Справа № 145/1353/20
Провадження № 2/145/131/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2022 р. смт. Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вальчука В.В. ,

при секретарі Крикливій М.С.,

за участі представника позивача Сердюк В.О.

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми "Хлібороб" до Селянського (фермерського) господарства "Терра", Товариства з обмеженою відповідальністю "Редакція газети "33-й канал", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - державний реєстратор Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області Чернюк Людмила Михайлівна про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ТОВ Агрофірма "Хлібороб" (надалі по тексту Позивач) звернулось до суду з позовом до Селянського (фермерського) господарства "Терра" (далі по тексту Відповідач 1), ТОВ "Редакція газети "33-й канал" (далі по тексту Відповідач 2), ОСОБА_1 (далі по тексту Відповідач 3), ОСОБА_2 (далі по тексту Відповідач 4), третя особа - державний реєстратор Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області Чернюк Людмила Михайлівна про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27 серпня 2020 року на офіційному інтернет-сайті газети «33-й канал», за адресою https://33каnа1.соm/news/101160.html, опубліковано статтю під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » автором якої є ОСОБА_3 . В даній статті керівник Селянського (Фермерського) Господарства «ТЕРРА» (Відповідач 1) ОСОБА_4 , робить заяву, звертаючись до народного депутата України Ірини Борзової, наступного змісту: «17 серпня я дізнався, що орендовані мною 100 га (термін оренди ще продовжується) за одну ніч переоформлені на агрофірму " ІНФОРМАЦІЯ_2 ". Це було зроблено незаконно! - заявив фермер ОСОБА_5 . Мало того, на поле приїхали представники агрохолдингу, серед них - офіційно працюючий поліцейський з Гнівані. Фактично вони намагались присвоїти його урожай і вигнати його з орендованої землі! Він вважає це рейдерством з боку агрофірми у змові з поліцією і, звичайно, з держреєстратором, яка і провернула по документах цю оборудку! Йому відомо, що незаконна реєстрація триває і далі!" .

Окрім того, статтю з заявою керівника Відповідача 1 також було розміщено на іншому Вінницькому сайті - ІНФОРМАЦІЯ_3 / з посиланням на джерело «33-й канал».

03 вересня 2020 року Народним депутатом України ОСОБА_1 на своїй сторінці у соціальній мережі Fасеbоок, за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 розміщено відео з дописом « ОСОБА_6 історія, як на ОСОБА_7 люди в погонах з державним реєстратором для «хлібороба» у фермера «віджимали» землі», яке має подібний зміст із вищевказаною статтею на інтернет-ресурсі газети «33-й канал». В даному відео Народний депутат України ОСОБА_1 , зробила наступні висловлювання, які безпосередньо стосуються Позивача, а саме: «На Вінниччині люди в погонах з державним реєстратором для «хлібороба» у фермера «віджимали» землі»; «Державний реєстратор Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області Чернюк Л.М. не «підняла» документи, які підтверджують право на оренду. Адже на момент проведення такої реєстрації заявлені права оренди земельних ділянок вже були зареєстровані за СФГ «Терра»; «Фермер подав заяву до поліції. Але працівники поліції не відреагували. Вони зайняли позицію агрофірми « ІНФОРМАЦІЯ_2 », оскільки її представляють один колишній та один діючий працівник поліції. Один з них - Перцатій. Саме ці особи їздили до деяких пайовиків з пропозицією за гроші укласти договори оренди»; «Нам вдалось зупинити подальше рейдерство. Після втручання правоохоронців і публічного скандалу, реєстратор не ризикнула протизаконно перереєструвати ще 22 договори оренди землі, яку обробляє фермер на ТОВ «Хлібороб»; «Щоб новий орендар, який незаконно отримав землю не міг вчинити з нею ніяких юридичних дій до рішення суду».

Позивач вважає вищевказану інформацію недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право АФ «Хлібороб» у формі ТОВ на недоторканність ділової репутації в зв`язку з чим звернулись до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 , позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові та просив їх задовольнити.

Представники відповідачів СФГ "Терра", ТОВ "Редакція газети "33-й канал", ОСОБА_2 та третя особа - державний реєстратор Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області Чернюк Л.М. в судове засідання не з`явились по невідомим суду причинам, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Заяв про відкладення розгляду чи про розгляд справи у їх відсутності до суду не подавали.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги не визнає з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. В задоволенні позову просила відмовити.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Частиною 1 ст.223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відтак, з урахуванням думки представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутності відповідачів, враховуючи заяву відповідача ОСОБА_1 та з урахуванням ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести у відсутності не з`явившихся учасників справи.

Вислухавши позицію представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до приписів частини 1 статті 91 Цивільного кодексу України юридична особа, здатна мати такі ж права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Частиною 1 статті 94 Цивільного кодексу України передбачено право юридичної особи на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.200 ЦК України, Інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Порядок використання інформації та захисту права на неї встановлюється законом.

Згідно з статтею 201 Цивільного кодексу України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Також, відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Як встановлено матеріалами справи, 27 серпня 2020 року на офіційному інтернет-сайті газети «33-й канал», за адресою https://33каnа1.соm/news/101160.html, опубліковано статтю під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », автором якої є ОСОБА_3 . В даній статті керівник Селянського (Фермерського) Господарства «ТЕРРА» (Відповідач 1) ОСОБА_4 , робить заяву, звертаючись до народного депутата України Ірини Борзової, наступного змісту: «17 серпня я дізнався, що орендовані мною 100 га (термін оренди ще продовжується) за одну ніч переоформлені на агрофірму " ІНФОРМАЦІЯ_2 ". Це було зроблено незаконно! - заявив фермер ОСОБА_5 . Мало того, на поле приїхали представники агрохолдингу, серед них - офіційно працюючий поліцейський з Гнівані. Фактично вони намагались присвоїти його урожай і вигнати його з орендованої землі! Він вважає це рейдерством з боку агрофірми у змові з поліцією і, звичайно, з держреєстратором, яка і провернула по документах цю оборудку! Йому відомо, що незаконна реєстрація триває і далі!" .

Окрім того, статтю з заявою керівника Відповідача 1 також було розміщено на іншому Вінницькому сайті - ІНФОРМАЦІЯ_3 / з посиланням на джерело «33-й канал».

03 вересня 2020 року Народним депутатом України ОСОБА_1 (Відповідачем 3) на своїй сторінці у соціальній мережі Fасеbоок, за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 розміщено відео з дописом « ОСОБА_6 історія, як на ОСОБА_7 люди в погонах з державним реєстратором для «хлібороба» у фермера «віджимали» землі», яке має подібний зміст із вищевказаною статтею на інтернет-ресурсі газети «33-й канал». В даному відео Народний депутат України ОСОБА_1 (Відповідач 3), зробила наступні висловлювання, які безпосередньо стосуються Позивача, а саме: «На Вінниччині люди в погонах з державним реєстратором для «хлібороба» у фермера «віджимали» землі»; «Державний реєстратор Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області Чернюк Л.М. не «підняла» документи, які підтверджують право на оренду. Адже на момент проведення такої реєстрації заявлені права оренди земельних ділянок вже були зареєстровані за СФГ «Терра»; «Фермер подав заяву до поліції, але працівники поліції не відреагували. Вони зайняли позицію агрофірми «Хлібороб», оскільки її представляють один колишній та один діючий працівник поліції. Один з них - Перцатій. Саме ці особи їздили до деяких пайовиків з пропозицію за гроші укласти договори оренди.»; «Нам вдалось зупинити подальше рейдерство. Після втручання правоохоронців і публічного скандалу, реєстратор не ризикнула протизаконно перереєструвати ще 22 договори оренди землі, яку обробляє фермер на ТОВ «Хлібороб».»; «Щоб новий орендар, який незаконно отримав землю не міг вчинити з нею ніяких юридичних дій до рішення суду» (т.1 а.с. 9-12).

Позивач, вважає вищевказану інформацію недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право АФ «Хлібороб» у формі ТОВ на недоторканність ділової репутації.

Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Щодо поширення вищевказаної інформації слід зазначити, що згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях відображені в електронному вигляді.

Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно з правовою позицією висловленою в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.11.2019 року у справі №539/3299/15-ц визначено, що відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача (в даному випадку Відповідачів 2, 3, 4), не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналіз згадуваної вище норми матеріального закону (ст. 277 ЦК України), у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, дає достатні підстави стверджувати, що до предмета доказування даної справи не належать твердження, згадувані сторонами по справі.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч.6 ст. 277 ЦК України).

У постанові КЦС ВС від 08.04.2021 року по справі №551/881/16-ц висловлено правову позицію, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію").

Відповідно до ч.1 ст.417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Так, особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, сформованих зі змісту звернення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбаченого статтею 10 Конвенції.

У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року у справі «Українська прес-група проти України» (заява № 72713/01) зазначено, що навіть, якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний баланс для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшенням за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення DEHAES GIJSELS v/ BELGIUM, параграф 47).

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги не врахував розуміння відомостей фактичного характеру, які не відповідають дійсності та порочать ділову репутацію юридичної особи, та не розмежував такі відомості від думок, критичних висловлювань, ідей, оціночних суджень, висловлених Відповідачами 2,3,4 у порядку реалізації конституційного права на свободи вираження думки і слова.

Отже, оспорювана інформація входить до предмету суспільного інтересу, стилістика інформації та застосовані мовні обороти не мають стверджувального характеру, що стало підставою для висновку про те, що баланс між приватним інтересом щодо захисту репутації Позивача та публічним інтересом знати суспільно необхідну інформацію порушено не було.

Крім того, вищезгадувана стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції вказує, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені Законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії» Європейський суд із прав людини наголосив, що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, враховуючи висновок Європейського суду з прав людини, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як було зазначено вище, ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

У п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009р. зазначено: відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред`явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації (п. 9 Постанови). У разі, коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації.

Згідно зі ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про статус народного депутата України», народний депутат має право виступу з питань його депутатської діяльності не рідше одного разу в місяць у друкованих засобах масової інформації, при цьому редагування поданих народним депутатом матеріалів без його погодження не допускається. Народний депутат подає матеріали у підготовленому до друку вигляді: статті, коментарю, інтерв`ю тощо.

Однак, згідно з п.3 ч.1 ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо: вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб`єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб.

Отже, як встановлено матеріалами справи (т.2 а.с.12) Голова СФГ «Терра» Муравель Г.Г. звернувся до Відповідача 3 з листом стосовно орендованих ним земельних ділянок.

На підставі вказаного звернення Відповідач 3 на підставі ЗУ «Про статус народного депутата України» звернулась із запитами до Офісу Генерального прокурора України, в прокуратуру Вінницької області, Службу безпеки у Вінницькій області, Міністерство внутрішніх справ, в Міністерство юстиції України, ГУНП у Вінницькій області в результаті чого було порушено кримінальне провадження та внесено відомості до ЄРДР №0000251 від 21.08.2020 за ч.1 ст.365-2 КК України та повідомлено про скасування Міністерством юстиції рішень державного реєстратора Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області Чернюк Л.М. за скаргами Голови СФГ «Терра» (т.2 а.с. 14-27), оскільки на момент прийняття рішення Державним реєстратором щодо внесення запису про державну реєстрацію права оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за агрофірмою «Хлібороб» у СФГ «Терра» були зареєстровані діючі договори оренди на ці самі земельні ділянки з орендодавцями. Данні договори були внесені до Державного земельного кадастру як діючі, але не внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, так як на момент підписання договорів оренди та додаткових угод про подовження терміну дії основного договору, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не існувало. І чинне законодавство не містить вимоги здійснювати подвійну реєстрацію у зв`язку з створенням у 2013 році Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.2 а.с. 28-164).

Відтак, враховуючи чинне законодавство та діючу з даного приводу усталену судову практику вказану вище по тексту, позивач мав би довести, що опубліковані статті та висловлювання містять саме недостовірну інформацію. Мав надати докази, які підтверджують дані факти з проведенням їх аналізу у контексті з опублікованими відомостями.

Натомість, позивачем не було доведено суду наявність у опублікованих статтях та висловлюванні саме недостовірної інформації будь-якими доказами загалом та щодо певних обставин тощо. Посилання на поширену інформацію, як недостовірну - апріорі, суд вважає, передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях, що в свою чергу та на підставі положень ч.4 ст.60 ЦПК України є неприпустимим.

Застосовані у статті гіперболи та алегорії задля висловлювання оціночних суджень не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості відповідно до закону (речення друге ч.2 ст.30 Закону України "Про інформацію").

Саме за таких обставин, суд вважає, позов не обґрунтованим та таким, який до задоволення не підлягає.

На підставі ст.141 ЦПК України, а також враховуючи те, що в задоволенні позову було відмовлено, суд залишає за позивачем понесені ним судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст.32, 40 Конституції України, ст.ст. 10, 60, 89, 141, 211, 223, 259, 265, 268, 273, 354, 417 ЦПК України, ст.ст.91, 94, 200, 201, 277 ЦК України, ст.ст.1, 30 ЗУ «Про інформацію», ст.ст. 37, 42 ЗУ «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні, ст.10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми "Хлібороб" до Селянського (фермерського) господарства "Терра", Товариства з обмеженою відповідальністю "Редакція газети "33-й канал", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - державний реєстратор Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області Чернюк Людмила Михайлівна про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 05.08.2022 року.

Суддя Вальчук В. В.