Постанова

Іменем України

03 серпня 2022 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/5287/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва

від 28 жовтня 2021 року

в складі судді Галагана В.І.

у цивільній справі №755/15937/21 Дніпровського районного суду м. Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

07 вересня 2021 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" (далі - ТОВ «Вердикт Капітал», Товариство) звернувся до Дніпровськогорайонного суду м. Києва з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив стягнути з останньої заборгованість у розмірі 88 676,67 грн.

Рішенням Дніпровськогорайонного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як на підставу скасування рішення суду посилалася про не врахування судом того, що до розміру заборгованості позивачем в односторонньому порядку зараховано податок, сплачений банком, що суперечить кредитному договору та вимогам чинного законодавства.

Також, в обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що кредитний договір встановлює обов`язок повернути борг частинами, у зв`язку з цим, незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А тому не внесені до моменту звернення кредитора до суду з позовом про стягнення заборгованості щомісячні платежі підлягають стягнення у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо, залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Звернула увагу, що останній платіж на погашення заборгованості нею було внесено 08.09.2019, а наведені позивачем у своїх розрахунках інші платежі були стягнуті за виконавчим написом нотаріуса від 03.03.2020, який в подальшому рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2021 у справі №761/2576/21 визнано таким, що не підлягає виконанню. До того, як виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню, за ним в межах процедури виконавчого провадження з її доходів відраховано 15 704,02 грн.

Додала, що у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення заборгованості, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти припиняється.

За вказаних обставин, просила скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28.10.2021 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. В обґрунтування заперечень проти апеляційної скарги зазначив, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду про наявність правових підстав для задоволення позову.

Зауважив, що відповідачка не заперечує факту виконання кредитором свого обов`язку з надання кредитних коштів та не спростувала наявні в матеріалах справи докази, які підтверджують розмір заборгованості в сумі 88 676,67 грн.

Також зазначив, що є необґрунтованими посилання в апеляційній скарзі на пропуск строку позовної давності, оскільки відповідачка в суді першої інстанції не скористалася своїм правом подати заяву про застосування строку позовної давності, що виключає можливість подати таку заяву в суді апеляційної інстанції.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Спір у даній справі не належить до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; ціна позову не перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а відтак справа розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ "УкрСиббанк") та ОСОБА_1 07.08.2018 укладений Договір №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку (далі - Кредитний договір), за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в розмірі 40 499,00 грн на строк до 07.08.2022.

Згідно статті 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В разі заміни кредитора у зобов`язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов`язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому зміст зобов`язання, тобто обсяг прав та обов`язків його сторін залишається незмінним. Отже, виходячи із загальних правил та положень даної статті, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора.

25 вересня 2019 року між ПАТ «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (далі - ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста") укладено Договір факторингу №147, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" право вимоги за Кредитним договором №0 від 07.08.2018.

26 вересня 2019 року між ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу №26-09/19/02, відповідно до якого ТОВ «Інвестохіллс Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за Кредитним договором №0 від 07.08.2018 року.

Пунктом 2.1. Кредитного договору визначено, що Банк зобов`язався надати позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному Кредитним договором, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов Кредитного договору.

В пункті 3.3. Кредитного договору визначено, що кредит надається позичальнику для особистих потреб, а саме: 40 000,00 грн на споживчі цілі шляхом перерахування в безготівковій формі на картковий рахунок позичальника, відкритий у Банку; в сумі 400,00 грн - на оплату страхового платежу відповідно до умов Договору добровільного страхування позичальника, укладеного 07.08.2018 з ПрАТ "СК "КАРДІФ"; в сумі 99,00 грн на оплату разової комісії за надання послуг по управлінню кредитом при отриманні (встановленні) кредиту, шляхом зарахування на рахунок Банку суми разової комісії за надання кредиту з позичкового рахунку позичальника.

За правилами пунктів 3.5.-3.7. Кредитного договору, позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до Графіка, що викладений у Додатку №1 до Договору, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернений не пізніше 07.08.2022.

Розмір ануїтетного платежу становить 2 678,00 грн. Розмір останнього ануїтетного платежу може відрізнятися від розміру попередніх платежів.

Ануїтетний платіж повинен сплачуватися щомісячно до 7 числа (включно) кожного місяця.

Відповідно до п. 3.8. Кредитного договору процентна ставка за Кредитним договором встановлюється в розмірі 75 % річних.

В пункті 3.9. Кредитного договору визначено, що за користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений Договором термін процентна ставка встановлюється в розмірі 82 % річних, що діє для строкової суми основної заборгованості на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується для всієї простроченої суми основного боргу Позичальника за Договором, та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення простроченої, а саме з наступного дня після дня не сплати або не повної сплати платежу встановленого у кредитному договорі, і нараховуються до моменту погашення такої заборгованості.

Первісний кредитор - ПАТ «УкрСиббанк» виконав свої зобов`язання за Кредитним договором № 0 від 07.08.2018 та видано ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 40 499,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером № від 07.08.2018 та меморіальним ордером № від 07.08.2018.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Згідно розрахунку заборгованості, надано позивачем, станом на 01.09.2021 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 88 676,67 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 37 681,93 грн та заборгованості за відсотками в сумі 50 994,74 грн (а.с. 22). З даного розрахунку також вбачається, що заборгованість нарахована за період з 26.09.2019 по 01.09.2021.

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 сплачено заборгованість у розмірі 88 676,67 грн.

Також, в матеріалах справи відсутні докази, які спростовують розмір вищевказаної заборгованості.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, ОСОБА_1 визнала наявність у неї заборгованості за кредитним договором та зазначила, що останній платіж на погашення заборгованості нею було внесено 08.09.2019. А як вказувалося вище, Кредитний договір укладено на строк до 07.08.2022 із внесенням щомісячних платежів.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки за приписами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Отже, суд з власної ініціативи не вправі застосовувати позовну давність, навіть за наявності таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 належним чином повідомлена про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, про що свідчить зворотне поштове повідомлення, з якого вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви відповідачка отримала 12.10.2021 (а.с. 101). Однак, ОСОБА_1 у визначений судом в ухвалі строк (15 днів) не подавала до суду відзив на позовну, як і не подавала до суду інших заяв по суті позову, зокрема про застосування строку позовної давності.

Оскільки відповідачка, будучи належним чином повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції, не скористалася своїм правом подання до суду першої інстанції заяви про застосування строку позовної давності, то у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження для розгляду такої заяви.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо стягнення заборгованості поза межами строку позовної давності не є підставою для скасування рішення суду.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивачем було пред`явлено дострокову вимогу про повернення заборгованості, після чого у кредитора відсутнє право нараховувати договором проценти, колегія суддів зазначає наступне.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилалася на те, що наведена позивачем у розрахунках сума заборгованості була стягнута з неї за виконавчим написом нотаріуса від 03.03.2020, після чого ТОВ "Вердикт Капітал" не мав права нараховувати відсотки за умовами договору. В подальшому рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.03.2021 виконавчий напису нотаріуса від 03.03.2020 визнано таким, що не підлягає виконанню.

На підтвердження своїх доводів, ОСОБА_1 до апеляційної скарги долучила копію рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.03.2021 у справі №761/2576/21, копію виконавчого напису нотаріуса від 03.03.2020 за реєстровим №883 та копію Звіту здійснення відрахування і виплат з доходів ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає, що такі доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування рішення суду, оскільки на день ухвалення рішення в матеріалах справи були відсутні докази дострокової вимоги кредитора про погашення заборгованості за кредитним договором.

При цьому, колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 , яка була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції, не подавала до суду відзиву на позовну заяву чи будь-яких інших заяв по суті спору з приводу пред`явлених до неї вимог, а також не подавала до суду першої інстанції будь-яких доказів на спростування доводів позивача.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами до суду першої інстанції, та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, зі змісту вищевказаної норми вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу в тих межах, які відбувалися в суді першої інстанції.

Зважаючи на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції були відсутні докази дострокової вимоги кредитора про погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, то відсутні підстави вважати про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині стягнення відсотків.

Щодо доданих ОСОБА_1 до апеляційної скарги нових доказів, як то копія рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.03.2021 у справі №761/2576/21, копія виконавчого напису нотаріуса від 03.03.2020 за реєстровим №883 та копія Звіту здійснення відрахування і виплат з доходів ОСОБА_1 , то такі докази не приймаються до уваги судової колегії, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Однак, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 не заявлено клопотання про долучення вищевказаних доказів до матеріалів справи та не наведено обґрунтувань неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї.

Посилання в апеляційній скарзі, що за виконавчим написом нотаріуса від 03.03.2020 в межах процедури виконавчого провадження було відраховано суму 15 704,02 грн не свідчать про погашення ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 88 676,67 грн, а відтак такі доводи і не є підставою для скасування рішення суду.

Більше того, зважаючи на наявність рішення суду, яким виконавчий напис нотаріуса від 03.03.2020 визнано таким, що не підлягає виконанню, та в ході виконання якого з доходу ОСОБА_1 відраховано грошові кошти в сумі 15 704,02 грн, то в останньої наявні правові підстави для зарахування цих коштів в рахунок боргу за кредитним договором в межах виконавчого провадження.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що позивачем в односторонньому порядку до розміру заборгованості зараховано податок, сплачений банком, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження даної обставини.

Натомість, як вбачається зі змісту Договору про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 07.08.2018, а саме в пунктах 3.1. та 3.3. ПАТ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ТОВ "Вердикт Капітал", та ОСОБА_1 погодили, що кредит надається в сумі 40 499,00 грн для особистих потреб, де в сумі 40 000,00 грн на споживчі цілі шляхом перерахування в безготівковій формі на картковий рахунок позичальника, в сумі 400,00 грн на оплату страхового платежу, відповідно до умов Договору добровільного страхування позичальника, укладеного 07.08.2018 з ПрАТ "СК "КАРДІФ" та в сумі 99,00 грн на оплату разової комісії за надання послуг по управлінню кредитом при отриманні (встановленні) кредиту шляхом зарахування на рахунок Банку разової комісії за надання кредиту (а.с. 6).

З матеріалів справи вбачається, що 30.07.2018 між ОСОБА_1 та ПрАТ «Страхова Компанія «КАРДІФ», від імені якого діє АТ "УкрСиббанк» на підставі Договору доручення №1від 20.02.2007, укладено Договір добровільного страхування позичальника (договір приєднання) (оферта №05/50/03/01), який містить підпис ОСОБА_1 . Предметом даного договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані із життям, здоров`ям та працездатністю страхувальника ОСОБА_1 .

В пункті 7.6 вищевказаної заяви (оферти) сторони погодили, що загальний страховий платіж за Договором добровільного страхування визначено у розмірі 400,00 грн.

Отже, умови про послуги страхування включені до кредитного договору на підставі договору страхування, який у визначеному законом порядку недійсним не визнано.

Таким чином, суму в розмірі 400,00 грн на оплату страхового платежу кредитором правомірно включено до суми заборгованості.

Включення до суми кредиту 99,00 грн на оплату разової комісії за надання послуг по управлінню кредитом, як то передбачено Кредитним договором, також є правомірним, оскільки в Кредитному договорі сторони погодили усі істотні умови кредитування, в тому числі разову комісію. Підписавши Кредитний договір, відповідачка погодилася з усіма умовами, сумами в абсолютних значеннях та з такою платою за надання послуг кредиту.

Крім того, пункт Кредитного договору, яким визначено разову комісію в сумі 99,00 грн є павомірним, виходячи з положень. статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Матеріали справи не містять доказів, що пункт 3.3. Кредитного договору від 07.08.2018, яким встановлено разову комісію в сумі 99,00 грн, на підставі рішення суду визнано недійсним.

Ураховуючи викладене та зважаючи на те, що на підтвердження розміру заборгованості позивачем надано належні докази, а відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами розміру заборгованості, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог позивача та наявної суми заборгованості у розмірі 88 676,67 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києвавід 28 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець