КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Суханової Є.М., Олійника В.І.

за участю секретаря: Даньшиної І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Печерського районного суду м.Києва від 08 вересня 2021 року за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся із вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що з 17 липня 1985 року по 01 вересня 2011 року він працював у Відокремленому структурному підрозділі «Вагонне депо Запоріжжя - Ліве» Державного підприємства «Придніпровська залізниця», правонаступником якого є АТ «Українська залізниця».

При звільненні з позивачем було проведено розрахунок, зокрема, було виплачено компенсацію 5256,40 грн. за невикористаний час домашнього відпочинку у кількості 40 діб у порядку передбаченому для виплати компенсації за невикористану відпустку.

Вважав, що цей час згідно із нормами чинного законодавства має бути оплачено як надурочну роботу у подвійному розмірі.

Просив стягнути з відповідача заборгованість з виплати заробітної плати за невикористаний час домашнього відпочинку, як надурочних робіт у сумі 4119,60 грн. Та середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 50 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 08 вересня 2021 року позов задоволено.

Стягнено із відповідача заборгованість із заробітної плати в розмірі 4119,6 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 491 726,25 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник АТ «Українська залізниця» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Вважає, що місцевий суд помилково визначив розмір середнього заробітку, який перевищує заявлений позивачем при подачі позову, чим вийшов за межі позовних вимог.

Вказує, що суд розглянув справу без участі відповідача, залишивши не вирішеною заяву про розгляд справи в режимі відеоконференції, а також не було надано оцінки доводам викладеним у відзиві на позов.

Зазначає, що позивач звернувся із позовом про стягнення спірних сум через 9 років з моменту звільнення, що на думку відповідача являється способом збільшення суми позовних вимог та умисним затягуванням часу задля вказаного.

Крім того, вважає, що відсутня вина підприємства у нездійсненні спірних виплат, оскільки отриманий розрахунок при звільненні позивач не оспорював, а відповідач вжив вживав всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання та добросовісно вважав, що повністю розрахувався із позивачем

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходив.

В судове засідання належним чином повідомлені учасники справи не з`явились. Представник відповідача 12 грудня 2022 року подав клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке було залишено без розгляду колегією суддів у зв`язку із пропуском строку визначеного ст. 212 ЦПК України.

У відповідності до вимог ст.ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було порушено строки виплати заробітної плати та всіх сум, які належали позивачу при звільнені.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, при цьому зазначає, що місцевий суд при визначенні середнього заробітку прийшов до помилкового висновку, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що з 17 липня 1985 року по 01 вересня 2011 року ОСОБА_1 працював механіком вагону-транспортеру зчленованого типу у Відокремленому структурному підрозділі «Вагонне депо Запоріжжя - Ліве» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» правонаступником якого є АТ «Українська залізниця», та 01.09.2011 звільнився за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком на підставі ст. 36 КЗпП України.

Згідно із п. 1.1. Положення про відокремлений структурний підрозділ «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» ДП «Придніпровська залізниця» вагонне депо є відокремленим структурним підрозділом без права юридичної особи.

За час роботи на підприємстві ОСОБА_1 періодично працював потурно та сторони погоджуються, що за період роботи набув права на 40 діб домашнього відпочинку.

При звільненні з ОСОБА_1 було проведено розрахунок, зокрема, було виплачено компенсацію 5256,40 грн. за невикористаний час домашнього відпочинку у кількості 40 діб у порядку передбаченому для виплати компенсації за невикористану відпустку.

Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом ст. 117 КЗпП Українив разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Із змісту п. 4.1 Колективного договору ДП «Придніпровська залізниця» вбачається, що режим праці і відпочинку в структурних підрозділах регламентується «Правилами внутрішнього трудового розпорядку» та «Особливостями регулювання робочого часу і часу відпочинку окремих категорій працівників залізничного транспорту і метрополітенів, пов`язаних із забезпеченням безпеки руху поїздів і обслуговування пасажирів», затверджених наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України від 10.03.1994 року №40-Ц (далі Наказ 40-Ц).

Згідно з п. 1.1 Наказу 40-Ц особливості регулювання робочого часу враховують специфіку організації праці і регулюють робочий час і час відпочинку окремих категорій працівників залізничного транспорту і не змінюють встановлених законодавством загальних і спеціальних гарантій і пільг.

Пунктами 1.3, 1.7. Наказу 40-Ц передбачено, що для працівників, постійна робота яких відбувається в дорозі при загальній тривалості поїздки в обидва кінці три доби і більше, може запроваджуватись підсумований облік робочого часу з періодом обліку потурно. Турою вважається час з моменту явки на роботу для поїздки до моменту явки на роботу для наступної поїздки після відпочинку у пункті постійної роботи.

При роботі потурно пунктом 11.8 Наказу 40-Ц встановлено особливий порядок надання часу відпочинку, згідно з яким загальний час належного відпочинку в основному пункті для працівників, постійна робота яких протікає в дорозі, треба визначати шляхом множення включеного в роботу числа відпрацьованих годин за поїздку на коефіцієнт 2,6 та віднімання часу чи днів відпочинку в дорозі і додавання за календарем недільних та святкових днів за поїздку, туру. При цьому щотижневі дні відпочинку за час поїздки надаються в підсумованому вигляді відразу після поїздки.

Відпочинок працівнику повинен бути наданий, як правило, після кожної поїздки повністю. У виняткових випадках, коли відпочинок після цієї поїздки не міг бути наданий повністю, невикористана кількість годин відпочинку за цю поїздку може бути приєднана до належної кількості годин відпочинку за наступні 1-2 поїздки (тури).

Якщо протягом 1-2 наступних поїздок (тур) невикористана частина відпочинку за попередню поїздку (туру) не буде надана повністю, еквівалентна кількість робочих годин зараховується і оплачується як надурочна робота. Години роботи в святкові та ненадані вихідні дні, оплачені в подвійному розмірі, додатковій оплаті як надурочний час не підлягають.

За змістом Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників «Вагонного депо Запоріжжя-Ліве» встановлено 8-ми годинний робочий день при роботі із п`ятиденним робочим тижнем.

Місцевий суд вірно вказав, що позивач працював за 8-ми годинним графіком роботи, еквівалентна кількість робочих годин за час невикористаного відпочинку складає 320 (8 годин *40 діб), при цьому сума заробітної плати за час невикористаного відпочинку, як надурочної роботи повинна складати 9376,00 (320 годин * 14,60 грн. (годинна ставка)*2).

Таким чином, позивачу залишається не нарахованою та не виплаченою заробітна плата у сумі 4119,60 грн. (9376,00 грн. - 5256,40 грн.).

Колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення вищевказаної невиплаченої позивачу суми підлягають задоволенню, апеляційна скарга не містить доводів на спростування вищевказаного висновку або ж невідповідності розрахунку.

При цьому, при розгляді позову, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та здійснив стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, при тому, що позивачем була визначена сума у розмірі 50 000 грн., а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є слушними.

Колегія суддів зауважує, що стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій.

Позивач, при зверненні з позовом розрахував суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 491 726,25 грн., однак просив стягнути середній заробіток в сумі 50 000 грн., посилаючись на те, що вказана сума є розумною та справедливою.

Таким чином, із відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 50 000 грн.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що позивачем було навмисно здійснено зволікання із подачею позову задля збільшення суми позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивач при визначенні позовних вимог в цій частині самостійно здійснив зменшення суми з урахуванням принципу справедливості, пославшись на те, що він довгий час не знав про порушення його права відповідачем.

Посилання відповідача на те, що в його діях, як роботодавця немає вини, щодо невиплати позивачу належних сум спростовуються матеріалами справи, оскільки достеменно встановлено, що саме відповідач повинен був здійснити відповідний розрахунок із врахуванням спірної суми не виплаченої заробітної плати, в сумі 4119,60 грн., обставин які б спростовували вказане та перешкоджали здійснити розрахунок із позивачем, відповідачем зазначено не було.

Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що місцевим судом було невірно з`ясовано обставини справи та здійснено вихід за межі позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі задоволення позову - на відповідача, а тому судовий збір сплачений відповідачем при подачі апеляційної скарги покладається на нього.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до наданих позивачу за умовами Договору послуг, які стосуються даного предмету спору, наявні підстави для стягнення із відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн. Відповідач не спростовував вказаних вимог та докази надані позивачем на їх підтвердження.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 08 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (,) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість із заробітної плати в сумі 4119 (чотири тисячі сто дев`ятнадцять) грн. 60 коп., без врахування податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн., без врахування податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. понесених витрат на правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «19» грудня 2022 року.

Головуючий

Судді: