ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/1310/17

Провадження № 22-ц/4820/281/22

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

за участю: представника апелянта та третьої особи ОСОБА_1 ,

апелянта ОСОБА_2 ,

позивача-відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/1310/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2021 року, в складі судді Мазурок О.В., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5 , про відшкодування шкоди,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути ОСОБА_2 на користь позивача 49 387,67 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18 серпня 2016 року близько 16 години на автодорозі «Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка» відбулось ДТП за участю автомобілів Volkswagen Golf (р.н. НОМЕР_1 ), яким керував ОСОБА_4 , та Opel Vivaro (р.н. НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_2 . Відповідно до звіту №86 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Golf, складеного ТФ ПП «Автоексперт», вартість ремонту завданих пошкоджень становить 48587,67 грн. Відповідно до акту приймання-передачі виконаної роботи від 09.09.2016 вартість дослідження щодо визначення матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Golf (р.н. НОМЕР_1 ), становить 800 грн. Тому, ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди 49387,67 грн.

ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з яких просив суд стягнути солідарно на користь ОСОБА_2 42 799,35 грн заподіяної майнової шкоди. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 вказував, що 18 серпня 2016 року ОСОБА_4 , який рухався на транспортному засобі Volkswagen Golf (р.н. НОМЕР_1 ), що належить на праві власності ОСОБА_3 , не врахувавши дорожньої обстановки, не надав перевагу в русі автомобілю Opel Vivaro (р.н. НОМЕР_2 ), яким керував ОСОБА_2 , в результаті чого відбулося ДТП. У зв`язку із завданням механічних пошкоджень транспортному засобу Opel Vivaro (р.н. НОМЕР_2 ) ОСОБА_2 поніс матеріальні втрати, які пов`язані із проведенням ремонту зазначеного автомобіля, що згідно зі звітом №005/17 від 04 березня 2017 року становлять 42 799,35 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2021 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 49387 гривень 67 копійок матеріальної шкоди та 640 гривень сплаченого судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5 , про відшкодування шкоди відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 18.08.2016, винен водій ОСОБА_2 , що підтверджується висновком експертного дослідження, відповідно до якого причиною настання ДТП з технічної точки зору були обставини, які пов`язані з невідповідністю дій водія Opel Vivaro ОСОБА_2 вимогам п.12.3 ПДР України.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди відмовити та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_5 , про відшкодування шкоди, задовольнити, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що судом першої інстанції не досліджено обставини, при яких виникла дорожньо-транспортна пригода, не враховано аргументи ОСОБА_2 стосовно дорожньої обстановки в момент виникнення ДТП, не мотивовано відхилення висновку експерта-автотоварознавця ОСОБА_6 .

Крім того, апелянт звертає увагу суду на те, що у висновку судового експерта- автотоварознавця Голуба М.М. вказано, що дії водія транспортного засобу Volkswagen Golf ОСОБА_4 , які спричинили аварійну ситуацію, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП, а тому наявні правові підстави для стягнення солідарно із водія та власника джерела підвищеної небезпеки відповідного розміру майнової шкоди. Вказує на те, що оскільки ОСОБА_3 належних та допустимих доказів не надав суду та не довів факту порушення його прав зі сторони ОСОБА_2 , тому відсутні законні підстави для задоволення позову.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апелянт ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Представник апелянта ОСОБА_2 та третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_5 - ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Позивач-відповідач ОСОБА_3 , заперечуючи проти апеляційної скарги, зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5 повідомлений належним чином про час і місце слухання справи, у судове засідання не з`явився.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Судом встановлено, що 18 серпня 2016 року близько 16:00 години на автодорозі М-12 «Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка» 252 км+450 м відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Volkswagen Golf, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_4 , та Opel Vivaro, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Автомобіль марки Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на праві власності належить ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 18.08.2011.

Власником автомобіля Opel Vivaro, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 01.10.2014.

Рішення про притягнення до адміністративної відповідальності особи, винної у вчиненні вищевказаної ДТП, в порядку ст. 124 КУпАП, судом не приймалось.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Golf (д.р.н. НОМЕР_1 ), в результаті його пошкодження при ДТП, становить 48 587,65 грн, про що зазначено у звіті №86 про визначення вартості матеріального збитку, складеного Тернопільською філією ПП «Автоексперт».

Відповідно до звіту експерта-товарознавця Андрощук П.П. №005/17 від 04.03.2016, вартість відновлювального ремонту автомобіля Opel Vivaro (д.р.н. НОМЕР_2 ) складає 42 799,35 грн.

На дату вчинення ДТП (18.08.2016) цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 була застрахована у ПрАТ «СТ «Іллічівське», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/9143929 від 17.08.2016. Забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки Volkswagen Golf, д.р.н. НОМЕР_1 , страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100000 грн., розмір франшизи 510 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Opel Vivaro, д.р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_5 була застрахована в СК «АХА Страхування», правонаступником якої є АТ «СК «АРКС», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/9936027 від 06.06.2016. За зазначеним страховим полісом страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100000 грн, розмір франшизи 0,00 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Нормами ст.ст. 1187, 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Тобто на підставі вказаних норм права відповідальність за шкоду несе безпосередньо особа, яка завдала шкоди.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з яких є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Так, статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (ст. 16 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (далі Закон №1961-IV).

Обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону №1961-IV).

Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону №1961-IV).

Відповідно до ст. 6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону №1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону №1961-IV у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути предявлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, вказала, що покладання обовязку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах з посиланням на дану постанову Великої Палати зробив Верховний Суд у постановах від 29 червня 2022 року у справі №756/953/18, від 29 червня 2022 року у справі №607/5938/20, від 17 квітня 2019 року в справі № 500/3802/16-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 279/96/17, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує суд при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення на його користь майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що майнова шкода, завдана внаслідок ДТП, відшкодовується безпосередньо її заподіювачем, а саме ОСОБА_2 . Однак, колегія суддів вважає вказаний висновок помилковим, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Суд першої інстанції залишив поза увагою, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Opel Vivaro (д.р.н. НОМЕР_2 ) ОСОБА_5 на дату вчинення ДТП (18.08.2016) була застрахована в СК «АХА Страхування», правонаступником якої є АТ «СК «АРКС», з лімітом відповідальності (страховою сумою) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100000 грн, а цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Volkswagen Golf, д.р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 була застрахована у ПрАТ «СТ «Іллічівське», з лімітом відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну - 100000 грн.

Колегія суддів зазначає, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Таким чином, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, при наявності договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з певною страховою компанією, відшкодування майнової шкоди, заподіяної потерпілому, покладається саме на страховика завдавача шкоди, і саме він є належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Однак, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , та відмовляючи у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 , вказані обставини не з`ясував, не роз`яснив позивачу ОСОБА_3 та позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_2 їх право на залучення страховиків як співвідповідачів по справі, а суд апеляційної інстанції в силу вимог ЦПК України позбавлений можливості залучити страхові компанії як співвідповідачів до участі в справі.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_3 майнової шкоди є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

При вирішенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на його користь 42 799,35 грн майнової шкоди, колегія суддів зазначає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки, як вже зазначалось судом, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в задоволенні позову вимог ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_2 .

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції при розгляді справи дійшов помилкового висновку про обґрунтованість стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 майнової шкоди, завданої йому внаслідок ДТП, не звернув увагу на те, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності і згідно з вимогами чинного законодавства зі страхування цивільно-правової відповідальності такий обов`язок покладається саме страховика завдавача шкоди.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

Судові витрати

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 , підстави для стягнення на його користь судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5 , про відшкодування шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 липня 2022 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

О.І. Ярмолюк