Справа № 199/6798/22
(2/199/2672/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

29 листопада 2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Богун О.О.,

при секретареві Буточкіній М.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про усунення перешкод шляхом припинення права користування житлом та зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про усунення перешкод шляхом припинення права користування житлом та зняття з реєстрації,, що є підставою для зняття з реєстрації місця проживання, посилаючись на те, що з 23 серпня 1997 року ОСОБА_1 , знаходилася у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який 16 січня 2021року було розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

За час спільного життя подружжя придбало квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка була їхньою спільною сумісного власністю.

Однак ще у період шлюбу 12 червня 2020 року сторони уклали між собою Договір про поділ майна між подружжям, посвідчений приватний нотаріусом Дніпровського МНО Мартиненко Н.Ю., згідно якого вищевказана квартира перейшла в особисту приватну власність позивачки ОСОБА_1 .

При цьому на теперішній час у квартирі за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані позивачка, відповідач та їх повнолітній син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В свою чергу відповідач через нетривалий час після офіційного розірвання шлюбу забрав свої особисті речі з квартири і фактично залишив її, тобто з червня 2021р. не тільки не проживає, а й взагалі не з`являється у вищевказаній квартирі. Наскільки відомо позивачці, він фактично створив іншу сім`ю, з якою і проживає на сьогоднішній момент.

Тому позивач просить усунути їй перешкоди у реалізації її права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 у кв. АДРЕСА_2

Ухвалою від 24.10.2022 відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

29 листопада 2022 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення.

В судове засідання позивач та її представник не з`явились, від представника до суду надано заяву про розгляд справи без його та позивача участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини не явки суду не повідомив.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_2 , на підставі нотаріально посвідченого договору про поділ майна подружжя від 12.06.2020 (а. с. 14).

В даній квартирі зареєстровані позивачка по справі ОСОБА_1 з 31.08.2001 року, син сторін по справі ОСОБА_3 з 04.08.2014 року, відповідач ОСОБА_2 з 26.12.2002 року, що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщені/будинку осіб №010498 . (а. с. 6)

Відповідно до акту обстеження домогосподарства за адресою АДРЕСА_1 від 05.09.2022 року, в квартирі АДРЕСА_2 , не проживає з червня 2021 року ОСОБА_2 (а. с. 7)

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним

Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Позивачка просить суд усунути їй перешкоди в реалізації права власності шляхом зняття з реєстрації відповідача.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі N 6-57 цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України).

Згідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи, що позивачка не заявляла позовні вимоги, щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 , а зняття відповідача ОСОБА_2 , з реєстрації залежить від позбавлення його права користування житловим приміщенням, а суд не може вийти за межі позовних вимог, тому відсутні будь-які підстави для зняття з реєстрації відповідача.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про усунення перешкод шляхом припинення права користування житлом та зняття з реєстрації відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О.Богун

29.11.2022