Справа № 569/6234/22
УХВАЛА

02 серпня 2022 року м..Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

при секретарі судового засідання Добровчан К.Ю.,

з участю:

представник скаржника ОСОБА_1 ,

представника ДВС Кирилюк Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне скаргу ОСОБА_2 на дії та постанову державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

24 травня 2022 року ОСОБА_2 звернулася у Рівненський міський суд Рівненської області з скаргою на дії державного виконавця, в якій просить:

поновити строк для звернення до суду із цією скаргою на дії та постанову Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

визнати неправомірною Постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Коваля Я.М. №б/н від 20.10.2010 про зняття арешту з майна боржника та оголошення заборони відчуження майна ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (Код ) вжити заходів для припинення арешту невизначеного майна та всього нерухомого майна ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладеного Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Коваля Я.М. №б/н від 20.10.2010, реєстраційний номер запису про обтяження 10387471 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

В обґрунтування скарги скаржник посилається на те, що із інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з`ясовано, що на невизначене майно та все її нерухоме майно накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження №б/н від 20.10.2010, винесеної державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції (реєстраційний номер обтяження 10387471). В цей же день, 20.10.2010 о 17:01:07 год., реєстратором Рівненської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 10387471.

30.12.2010 року виконавче провадження завершене з підстав, визначених п.2 ч. 1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (чинної на момент винесення постанови про завершення виконавчого провадження), у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке може бути звернено стягнення. При цьому арешт, накладений на нерухоме майно не скасовано до теперішнього часу. На звернення до державної виконавчої служби заявник отримала відповідь, що скасувати арешт неможливо, оскільки виконавче провадження завершене з підстав, що не передбачали зняття з арешту з майна боржника та у зв`язку з тим, що виконавче провадження № 21949786 знищено з закінченням строку зберігання, а також надати копії матеріалів виконавчого провадження не представляється можливим.

У зв`язку із цим, скаржник вважає, що право на належне їй майно, а саме щодо вільного розпорядження ним, безпідставно обмежується, шляхом зберігання арешту, а тому такий арешт підлягає скасуванню в судовому порядку.

20 липня 2022 року представник Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) подав до суду відзив, в якому в її задоволенні просив відмовити з тих підстав, що при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві з підстав передбачених ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено зняття (скасування) арешту, накладеного на майно боржника.

29 липня 2022 року скаржник ОСОБА_2 подала до суду відповідь на відзив, в якому просить суд врахувати, що наявність протягом тривалого часу (11 років 9 місяців) нескасованого арешту на її майно, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у її право на мирне володіння своїм майном.

Представник скаржника в судовому засіданні підтримав скаргу та просив її задоволити, з підстав викладених у скарзі та у відповіді на відзив.

Представник Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в судовому засіданні просить у задоволенні скарги відмовити, з підстав викладених у відзиві.

Заслухавши учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків.

Положенням ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно відомостей Інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за ОСОБА_2 зареєстровано наступне обтяження:

Тип обтяження: арешт нерухомого майна; Реєстраційний номер обтяження: 10387471; Зареєстровано: 20.10.2010 17:01:07 за № 10387471 реєстратором: Рівненська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 33013, Рівненська обл.. м.Рівне, вул. Кавказька, 7, каб. 221, (0362) 63-37-88, 22-32-94. Підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, б/н, 20.10.2010, Відділ ДВС Рівненського міського управління юстиції. Об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно. Власник: ОСОБА_2 , Код: НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 . Обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, Код: 35007146, адреса 33000. Рівненська обл., м. Рівне.

У Відділі державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 21949786 з примусового виконання виконавчого листа №2-7908, виданого 25.12.2009 Рівненським міським судом Рівненської області.

Згідно з даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень у відділі перебувало виконавче провадження № 21949786 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7908, виданого 25.12.2009 Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості по кредитному договору та договору поруки в розмірі 62057 доларів США 29 центів, що згідно курсу Національного банку України станом на 03.07.2009 складає 474018,40 грн, неустойку в розмірі 500 грн, пеню - 2098,79 грн та судові витрати - 1952 грн.

30.12.2010 року виконавче провадження завершене з підстав, визначених п.2 ч. 1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (чинної на момент винесення постанови про завершення виконавчого провадження), у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке може бути звернено стягнення.

Відповідно до пункту 10 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 № 1404-VIII скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, подані в установленому законом порядку до набрання чинності цим Законом, розглядаються у строки та порядку, що діяли до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, в даному випадку спірні правовідносини регулюються ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Положеннями ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV, які діяли на час проведення виконавчих дій було визначено, що виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Норми ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV містять комплекс дій обов`язкового характеру, які повинен вчиняти державний виконавець в процесі виконання рішення.

Одним із його заходів є звернення стягнення на майно боржника, яке відповідно до ч.1 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

Так, на повторну заяву ОСОБА_2 . Відділом державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у листі №Пі-1- С/2018-26 від 07.02.2022 р. повідомлено, що згідно з даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень у відділі перебувало виконавче провадження № 21949786 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7908, виданого 25.12.2009 Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості по кредитному договору та договору поруки в розмірі 62057 доларів США 29 центів, що згідно курсу Національного банку України станом на 03.07.2009 складає 474018,40 грн, неустойку в розмірі 500 грн, пеню - 2098,79 грн. та судові витрати - 1952 грн.

Матеріалами справи встановлено, що 30.12.2010 зазначене виконавче провадження завершене з підстав, визначених п.2 ч. 1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (чинної на момент винесення постанови про завершення виконавчого провадження), у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке може бути звернено стягнення.

Сторонами не оспорюється той факт, що 30.12.2010 р. старшим державним виконавцем Коваль Я.М. виконавчий лист від 25 грудня 2009 року, виданий Рівненським міським судом у справі за позовом АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, повернуто згідно п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 4.10.2 Інструкції про проведення виконавчих дій № 74/5 від 15 12.1999 (у редакції чинній, станом на повернення виконавчого документа стягувачеві) визначено, що якщо державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника у виконавчому провадженні, то у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, з вказаних норм закону та положень інструкції слідує, що повернення стягувачеві виконавчого документа, зокрема з підстав не виявлення майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення, має наслідком винесення відповідної постанови, у якій має бути вирішено питання про скасування арешту.

Проте, як встановлено судом і не заперечувалось представником Державної виконавчої служби, такі дії вчинені не були: у постанові не було вказано про зняття арешту з нерухомого майна боржника, у зв`язку з чим обтяження такого майна досі зберігається. Постанова, про яку вказано суду надана не була, оскільки, як пояснив представник ДВС, матеріали виконавчого провадження знищенні, оскільки строк їх зберігання закінчились.

Представником ДВС було зазначено, що такий арешт не знімався, оскільки рішення суду виконане не було і повернення виконавчого документа з підстав п. 2 ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» не позбавляє стягувача звернутись з виконавчим документом повторно.

Суд вважає такі посилання безпідставними, оскільки вказаний Закон не визначає, що право стягувача звернутись повторно з виконавчим документом до виконання у визначені строки, є підставою не знімати арешт, накладений на майно боржника, як в забезпечення гіпотетичної можливості у майбутньому за рахунок такого майна провести стягнення.

Вимоги Закону, які сформульовано у вказани статтях, безумовно встановлюють обов`язок скасувати арешт, накладений на майно боржника при поверненні виконавчого документа з підстав п. 2 ч.1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», однак цього Державна виконавча служба не зробила, отже має місце порушення з її боку вимог Закону та вказаної Інструкції.

З моменту закінчення виконавчого провадження минуло близько 12 років, виконавче провадження уже знищене, у зв`язку з закінченням строку його зберігання, а ОСОБА_2 позбавлена можливості вільно розпоряджатися та користуватися своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. ст. 316, 317 ЦК України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, подальше накладення арешту на майно боржника ОСОБА_2 та оголошення заборони на його відчуження є невиправданим втручанням у її право на мирне володіння своїм майном та обмежує права ОСОБА_2 , позбавляє її можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності майном.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, суд може постановити або ухвалу про задоволення скарги, або про відмову в її задоволенні.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про визнання неправомірною постанову № б/н від 20.10.2010 року про зняття арешту, суд зазначає, що вказаною постановою накладено арешт на майно боржника, а не знято арешт з майна боржника, що у відповідності до чинного законодавства є одним із заходів обов`язкового характеру, які повинен вчиняти державний виконавець в процесі примусового виконання рішення.

Суд бере до уваги, що ОСОБА_2 є стороною виконавчого провадження № 21949786, а тому має право звернутись із скаргою на дії, бездіяльність або рішення виконавця в рамках даного виконавчого провадження. Під час здійснення даного виконавчого провадження на майно ОСОБА_2 як боржника було накладено арешт, який не був скасований після завершення виконавчого провадження та повернення виконавчих документів стягувачу без виконання. Факт обтяження власності ОСОБА_2 є втручанням у вільне володіння майном, яке захищено Конституцією Українита Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, і може бути здійснено лише на підставі Закону.

Отже аналізуючи предмет даної скарги, її обґрунтування та наведені законодавчі норми в їх сукупності, враховуючи відсутність відкритого виконавчого провадження та знищення матеріалів виконавчого провадження за терміном зберігання свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арешту майна боржника, а тому суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги ОСОБА_2 , а саме поновити порушене право скаржника, шляхом зобов`язання Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) вчинити дії щодо зняття арешту, накладеного старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Ковалем Я.М. на підставі постанови про накладення арешту б/н від 20.10.2010 на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_2 , реєстраційний номер обтяження 10387471 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Згідно ч. 2 ст. 449 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Враховуючи, що про порушення свого права заявник дізналася з відповіді відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), яка відповідно до конверта була їй направлена відділом ДВС 08.02.2022 року та запровадження воєнного стану з 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», а також обставини, за яких скаржник намагалася відновити порушене право, суд вважає необхідним поновити пропущений строк для оскарження постанови державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 447-451, 353-355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на дії та постанову державного виконавця задоволити частково.

Поновити ОСОБА_2 строк для звернення до суду із цією скаргою на дії та постанову Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Зобов`язати Рівненський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) вчинити дії щодо зняття арешту, накладеного старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Ковалем Я.М. на підставі постанови про накладення арешту б/н від 20.10.2010 на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_2 , реєстраційний номер обтяження 10387471 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

У задоволенні решти вимог відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя