ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2022 року м. Чернівці

справа № 727/1211/22

провадження №22-ц/822/799/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів: Владичана А.І., Кулянди М.І.

секретаря Конецької Д.Г.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал»

відповідач ОСОБА_1

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 18 серпня 2022 року, головуючий у першій інстанції Піхало Н.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» у лютому 2022 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Зазначало, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір «Проста позика» №-61353 від 1 квітня 2021 року в електронній формі, дата повернення кредиту 21 квітня 2021 року, оплата за користування кредитом становить 1,85% за кожен день.

ОСОБА_1 вчинено дії, спрямовані на укладення договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» надано ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4000 грн. шляхом перерахування на банківську картку за допомогою Товариства з обмеженою відповідальністю «Платежі онлайн».

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги від 23 червня 2020 року №23-06/20.

Відповідно до додатку №2 від 5 серпня 2021 року до договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про відступлення права вимоги від 23 червня 2020 року №23-06/20 Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 позики від 1 квітня 2021 року №-61353 заборгованості за кредитом в сумі 4000 грн., за відсотками в сумі 1480 грн., за відсотками, нарахованими відповідно до п.9.7 договору, в сумі 21079 грн. 23 коп.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 позики від 1 квітня 2021 року №-61353 заборгованість в сумі 26559 грн. 23 коп.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 18 серпня 2022 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 позики від 1 квітня 2021 року №-61353 заборгованість в сумі 26559 грн. 23 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 серпня 2022 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає про невідповідність висновку суду першої інстанції про вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 договору позики від 1 квітня 2021 року №-61353 обставинам справи.

Посилається на те, що договір між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 позики від 1 квітня 2021 року №-61353 не підписаний сторонами, не надано доказів підписання ОСОБА_1 договору електронним цифровим підписом, відомостей про сертифікацію ключа електронного цифрового підпису ОСОБА_1 та особистий ключ ОСОБА_1 .

Також договір не містить інформацію про спосіб отримання ОСОБА_1 коштів, банківський рахунок, номер картки, отримання ОСОБА_1 можливості укласти електронний договір у формі, що унеможливлює зміну змісту.

Вказує на ненадання Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» заяви ОСОБА_1 про надання кредиту та його розмір, відомостей про зазначення ОСОБА_1 номеру платіжної картки, на яку мали бути зараховані кошти, надсилання ОСОБА_1 одноразового ідентифікатора «E2FK8ZNY».

Також ОСОБА_1 ставились під сумнів відповідність копії договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 позики від 1 квітня 2021 року №-61353 оригіналу.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» не виконано ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівці від 28 квітня 2022 року про витребування доказів.

Вважає недоведеним отримання ОСОБА_1 грошових коштів від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Інкасо Фінанс» в сумі 4000 грн, інформаційна довідка Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості Займи» від 17 січня 2022 року №30/01 не є первинним обліковим документом, не містить ідентифікуючих даних ОСОБА_1 .

Крім того, нарахування процентів в сумі 21079 грн 23 коп. з дня спливу строку користування кредитом 21 квітня 2021 року не відповідає вимогам чинного законодавства.

Проценти, які за умовами пункту 9.4 договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 позики від 1 квітня 2021 року №-61353 нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання, підпадають під визначення пені, від сплати яких споживач звільнений ч. 6 Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» не надано доказів дати направлення ОСОБА_1 вимоги відповідно до пункту 9.7 договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 позики від 1 квітня 2021 року №-61353, після якої підлягають сплаті відсотки відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Зазначало, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір «Проста позика» №-61353 від 1 квітня 2021 року в електронній формі.

Правила про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» затверджені рішенням учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» від 28 грудня 2019 року №2/ПД.

Пунктом 1.26 договору визначено, що сайтом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» є www.kreditl.com.ua.

На сайті міститься примірник (зразок) договору позики, який є у відкритому доступі.

ОСОБА_1 вчинено дії, спрямовані на укладення договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» надано ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4000 грн. шляхом перерахування на банківську картку за допомогою Товариства з обмеженою відповідальністю «Платежі онлайн».

ОСОБА_1 не надано доказів того, що банківський рахунок, який останній зазначив у розділі 10 договору «Реквізити сторін» та на який було перераховано грошові кошти в сумі 4000 грн. не належить ОСОБА_1 .

При цьому ОСОБА_1 відповідно до ст.15 Закону України «Про споживче кредитування» не був позбавлений можливості протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від договору.

Відповідно до договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про відступлення права вимоги від 23 червня 2020 року №23-06/20 Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 позики від 1 квітня 2021 року №-61353 заборгованості за кредитом в сумі 4000 грн., за відсотками в сумі 1480 грн., за відсотками, нарахованими відповідно до п.9.7 договору, в сумі 21079 грн. 23 коп.

Вказує, що дата повернення кредиту не обумовлена лише датою 21 квітня 2021 року, а продовжується на строк до повного погашення кредиту з нарахуванням відсоткової ставки на рівні 3,9%.

Також у пункті 9.7 договору сторони домовились, що після закінчення строку дії договору проценти за користування кредитом можуть бути нараховані у розмірі, передбаченому пунктом 9.4 договору (702% річних за користування кредитом).

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» заборгованості за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 позики від 1 квітня 2021 року №-61353 в сумі 26559 грн 23 коп., що складається з кредиту в сумі 4000 грн., процентів за користування кредитом в сумі 1480 грн, процентів відповідно до пункту 9.7 договору в сумі 21079 грн 23 коп.

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив про невиконання ОСОБА_1 зобов`язання за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 позики від 1 квітня 2021 року №-61353.

Крім того суд першої інстанції послався на договір між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Інкасо Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» про відступлення права вимоги від 23 червня 2020 року №23-06/20.

Водночас суд першої інстанції вважав встановленим вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на укладення договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 позики від 1 квітня 2021 року №-61353 шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, введення коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором, зазначення інформації щодо реквізитів банківської карти, перерахування Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Інкасо Фінанс» на картку грошових коштів в сумі 4000 грн.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір «Проста позика» №-61353 від 1 квітня 2021 року в електронній формі.

На підставі пункту 2.2 договору кредит надається в загальному розмірі 4000 грн.

Відповідно до пункту 2.3 договору строк користування кредитними коштами складає 20 діб та починається з 1 квітня 2021 року і закінчується 21 квітня 2021 року включно.

За змістом пункту 3.0 договору позичальник зобов`язується здійснити повернення суми кредиту та нараховані проценти за користування кредитом одноразовим платежем в сумі 5480 грн.

За довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Платежі Онлайн» від 17 січня 2022 року №30/01 проведено видачу кредиту 1 квітня 2021 року о 16 год. 06 хв. через платіжний сервіс «Platon» на картку клієнта НОМЕР_1 банку-ємітенту «ПриватБанк» в сумі 4000 грн.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги від 23 червня 2020 року №23-06/20.

Відповідно до додатку №2 від 5 серпня 2021 року до договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про відступлення права вимоги від 23 червня 2020 року №23-06/20 Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 позики від 1 квітня 2021 року №-61353 заборгованості за кредитом в сумі 4000 грн., за відсотками в сумі 1480 грн., за відсотками, нарахованими відповідно до п.9.7 договору, в сумі 21079 грн. 23 коп.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови

На підставі ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом ч.2 ст.1055 кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 2 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір «Проста позика» №-61353 від 1 квітня 2021 року в електронній формі.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Правила про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» затверджені рішенням учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» від 28 грудня 2019 року №2/ПД.

Пунктом 1.26 договору визначено, що сайтом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» є www.kreditl.com.ua.

На сайті міститься примірник (зразок) договору позики, який є у відкритому доступі, є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

На підставі частини 1 та 2 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом частини 1, 2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно частини 1-4 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом;

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Відповідно до ч.7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що договір між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 позики від 1 квітня 2021 року №-61353 не підписаний сторонами, відсутні докази підписання ОСОБА_1 договору електронним цифровим підписом.

За змістом п.6 ч.3 Закону ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Тому у розділі 10 «Реквізити сторін» договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 «Проста позика» №-61353 від 1 квітня 2021 року міститься посилання на підписання ОСОБА_1 електронним підписом, одноразовий ідентифікатор E2FK8ZNY.

На підставі ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Згідно із ч.1, 2 ст.16 Закону України «Про електронну комерцію» якщо інше не передбачено законом або договором, електронний документ (повідомлення) вважається відправленим суб`єктом електронної комерції у момент, коли такий документ (повідомлення) переданий за межі інформаційної системи суб`єкта або особи, уповноваженої на його відправлення.

Якщо інше не передбачено законом або договором, електронний документ (повідомлення) вважається отриманим суб`єктом електронної комерції у момент, коли такий документ (повідомлення) отриманий інформаційно-телекомунікаційною системою суб`єкта.

Відповідно до пункту 1.11 договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 «Проста позика» №-61353 від 1 квітня 2021 року заява про надання (отримання) кредиту, або заява-анкета документ встановленої Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Інкасо Фінанс» форми, що заповнюється та подається позичальником з метою отримання кредиту та розміщений на сайті Товариства.

За змістом пункту 3.1.1 та 3.1.4 договору товариство надає кредит протягом одного банківського дня з моменту виконання позичальником умов, зокрема необхідної, повної та достовірної інформації, у тому числі, шляхом заповнення та подання (направлення) позикодавцю заяви про надання кредиту за формою, затвердженою та розміщеною на сайті позикодавця, документів, в електронному вигляді, зокрема, паспорту та РНОКПП позичальника, а також особистої фотографії (зображення) позичальника з розкритим власним паспортом на рівні грудей у форматі, передбаченому інформаційно-телекомунікаційною системою Товариства.

Вбачається здійснення ОСОБА_1 відправлення заяви про надання (отримання) кредиту, паспорту, а також особистої фотографії (зображення) ОСОБА_1 з розкритим власним паспортом на рівні грудей.

Отже, ОСОБА_1 здійснено відповідь про прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепт) з дотриманням вимог ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 щодо неотримання грошових коштів від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Інкасо Фінанс» в сумі 4000 грн.

Пуктом 3.2 договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 «Проста позика» №-61353 від 1 квітня 2021 року передбачено, що кредит надається одноразово шляхом перерахування коштів виключно на рахунок позичальника, зазначений позичальником при подачі заяви про надання кредиту та зазначений у розділі 10 (Реквізити сторін) цього договору.

Відповідно до пункту 3.3 договору зарахування кредитних коштів на рахунок будь-яких третіх осіб не допускається.

За довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Платежі Онлайн» від 17 січня 2022 року №30/01 проведено видачу кредиту 1 квітня 2021 року о 16 год. 06 хв. через платіжний сервіс «Platon» на картку клієнта НОМЕР_1 банку-ємітенту «ПриватБанк» в сумі 4000 грн.

У матеріалах справи відсутні докази того, що банківський рахунок, який ОСОБА_1 зазначено у розділі 10 договору «Реквізити сторін» та на який було перераховано грошові кошти в сумі 4000 грн., не належить ОСОБА_1 .

Частинами другою, четвертою, шостою ст.8 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення.

Фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі.

Перелік інформації, необхідної для вчинення електронного правочину, визначається законодавством України або за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України «Про електронну комерцію» ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції.

Статтею 1 Закону України «Про Електронні довірчі послуги» визначено, що електронна ідентифікація - це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. При цьому ідентифікаційні дані особи це унікальний набір даних, який дає змогу однозначно встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. А сама процедура ідентифікації особи є використанням ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи.

Ідентифікаційні дані фізичної особи підпадають під визначення персональних даних. Правовий статус персональних даних установлює Закон України "Про інформацію" та спеціальний Закон України "Про захист персональних даних".

Статтею 2 Закону України "Про захист персональних даних" визначає, що персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Підставою для ідентифікації резидентів - громадян України є: паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України із штампом реєстрації місця проживання особи (відміткою про прописку).

За змістом розділу 10 «Реквізити сторін» вбачається здійснення ОСОБА_1 надання персональних даних ідентифікаційного номеру, даних банківської картки, на яку слід перерахувати кошти, номера телефону, електронної адреси.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

У матеріалах спраи відсутні докази того, що надання персональних даних паспорта, даних банківської картки, на яку слід перерахувати кошти, номера телефону, електронної адреси здійснено не ОСОБА_1 , а іншою особою.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про укладення договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 «Проста позика» №-61353 від 1 квітня 2021 року.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 «Проста позика» №-61353 від 1 квітня 2021 року не був би укладений.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20).

Не заслуговують на увагу твердження ОСОБА_1 щодо невідповідності копії договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 позики від 1 квітня 2021 року №-61353 оригіналу.

Пунктом 1.26 договору визначено, що сайтом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» є www.kreditl.com.ua.

На сайті міститься примірник (зразок) договору позики, який є у відкритому доступі.

За змістом пункту 9.17 договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 «Проста позика» від 1 квітня 2021 року №-61353 примірник цього договору в електронній формі, що унеможливлює внесення в нього змін, надсилається в особистий кабінет позичальника інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Інкасо Фінанс» та на адресу електронної пошти, зазначену у розділі 10 цього договору.

Не можна погодитися з твердженнями ОСОБА_1 в апеляційній скарзі щодо невідповідності вимогам законодавства нарахування процентів в сумі 21079 грн 23 коп. з дня спливу строку користування кредитом 21 квітня 2021 року.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до частини 1, 2 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, тоді як частиною 2статті 625 ЦК України встановлено наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому у пункті 6.20 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Таким чином Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України.

Отже, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

За змістом пункту 9.7 договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 позики від 1 квітня 2021 року №-61353 сторони домовились, що після закінчення строку дії цього договору проценти за користування кредитом можуть бути нараховані згідно ч.2 ст.625 ЦК України у розмірі, передбаченому пунктом 9.4 договору та підлягають сплаті не пізніше дня, що слідує за днем відправлення відповідної вимоги позикодавця позичальнику засобами інформаційно-телекомунікаційної системи та/чи на адресу електронної пошти позичальника.

Отже пунктом 9.7 договору передбачено, що після закінчення строку дії цього договору можуть бути нараховані проценти за користування кредитом.

Разом з тим сторони домовились про строк, з якого підлягають сплаті проценти за користування кредитом, нараховані згідно ч.2 ст.625 ЦК України у розмірі, передбаченому пунктом 9.4 договору.

При цьому перебіг строку починається не пізніше дня, що слідує за днем відправлення відповідної вимоги позикодавця позичальнику засобами інформаційно-телекомунікаційної системи та/чи на адресу електронної пошти позичальника.

Отже, з пункту 9.7 договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 позики від 1 квітня 2021 року №-61353 слідує, що безумовною підставою для сплати процентів за користування кредитом, нарахованих згідно ч.2 ст.625 ЦК України у розмірі, передбаченому пунктом 9.4 договору є подія відправлення відповідної вимоги позикодавця позичальнику засобами інформаційно-телекомунікаційної системи та/чи на адресу електронної пошти позичальника.

Тому заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 щодо відсутності доказів направлення Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» вимоги ОСОБА_1 відповідно до пункту 9.7 договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 позики від 1 квітня 2021 року №-61353, після якої підлягають сплаті відсотки відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

За обставин не направлення Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» вимоги ОСОБА_1 відповідно до пункту 9.7 договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 позики від 1 квітня 2021 року №-61353, після якої підлягають сплаті відсотки відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновків про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відсотків, нарахованих відповідно до п.9.7 договору, в сумі 21079 грн. 23 коп. на порушення норм матеріального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 4 серпня 2022 року підлягає зміні в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за договором позики від 1 квітня 2021 року №-61353 в сумі 26559 грн. 23 коп. з підстав, передбачених п.4 ч.1ст.376 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 18 серпня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за договором позики від 1 квітня 2021 року №-61353 в сумі 26559 грн. 23 коп. змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» за договором позики від 1 квітня 2021 року №-61353 кредит в сумі 4000 грн., відсотки в сумі 1480 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді А. І. Владичан

М. І. Кулянда