сума заборгованості була прийнята до розрахунку компенсації.

Оскільки згідно з положеннями Кодексу Законів про працю України та вимогами Закону України «Про оплату праці» обов`язок доказування відсутності заборгованості перед позивачем із заробітної плати покладається на роботодавця, а не на позивача (працівника), то правильність розміру нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, після утримання податків і обов`язкових платежів, який приймається для обчислення суми компенсації, мав спростувати саме відповідач.

Разом з тим, виходячи зі змісту Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 , що надані із Реєстру застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за 2020 та 2021 роки, а також із довідки від 30.11.2022 року щодо розміру нарахованої заробітної плати за періоди, у яких виникла заборгованість з її виплати, вбачається, що позивачем правильно прийнято для розрахунку компенсації саме суму заборгованості до виплати, тобто без врахування податків і зборів, як і передбачено пунктом 4 вищевказаного Порядку.

Так, наприклад, сума нарахованої заробітної плати за лютий 2020 року становить 76 332 грн. 46 коп., сума до виплати, без врахування податків і зборів - 60 684 грн. 31 коп., яка є сумою заборгованості, і яка була прийнята для розрахунку компенсації.

Сума нарахованої заробітної плати за березень 2020 року - 1 033 358 грн. 11 коп., сума до виплати, без урахування податків і зборів - 821 519 грн. 69 коп., яка є сумою заборгованості, і яка була прийнята для обчислення компенсації.

Аналогічно за інші періоди заборгованості ( вересень 2020 року, жовтень 2020 року, листопад 2020 року, березень та квітень 2021 року) позивачем правильно прийнято для розрахунку компенсації саме суми заборгованості до виплати, тобто без врахування податків і зборів.

В апеляційній скарзі представник відповідача також посилається на відсутність правових підстав для задоволення заяви про збільшення позовних вимог від 13.09.2021 року (в якій була пред`явлена нова вимога - про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати), оскільки за такою заявою заявляється вимога, яка є новою, і в даному випадку змінюються не тільки предмет, але й підстави позову, і їх слід розглядати як новий позов з новими позовними вимогами, які мають бути оформлені новою позовною заявою у відповідності з ЦПК України.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25.06.2019 року у справі № 924/1473/15, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці», основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Враховуючи, що 08 вересня 2021 року позивачем було подано позовну заяву про стягнення заборгованості по заробітній платі, посилаючись на порушення термінів її виплати, 13 вересня 2021 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій пред`явив також нову вимогу - про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати, посилаючись на ті ж обставини щодо затримки виплати заробітної плати, то відсутні підстави вважати, що позивачем було змінено одночасно предмет та підстави позову.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що заява про збільшення позовних вимог від 13 вересня 2021 року була подана позивачем до відкриття судом провадження у справі (ухвалою від 24 вересня 2021 року), а тому посилання представника відповідача на те, що позивачем мала бути подана окрема позовна заява, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідача у цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги представника відповідача також не можуть бути підставою для відмови у позові, оскільки судом встановлено обставину щодо невиплати роботодавцем заробітної плати позивачу на суму 939 867 грн. 53 коп., що відповідачем фактично не заперечується.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, у розмірі 939 867 грн. 53 коп. та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати у розмірі 100 087 грн. 35 коп.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 6, 10 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що позивач відповідно до п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а судом апеляційної інстанції оскаржуване рішення скасоване з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, виходячи із суми задоволених позовних вимог: 1% х 1039 954,88 = 10 399 грн. 55 коп.

Разом з тим, оскільки відповідачем при подачі апеляційної скарги було сплачено судовий збір у розмірі 15 930 грн. 88 коп., то компенсації відповідачу за рахунок держави підлягає сума судових витрат, пропорційно до відхиленої частини позовних вимог, тобто 2%, а саме: 15 930,88 грн. х 2% = 318 грн. 61 коп.

З урахуванням вимог ч. 6, 10 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору: 10 399 грн. 55 коп. - 318 грн. 61 коп. = 10 080 грн. 94 коп.

Ухвалюючи додаткове рішення у справі від 24 травня 2022 року, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 27 500 грн. позивачем надано до суду ордер серії КС №626775, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, акт наданих послуг № 01/09/2021 від 03.02.2022 року.

Розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи ордер серії КС №626775, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, акт наданих послуг № 01/09/2021 від 03.02.2022 року не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що адвокат Демченко О.М. склала позовну заяву, заяву про збільшення позовних вимог, заяву про уточнення позовних вимог, які не є складними за своєю суттю. До того ж адвокат Демченко О.М. представляла інтереси ОСОБА_1 в суді в судовому засіданні 11 листопада 2021 року, яке тривало 1 хвилину, 13.12.2021 року, яке тривало 5 хвилин і 02.02.2022 року, яке тривало 42 хвилини.

За таких обставин суд дійшов висновку, що зазначені адвокатом Демченко О.М. витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 27 500 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципам співмірності та розумності розподілу судових витрат. Тому, враховуючи наведене, складність справи та виконані роботи, заперечення відповідача, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ПАТ «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 лютого 2022 року з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, то підлягає скасуванню і додаткове рішення у справі.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо відсутності в матеріалах справи доказів понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів відхиляє.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Відповідно до висновків Верховного Суду у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20, у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 755/18750/20, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Здійснюючи розподіл судових витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду частково погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про те, що не відповідають критерію розумності розміру витрат на правову допомогу зазначені адвокатом у акті наданих послуг від 03.02.2022 року «підготовка додатків та направлення до суду разом із заявою», вартістю 2000 грн., враховуючи, що договір про надання правової допомоги укладено між позивачем та АО «Ареопаг» 07 вересня 2021 року, а додатками до позовної заяви є копія паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера позивачу та документи, отримані позивачем на підставі свого звернення до ПАТ НТК «Електронприлад» від 10.06.2021 року. Також, не відповідає вказаному критерію така послуга як «складання заяви про уточнення позовних вимог від 25 листопада 2021 року», оскільки вона фактично дублює заяву про збільшення позовних вимог від 13 вересня 2021 року, за винятком зменшення розміру заборгованості по заробітній платі.

Крім того, неможливо визнати необхідними та розумними витрати за участь адвоката в судовому засіданні, вартістю по 2500 грн. за одне засідання, оскільки судове засідання 11 листопада 2021 року тривало 1 хвилину, 13 грудня 2021 року - 5 хвилин.

Колегія суддів, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості вважає, що заявлена представником позивача сума в розмірі 27 500 грн. є надмірною та неспівмірною зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Тому колегія суддів дійшла висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції, який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, з урахуванням його заперечень та доводів, підлягає зменшенню та відшкодуванню у розмірі 7000 грн.

Зазначена сума, на думку колегії суддів, відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги у суді.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374- 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад», яка подана представником Вербицьким Ярославом Володимировичем, - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 лютого 2022 року та додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 травня 2022 року - скасувати та прийняти постанову:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» про стягнення заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Б. Гаврилишина, буд. 27/29, ідентифікаційний код юридичної особи: 14312134) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, у розмірі 939 867 ( дев`ятсот тридцять дев`ять тисяч вісімсот шістдесят сім) грн. 53 коп. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати у розмірі 100 087 (сто тисяч вісімдесят сім) грн. 35 коп.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства«Науково-технічний комплекс «Електронприлад» на користь держави судовий збір у розмірі 10 080 грн. 94 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2023 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.