Справа № 545/3261/21
Провадження № 2/545/201/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2022 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі : головуючого - судді Гальченко О.О.,

при секретарі Лисенко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ « Альфа - Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача - адвокат Хворост Д.М. 05.10.2021 року звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи тим, що 22.06.2021 року Бригідою Володимиром Олександровичем - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, на підставі ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат», п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 було вчинено виконавчий напис № 12666, в якому звернуто стягнення ( надалі за текстом виконавчий напис ) : з громадянина України - ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором № 500840945 від 03.10.2020 року, який укладено АТ «Альфа-Банк» ( ), далі іменований - стягувач.

В вищевказаному виконавчому написі нотаріуса зазначено, що строк платежу за кредитним договором № 500840945 від 03.10.2020 року настав, стягнення заборгованості проводиться за період з 05.01.2021 по 01.04.2021. Сума заборгованості складає 71 697,04 грн. з яких :

1 326,25 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту;

8 548,02 грн. - прострочена заборгованість за комісією та процентами;

59 921,93 грн. - строкова заборгованість за сумою кредиту;

1 900,44 грн. - строкова заборгованість за комісією та процентами.

Додатково стягнута плата за вчинення виконавчого напису в сумі 650,00 грн., таким чином загальна сума яка стягується за виконавчим написом дорівнює 72 347,04 грн.

Даний виконавчий напис пред`явлено до примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області - Гуріної Тетяни Вікторівни, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження за ВП№ 66762465, винесеної 09.09.2021 року.

Позивач вважає даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню з підстав нижчевикладених.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, ( Перелік ).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до п. 2 Переліку…, кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються : а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.

Тобто, нотаріус при вчиненні виконавчого напису має перевірити : безспірність заборгованості та той факт, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, має бути оригінал договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків його погашення.

Нотаріусом не дотримані вимоги зазначені в п. 2 Переліку…, та в ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», що підтверджується наступним.

Щодо наявності спору за заборгованістю за договором на якому вчинено виконавчий напис.

Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області - Гуріна Тетяна Вікторівна завантажила до автоматизованої системи виконавчих проваджень копії: виконавчого напису нотаріуса № 12666 разом із офертою та анкетою-заявою від 03.10.2020р., заяву про примусове виконання рішення, постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про стягнення з боржника основної винагороди, постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, за ВП № 66762465 від 09.09.2021р.

Відповідно до тексту оферти гр. ОСОБА_1 уклав із АТ «Альфа-Банк» кредитний договір «Кредит готівкою», сума кредиту 61 552,06 грн., процентна ставка % річних дорівнює 43 %, тип ставки - фіксована, строк кредиту дорівнює 60 місяців ( Угода ).

Відповідно до п. 2. оферти дата повернення кредиту - 05.10.2025 року

Відповідно п. 3. оферти в додатку № 1, що є невід`ємною частиною Угоди…, пропоную визначити : детальний розпис складових загальної вартості кредиту реальної річної процентної ставки; графік плати з повернення кредиту, сплати процентів за його користування; сум комісійної винагороди та інших платежів за Угодою…

Відповідно до тексту оферти тарифи є невід`ємною частиною договору та розміщені на сайті банку : www.alfabank.ua.

Відтак, відповідачем не надано додатку № 1 та тарифів банку, які є невід`ємною частиною договору, так само невідомо із якою версією тарифів банку був ознайомлений позивач. Відтак, нотаріус вчинив виконавчий напис на неповному кредитному договорі.

Невідомо також, чим керувався нотаріус, коли вказав, що строк платежу за кредитним договором № 500840945 від 03.10.2020 настав, так як відповідно до договору дата повернення кредиту 05.10.2025, а нотаріус стягує заборгованість з 05.01.2021 по 01.04.2021, тобто строк платежу настане більше ніж через 3 роки.

Також, ні відповідач ні нотаріус не направили вимоги/повідомлення позивачу про суму заборгованості та вимогу сплатити суму боргу, аби останній мав можливість або заперечити або визнати суму боргу.

Нотаріус не вчинив жодної дії спрямованої на встановлення факту безспірності заборгованості а вона очевидно що є спірною.

Згідно п. 3.1. глави 16 Розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

При цьому, безспірною є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що відповідно виключає можливість судового спору між сторонами з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком… є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт ( подання стягувачем відповідних документів нотаріусу ) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. ( Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16 ).

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувана право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувана ( повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині ), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Таким чином, розмір боргових зобов`язань позивача перед відповідачем, який визначений у виконавчому написі нотаріуса, не є підтвердженим належно оформленою випискою по рахунку позивача за кредитним договором № 678470872, що є порушенням вимоги п. 3.5. ст. 3 Глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5.

Тому, позивач вважає спірною заборгованість нараховану у виконавчому написі нотаріуса так як, вона не підтверджується жодним доказом.

Щодо вимог про наявність виписки з рахунку

Відповідно до п.2 Перелікук…, кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису зокрема додаються : б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.

Виконавчий напис №12666 від 22.06.2021 року вчинений на кредитному договорі не має виписки з особового рахунка.

Згідно із п.61 Положення «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити :

1) номер особового рахунку;

2) дату здійснення останньої ( попередньої ) операції;

3) дату здійснення поточної операції;

4) код банку, у якому відкрито рахунок;

5) код валюти;

6) суму вхідного залишку за рахунком;

7) код банку-кореспондента;

8) номер рахунку кореспондента;

9) номер документа;

10) суму операції ( відповідно за дебетом або кредитом );

11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку;

12) суму вихідного залишку.

Відтак, відсутня виписка з особового рахунку, навіть якщо припустити, що вона наявна у відповідача, позивач дуже сумнівається що відповідач надасть належно оформлену виписку відповідно до законодавства. Можлива така виписка наявна у матеріалах нотаріальної справи.

Щодо того, що нотаріус керувався пунктом порядку який визнаний рішенням суду незаконним та нечинним

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Бригіда В.О. 22.06.2021 року, вчинив виконавчий напис № 95410 керуючись ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат», п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку иа підставі виконавчих написів нотаріусів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року доповнено п.2. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 662.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема :

п. 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів : «Доповнити перелік після розділу : «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту :

«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин.

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються :

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.».

Таким чином, п.2 Переліку… рішенням суду визнано незаконною та нечинною. А відтак, приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису керувався нормою законодавства, яка визнана незаконною та нечинною. ?

Щодо суми судових витрат.

Згідно ч. 3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати : на професійну правничу допомогу;

Відповідно до п.1, 2 ч. 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

15.09.2021р. між гр. ОСОБА_1 , як клієнтом, з однієї сторони та Хворост Д.М., як адвокатом, з іншої сторони, було укладено договір № 71 про надання правової допомоги ( договір ).

Відповідно до п.1.1. даного договору, у відповідності до ст. 59 Конституції України, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору на умовах визначених даним договором.

Згідно ч. 1. ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок Держави.

Відповідно до ч. 2. ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат :

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п.3.1. договору, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно п.3.2. договору, порядок обчислення гонорару ( фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються даним договором договорі про надання правової допомоги або додатковою угодою до даного договору.

П. 3.3. договору, визначено перелік послуг та їх вартість.

Адвокатом Хворост Д.М. станом на 02.10.2021р. виконано ряд послуг за договором, на загальну суму 6 100 грн.

Відповідно до п. 3.7. договору, правова допомога вважаються наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується сторонами.

02.10.2021 позивач ОСОБА_1 як клієнт, з однієї сторони, та ОСОБА_2 , як адвокат, відповідно до п.3.7. договору, підписали акт-приймання передачі наданої правової допомоги № 1 до договору про надання правової допомоги № 71 від 15.09.2021, відповідно до якого адвокат виконав, а клієнт прийняв послуги за договором на загальну суму 6 100 грн.

Станом на 02.10.2021 позивачем сплачено гонорар адвокату в сумі 6 100 грн. в рахунок оплати послуг за договором № 71 про надання правової допомоги від 15.09.2021, що підтверджується квитанцією від 02.10.2021 року на суму 100 грн. та квитанцією від 28.09.2021 року в сумі 6 000 грн.

Таким чином, позивач, станом на дату подачі позову, поніс наступні судові витрати :

6 100 грн. - витрати на правничу допомогу.

Зважаючи на викладене, позивач вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо підсудності.

Згідно ч. 12 ст. 28 ЦПК України, позови до стягувана про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Визначення змісту категорії місця виконання рішення наведене у ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Виходячи зі змісту ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходженням його майна.

Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями.

Місце проживання боржника : АДРЕСА_1 , а відтак справа підсудна Полтавському районному суду Полтавської області за правилами альтернативної підсудності, за місцем виконання.

Аналогічна правова позиція застосована Верховним Судом в постанові від 29.10.2020 по справі № 263/14171/19.

Висновки :

Позивач вважає що виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню в зв`язку із наступним :

- заборгованість за період з 05.01.2021 року по 01.04.2021 року в сумі 71 697,04 грн., яку нарахував нотаріус, не підтверджена жодними доказами, строк платежу за кредитним договором не настав;

- відповідачем не надано невід`ємних частин договору, а саме, додатку № 1 до договору та тарифів банку;

- строк повернення кредиту за договором ще не настав;

- нотаріусом не перевірено факт безспірності заборгованості на що звертає увагу Верховний суд в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16;

Відсутня виписка з особового рахунка, яка є обов`язковою відповідно до законодавства; нотаріус при вчиненні виконавчого напису керувався п.2 Переліку…, який постановою Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017 визнано незаконним та нечинним.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про нотаріат», довідки про вчинені нотаріальні дії та інші документи надаються нотаріусом протягом десяти робочих днів на обґрунтовану письмову вимогу суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у ч. 2 та 3 ст. 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

За таких обставин, позивач прохає суд витребувати у Бригіди Володимира Олександровича - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких ним вчинено виконавчий напис від 22.06.2021 № 12666, яким стягнуто з громадянина України - ОСОБА_1 , на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 500840945 від 03.10.2020 року в сумі 71 697,04 грн.

Щодо звільнення від сплати судового збору

Відповідно до ч. 3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Враховуючи, що спір за вказаним позовом пов`язаний з порушенням прав споживача то і позивач ОСОБА_1 звільняється від обов`язку сплачувати судовий збір.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 26 лютого 2020 року по справі № 643/2870/18 : «Таким чином, позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів.».

Відтак, позивачі при подачі позовів про визнання виконавчих написів нотаріусів такими, що не підлягають виконанню звільняються від сплати судового збору.

Прохав :

Визнати таким що не підлягає виконанню виконавчий напис № 12666 вчинений 22.06.2021 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу -Бригідою Володимиром Олександровичем, яким стягнуто з гр. ОСОБА_1 , на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за Кредитним договором № 500840945 від 03.10.2020 року в сумі 71 697,04 грн.;

Стягнути із АТ «Альфа-Банк» ( Місцезнаходження юридичної особи : Україна, 03150, місто Київ, вул.. В Василівська, 100, Код ) на користь ОСОБА_1 ( Адреса місця реєстрації : АДРЕСА_1 , РНОКПП : НОМЕР_1 ) понесені ним усі судові витрати ( судовий збір та витрати на правову допомогу ).

В судове засідання сторони у справі не з`явилися.

Представник позивача - адвокат Хворост Д.М., надавши суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, де позов підтримала та прохала задовольнити.

Представник відповідача - АТ «Альфа -Банк» надав суду письмові пояснення ( а. с. 60-71 ), пославшись на те, що відповідач заперечує проти всіх доводів позовної заяви та проти всіх обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Вважає, що дана позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав :

Згідно останніх правових висновків Верховного суду таких голослівних посилань не достатньо для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не достатньо.

Так, у Постанові від 04 листопада 2020 року по справі № 761/17040/18 Верховний суд висловив такий правовий висновок : «Оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність вчинення нотаріусом виконавчого напису ( постанова Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц ( провадження № 14-557цс19 ))».

Проте, позовна заява взагалі не містить посилань на відсутність у позивача заборгованості або на неповноту чи неправильність здійснених кредитором розрахунків заборгованості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У порушення умов договору позивач свої зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого має прострочену заборгованість.

Згідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.. 88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Згідно п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого Постановою КМУ від 29 червня 1999 року N 1172, який регулює даний різновид правовідносин, для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.

Подання будь-яких інших документів для вчинення написів даної категорії не передбачено. Всі необхідні документи були передані стягувачем нотаріусу разом із заявами про вчинення виконавчого напису.

Посилання ж позивача на нібито відсутність у нотаріальній справі необхідних документів, є лише його припущенням, що не підтверджене жодними доказами.

Щодо безспірності заборгованості.

За п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172, для одержання виконавчого напису подаються документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Тобто, мова йде саме про документи, розрахунки, які встановлюють наявність прострочення виконання зобов`язання, визначають обставини несплати чергових платежів.

Таким чином, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, а нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Звертаю увагу суду, що мова йде саме про безспірність заборгованості ( тобто самого факту наявності заборгованості або її розмірів ), а не про наявність чи відсутність будь-який іншого спору, що може мати місце між сторонами.

Для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено : відомості про найменування і адресу стягувана та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу буде необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувана.

Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Банком були виконані зазначені умови, а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, не є безспірним.

Позивачем взагалі не спростовано суму боргу за виконавчими написами.

У відповідності до Правової позиції Верховного Суду від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Та боржником жодним чином не доведено, що в нього наявний інший розмір заборгованості перед кредитором, адже боржником не надано доказів того, що на час вчинення виконавчих написів, сума заборгованості була іншою ніж та, яка вказана нотаріусом, жодних доказів відсутності заборгованості або існування заборгованості в іншому розмірі, ніж зазначено у виконавчому написі, позивачем надано не було, та позивачем взагалі не доведено, чим порушує його права вчинення виконавчого напису для погашення заборгованості за кредитним договором при існуючій та неспростованій сумі боргу.

Таким чином, подання позивачем позовної заяви, за наявності заборгованості перед Відповідачем, розмір якої ним не спростовано, є спробою ухилення боржника від взятих на себе зобов`язань.

Також, вважає за необхідне повідомити, що предметом стягнення є виключно заборгованість за тілом кредиту та процентами за його користування. Відтак, саме з метою уникнення можливих спорів щодо наявності заборгованості або її розмірів, відповідач не скористався своїм абсолютно правомірним правом на отримання неустойки.

Враховуючи викладене, оскільки жодних доказів того, що позивач ознайомлений із матеріалами нотаріальних справ, ним не надано, посилання на ненадання відповідачем нотаріусу повного пакету необхідних документів є лише припущенням.

Проте, ст. 83 ЦПК України визначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 ( справа № 826/20084/14 ) визнано не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються : а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Зобов`язане Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 рою «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.

Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку…, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем. а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені ст. 88 Закон України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням ст. 87 цього Закону.

Вищевказане судове рішення жодним чином не обмежує нотаріуса у праві вчиненні виконавчого напису у випадку наявності достатніх документів, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Більше того, Київський апеляційний адміністративний суд, виносячи постанову від 22.02.2017 року, яка набрала законної сили, керувався недопущенням звуженого тлумачення переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису. Це свідчить про те, що судовий розсуд був направлений на забезпечення стягувача реальною можливістю звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, а не на обмеження стягувана у такому праві.

Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017року зі справи № 826/20084/14 ( щодо постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 ), залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не впливає на чинність правових норм, що підлягають застосуванню при вирішенні даного судового спору.

Такий правовий висновок викладений у Постанові Полтавського апеляційного суду від 05 березня 2020 року, справа № 537/888/19, номер провадження 22-ц/814/292/20.

За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За правилами ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити ( реалізувати ) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисну суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення ( визнання ) порушених ( оспорюваних ) прав та вплив на порушника.

Разом з тим, слід зазначити, що в позові не зазначені ані підстави для звернення до суду за захистом свого цивільного права через його порушення, невизнання або оспорювання, як і сам факт порушення, невизнання або оспорювання права, свобод чи законних інтересів, ані посилання позивача на обґрунтування своїх правових вимог.

Звертаючись до суду, позивачем не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України, факту протиправної поведінки відповідача, тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Позивачем не вказано, чим саме відповідач порушив його права. Розглядаючи справу суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу

Відповідач заперечує проти всіх доводів позовних заяв та проти всіх обставин, якими позивачі обґрунтовують свої позовні вимоги.

Проте, враховуючи, що заперечення проти розміру судових витрат сторона може подати до винесення судового рішення, вважаю за необхідне надати відповідні заперечення.

Ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати : 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує :

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо ( ч. 3 ст. 141 ).

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів : договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази :

1) договір про надання правничої допомоги ( договір доручення, договір про наданні юридичних послуг та ін. );

2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку ( квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін. .);

3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт ( акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін. );

4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати ( окрім договору про надання правничої допомоги ) детальний опис робіт ( наданих послуг виконаних адвокатом ) для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до вимог ЦПК України, розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Якщо зважити на складність справи та зміст позовної заяви, то стає очевидним, що винагорода у розмірі, зазначеному у орієнтовних розрахунках судових витрат є завищеною, надуманою, недоведеною жодними доказами, та такою що дійсно не відповідає складності справи та сумі, яка стягнуто згідно виконавчого напису, а тому підлягає зменшенню.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суд. постановою від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18 вказав, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17.

Аналіз чинного процесуального законодавства дає підстави стверджувати, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат ( у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи ), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат ( встановлення їхньої дійсності та необхідності ), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін ( ВС/КАС № 915/237/18 від 01.08.2019 ).

Постанова ВС/КАС № 810/3806/19 від 17.09.2019 : «При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. .

З наданого позивачем акта приймання-передачі наданих послуг вбачається, що такі послуги, як розроблення, структуризація та складання позовної заяви, подання її на підпис клієнту, виготовлення копій позовних матеріалів, направлення документів до суду для скасування рішення надавались загальною тривалістю 7 годин, однак з позовної заяви вбачається, що вона викладена всього на трьох сторінках, до суду подано незначну кількість копій документів, що також свідчить про те, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу загальною тривалістю 30 годин є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( послуг ) та ціною позову».

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» ( п. 80 ), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» ( п. 34-36 ), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» ( п. 95 ) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Що стосується неминучості, то матеріалами справи однозначно підтверджується, що адвокатом неодноразово заявлялись безпідставні, непотрібні для досягнення необхідного клієнтам результату ( визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню ), клопотання, заяви тощо.

Як свідчить судова практика з розгляду справ даної категорії, вони відносяться не справ незначної складності, а предметом доказування є виключно три обставини :

-Подання нотаріусу повного пакету документів;

-Дотримання встановленого строку вчинення виконавчого напису;

-Наявність або відсутність безспірності заборгованості.

Решта обставин, на які посилається позивач не входять до предмету доказування, а тому витрат, понесених з метою їх становлення та доведення, можна було уникнути. Отже, такі витрати не можуть вважатися неминучими.

Так, незрозуміло, яку доказову силу для оскарження саме нотаріальної лії несуть матеріали виконавчого провадження ? Хід примусово виконання виконавчого напису жодним чином не впливає на висновок про правомірність чи неправомірність його вчинення. Яке доказове значення в даній справі мають отримані від приватного виконавия копії документів або трудовий шлях позивача ? Жодного.

Адже з урахуванням предмету спору, доцільніше було б зробити адвокатський запит приватному нотаріусу щодо надання копії нотаріальної справи. Але, дійсно необхідні в даній справі дії адвокатом вчинені не були, натомість до позову додано купу документів, які взагалі не можуть бути доказами, оскільки не містять інформацію про предмет доказування.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Ч. 3 ст. 141 ЦПК України також визначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує :

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляд; справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставна твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на такр сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення, спору ( ч. 9 ст. 141 ЦПК ).

Вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню.

Жодного доказу, який свідчив би про інше, стороною позивача до суду не надано.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, позивачем взагалі не надано жодного доказу на підтвердження своїх вимог. Саме припущеннями є твердження про спірність заборгованості, про відсутність у нотаріуса необхідних документів.

Особливу увагу з цього приводу, хоче звернути на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року по справі № 916/3006/17, яка є обов`язковою для врахування.

А саме : «49. Позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед банком за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості».

Тобто, саме на позивача в таких спорах, на переконання Великої Палати Верховного суду, покладається обов`язок довести, що заборгованість є іншою, ніж та, що вказана в виконавчому напису.

Жодних доказів на спростування цього позивач не надав.

Також, необхідно звернути увагу на п. 83. вищевказаної постанови : «Якщо порушення «Порядку вчинення нотаріальних дій», допущені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не свідчать про недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених ст. 88 Закону України «Про нотаріат», та не призвели до порушення гарантованих законом прав боржника або стягувача, вони не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню».

Крім того, вважає, що при розгляді даної справи слід врахувати, що принцип змагальності, закріплений у ст.12 ЦПК України, полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.

При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує ( концепція негативного доказу ), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Така правова позиція відображена в постанові ВС від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.

Отже стверджувати про те, що належні документи подані нотаріусу не були у позивача підстав немає, адже він учасником таких правовідносин не був та відповідними відомостями достовірно не володіє, однак чомусь вважає свої доводи обґрунтованими без жодних на це підстав.

Також, прохає врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 503/1169/16-ц, згідно якої, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження своєї позиції.

Прохав :

1. Відмовити позивачу у задоволенні позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню в повному обсязі.

2. У разі задоволення позовних вимог повністю або частково відмовити у стягненні витрат на правову допомогу за недоведеністю або зменшити їх розмір.

3. Проводити судовий розгляд за його відсутності.

Тому, суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності не з`явившихся, належно повідомлених сторін за наявності від них відповідних заяв по наявним матеріалам справи.

Судом встановлено всі обставини, на які позивач послався в позові та вони повністю доводяться матеріалами справи на а. с. 12 - 40.

Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до ст. 8, 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки відповідачем не надано суду доказів на спростування зазначених позивачем обставин, а лише висловлено свою позицію.

Підпунктами 3.1., 3.2. глави 16 «Порядку вчинення дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені «Переліком…» документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих документів.

Такими документами, згідно «Переліку…», є нотаріально посвідчена угода, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. При цьому, згідно п.1 цього «Переліку…» для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди, а також документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Тобто, із вказаних норм права вбачається, що така заборгованість або інша відповідальність боржника має бути безспірною і не потребує додаткового доказування.

Суд вважає, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису у порушення вимог вищеназваних нормативних актів, не була перевірена безспірність заявлених вимог.

Нотаріус керувався пунктом порядку, який визнаний рішенням суду незаконним та нечинним. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Бригіда В.О. 22.06.2021 року, вчинив виконавчий напис № 95410 керуючись ст.ст.87-91 Закону України «Про нотаріат», п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку иа підставі виконавчих написів нотаріусів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року доповнено п.2. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 662.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема :

п. 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів : «Доповнити перелік після розділу : «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту : «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин.

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються :

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.».

Таким чином, п.2 Переліку…. рішенням суду визнано незаконною та нечинною. А тому, приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису керувався нормою законодавства, яка визнана незаконною та нечинною. ?

Судові витрати по справі понесені позивачем підлягають відшкодуванню із відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки є спів мірними та доведеними.

Керуючись ст. 4, 10, 43, 49, 77, 81, 141, 142, 220, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 280-281, 288, 354 ЦПК України, ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 8, 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до АТ « Альфа - Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 12666, вчинений 22.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Бригідою Володимиром Олександровичем, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Альфа - Банк» заборгованість за кредитним договором № 500840945 від 03.10.2020 року у сумі 71 697,04 гривень.

Стягнути з Акціонерного Товариства «Альфа - Банк» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу адвоката 7 800 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення надруковано суддею в нарадчій кімнаті та є оригіналом.

Суддя: О. О. Гальченко