Номер провадження: 22-ц/813/7145/22
Справа № 2-6278/10
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Ощадбанк» в особі філії - Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» у справі за заявою ОСОБА_1 (заінтересовані особи: Заступник прокурора Київського району м. Одеси (Одеська місцева прокуратура № 1), що діє в інтересах Акціонерного товариства «Ощадбанк» в особі філії - Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк», Другий Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) про скасування заходів тимчасової заборони виїзду за межі України, вжитих по справі № 2-6278/10 за позовом заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах Акціонерного товариства «Ощадбанк» в особі філії - Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, на ухвалу Київського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Куриленко О.М. 10 травня 2022 року у м. Одеса,

встановила:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просила скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , встановлене ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.10.2011 року.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2011 року їй було встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Про наявність заборони ОСОБА_1 дізналась, намагаючись перетнути державний кордон 26.03.2022 року.

Підставою для скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 зазначила те, що нею особисто до 2020 року ніколи не отримувались ні заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.11.2010 року, яким з неї було стягнуто заборгованість у розмірі 232 519, 67 грн., ні постанови про відкриття виконавчого провадження № 25812246, в рамках якого їй у подальшому, 05.10.2011 року, судом було обмежено право виїзду за кордон, ані постанови про відкриття виконавчого провадження № 60411813, яке зараз триває.

Боргові зобов`язання ОСОБА_1 перед банком остання вважає погашеними, а рішення, яким з неї їх було повторно стягнуто, - незаконним, що є предметом розгляду цивільної справи № 2-6278/10 у Одеському апеляційному суді.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.05.2022 року заяву ОСОБА_1 про скасування заходів тимчасової заборони виїзду за межі України було задоволено.

Скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , встановлене ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.10.2011 року (провадження № 2-6278/2010).

В апеляційній скарзі представник АТ «Ощадбанк» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів тимчасової заборони виїзду за межі України відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, на думку апелянта, висновок суду першої інстанції про відсутність доказів надсилання державним виконавцем на адресу боржника викликів щодо явки для надання пояснень про причини невиконання рішення суду та відсутність доказів отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження по даній справи є необґрунтованим. Крім того, апелянт вважає хибним посилання суду на те, що державний виконавець мав можливість реалізувати майно боржника, оскільки сам факт наявності у боржника нерухомого майна і відсутності у нього пропозицій відносно реалізації цього майна у рахунок погашення заборгованості перед Банком свідчить про ухилення боржника від своїх зобов`язань за кредитним договором.

Сторони про розгляд справи на 22 листопада 2022 року були сповіщені належним чином.

22.11.2022 року від представника АТ «Ощадбанк» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на адресу Одеського апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника АТ «Ощадбанк» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Вимогами ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до положень п. 5 ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів. Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Згідно ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Таким чином, аналіз перелічених норм законів дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту ухилення боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи від виконання зобов`язань за рішенням суду.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів має визначатися судом і відноситься до його дискреційних повноважень.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжитим у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 цього Закону, маються на увазі такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення із поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

З аналізу приписів статті 76 ЦПК України у системному зв`язку з пунктом 18 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що на державного виконавця покладено обов`язок надання доказів стосовно наявності навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов`язків за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; подання виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомлення виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасна явка на вимогу виконавця.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.08.2009 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Банку була стягнута заборгованість за договором про іпотечний кредит №1341 від 28.07.2008 року у розмірі 748 172,41 грн., та звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання вказаного рішення, за згодою банку квартира, що була предметом іпотеки, була реалізована.

У наступному, до Київського районного суду міста Одеси звернувся заступник прокурора Київського району м. Одеси в інтересах Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.11.2010 року у справі № 2-6278/10 позов заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» було задоволено, стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України, заборгованість: по виплаті іпотечного кредитного договору № 1341 від 28.07.2008 року у розмірі 232 519,67 гри., яка складається: заборгованість по кредиту у розмірі 60 626,44 грн. заборгованість по. відсоткам у розмірі 141 620,39 грн.. пеня за прострочення сплати відсотків у розмірі 23 147,84 грн., штраф у розмірі 7 125,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави витрати по оплаті державного мита у розмірі 116,25 грн. та інформаційно-технічного забезпечення у розмірі 60,00 грн., та стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави витрати по оплаті державного мита у розмірі 116,25 грн. та інформаційно-технічного забезпечення у розмірі 60,00 грн.

Вказане судове рішення оскаржене у апеляційному порядку ОСОБА_1 , справа перебуває на розгляді Одеського апеляційного суду.

Виконавче провадження № 60411813 з виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.11.2010 року перебуває на примусовому виконанні у державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за поданням якого, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.10.2011 року було тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України (без вилучення паспорту) до виконання нею своїх зобов`язань перед стягувачами АТ «Державний ощадний банк України» та ДПІ у Київському районі м. Одеси за рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі № 2-6278/10 про стягнення боргу в розмірі 232 519,67 грн. та 176,25 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що матеріали ВП № 25812246, заведеного у 2011 році (в рамках якого боржника було тимчасово обмежено виїзді, та яке у подальшому було знищене за давністю зберігання) та № 60411813 (яке наразі триває) - не містить жодного доказу щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про наявність таких виконавчих проваджень та проведення відносно неї виконавчих дій.

Таким чином, бездіяльність органу ДВС стосовно належного повідомлення ОСОБА_1 про наявність виконавчих проваджень не може бути трактована судом як навмисне ухилення боржника від виконання зобов`язань.

Вказане у повному обсязі спростовує доводи апеляційної скарги представника представник АТ «Ощадбанк» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про доведеність факту надсилання державним виконавцем на адресу боржника викликів щодо явки для надання пояснень про причини невиконання рішення суду та наявність доказів отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження по даній справи.

Окрім вищезазначеного, ОСОБА_1 до суду першої інстанції додано копію постанови від 22.11.2019 року державного виконавця про арешт нерухомого майна боржника.

З наданих відомостей вбачається, що за боржником зареєстроване право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :03:001:0174, яка розташована в АДРЕСА_2 .

Таким чином, колегія суддів зазначає, що державний виконавець не позбавлений передбаченого законом права здійснити дії щодо реалізації вказаної нерухомості для виконання заочного рішення суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон було враховано, що невиконання боржником зобов`язань за рішенням суду відбувалось внаслідок об`єктивних причин, а саме - внаслідок неналежного сповіщення боржника про наявність виконавчого провадження з примусового виконання заочного рішення суду, а жодні докази, які б свідчили, що боржник ОСОБА_1 свідомо та умисно ухиляється від виконання рішення суду, у матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги представника АТ «Ощадбанк» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про те, що державний виконавець мав можливість реалізувати майно боржника, оскільки сам факт наявності у боржника нерухомого майна і відсутності у нього пропозицій відносно реалізації цього майна у рахунок погашення заборгованості перед Банком свідчить про ухилення боржника від своїх зобов`язань за кредитним договором.

Колегія суддів зазначає, що за умови неналежного сповіщення боржника виконавчою службою про наявність відкритого виконавчого провадження, у ОСОБА_1 об`єктивно була відсутня можливість звернутися до державного виконавця із пропозицією відносно реалізації нерухомого майна у рахунок погашення заборгованості перед Банком.

Крім того, колегія суддів враховує, що державний виконавець, на підставі положень ст. ст. 50, 61 Закону України «Про державну виконавчу службу», наділений правом звернення стягнення на майно боржника, яке полягає у його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Вказані виконавчі дії здійснюються виконавцем без згоди боржника.

Таким чином, апелянтом не надано належних доказів на спростування висновку суду першої інстанції про те, що державний виконавець не позбавлений права здійснити дії щодо реалізації земельної ділянки, належної ОСОБА_1 , для виконання заочного рішення суду

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 10 травня 2022 року постановлено з додержанням норм матеріального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Ощадбанк» в особі філії - Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 10 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 13 грудня 2022 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе