ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1662/21Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/817/535/22 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 310000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Іванюта О.М.

та сторін: позивача ОСОБА_1 , її представників адвокатів Степанової О.В., Скиби В.М., Антюка І.П., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Сампари Н.М., представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: УСМПЗД ТМР Мелех О.Р., представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей МСР ТР ТО - Лишак О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/1662/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2022 року, ухваленого суддею Ромазаном В.В., повний текст якого складений 03 травня 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, служба у справах дітей Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про відібрання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

у січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, служба у справах дітей Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про відібрання від ОСОБА_2 малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернення за попереднім місцем проживання та передання його матері ОСОБА_1 ; допущення до негайного виконання рішення про відібрання від ОСОБА_2 малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передання його матері ОСОБА_1 ; судові витрати покласти на відповідача (том 1, а.с. 4-9).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона перебувала у шлюбі із відповідачем, у якому народився малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу, позивач залишилась проживати із сином у своїй квартирі по АДРЕСА_1 , за домовленістю із відповідачем, у якій створені усі умови для проживання дитини. Позивач позитивно характеризується за місцем свого проживання та за місцем праці, має дохід, який надає їй можливість утримувати дитину, ознак психічного захворювання не має, на диспансерному обліку у лікаря нарколога не перебуває, нею створені усі належні умови для проживання дитини. Зазначила, що її син на даний час є малолітнім та потребує постійного материнського догляду. Позивач, як матір дитини дбає про матеріальне забезпечення дитини, працює підприємцем, турбується про духовний та інтелектуальний розвиток дитини, її син завжди був прихильним до неї. 22 березня 2019 року, відповідач, не пояснивши причину своїх дій, без її згоди, забрав малолітнього ОСОБА_3 та не повертає його по даний час. Відповідач не допускає позивача до приміщення де перебуває її син, тому вона позбавлена можливості пересвідчитись у належних умовах його проживання та стані здоров`я. Така поведінка відповідача завдає душевних страждань не лише позивачу, але й малолітньому сину, адже вона із сином до моменту розлучення із ним перебували у теплих відносинах, син прихильно ставився до позивача та виявляв свою любов. Вважає, що подальше перебування сина разом із ОСОБА_2 становить дитині загрозу для нормального фізичного та психологічного здоров`я. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2020 року, яке набрало законної сили, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . 15 січня 2021 року ОСОБА_1 прибула за місцем тимчасового проживання неповнолітнього з метою виконання судового рішення, однак їй не відкрили вхідних дверей та було викликано працівників поліції. Відповідачу ОСОБА_2 достеменно відомо про зазначене судове рішення, оскільки він був присутній у судових інстанціях при його перегляді та оскаржує його на даний час. Відповідач відмовляється виконувати зазначене судове рішення про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю. Підставою для відібрання дитини позивач покликається на вимоги ст.162 СК України.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, служба у справах дітей Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про відібрання дитини задоволено.

Відібрано неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батька ОСОБА_2 та повернуто її для проживання разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду в частині відібрання дитини допущено до негайного виконання.

Скасовано вжитті заходи забезпечення позову ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2022 року (том 2, а.с. 160-170).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2022 року у справі №607/1662/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про негайне відібрання дитини та прийняти нове рішення у справі №607/1662/21, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, служба у справах дітей Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про негайне відібрання дитини відмовити повністю, посилаючись на те, що воно винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права, а також, без всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи (том 2, а.с. 189-196).

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначив, що ОСОБА_1 звертається до суду з позовом про негайне відібрання дитини на підставі ст.162 СК України, проте, в даному випадку правових підстав звернення з даним позовом немає. Не відповідають дійсності твердження суду першої інстанції, що відповідач відмовляється виконувати судове рішення від 12 листопада 2020 року у справі №607/10896/19, оскільки вважає, що дане рішення не набрало законної сили з огляду на те, що даний спір щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 не вирішений. Крім того, заявником оспорюється висновок органу опіки та піклування Микулинецької селищної ради щодо участі матері ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_3 , який затверджений рішенням виконавчого комітету Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області від 05 серпня 2021 року №183 (справа №606/2178/21), а відтак, даний висновок немає юридичної сили і виконуватися не може. Більше того, перед тим, як забрати ОСОБА_4 з дитячого садочку, він поставив до відома позивачку про це, тому, відсутній елемент самочинності та відсутності згоди матері. Разом з тим, вказує, що батько забрав ОСОБА_4 з садочку до свого дому за адресою: АДРЕСА_2 через незадовільний стан здоров`я дитини. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 , син проживав із матір`ю з понеділка по четвер, а з ним з четверга по понеділок, і в четвер він забирав його із садочку та привозив у садочок щопонеділка. Сама дитина, повідомляла батька, що мати постійно з ним сварилась, вживала нецензурні слова, а також, за місцем її проживання постійно відбувались святкування, на які приходили чужі люди, під час чого вони вживали алкоголь та курили. Таким чином, судом першої інстанції неправильно зроблений висновок, що після розлучення ОСОБА_4 проживав з мамою, насправді дитина проживала з мамою з понеділка по четвер, а з татом з четверга по понеділок. Більше того, з моменту початку проживання сина з відповідачем ОСОБА_1 жодних спроб побачитися з сином за місцем їхнього проживання здійснено не було. Їй було достеменно відомо про місце проживання дитини з 2019 року, проте, з даним позовом остання звертається саме зараз, що свідчить про штучність позовних вимог.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2022 року у справі №607/1662/21 без змін, посилаючись на те, що ОСОБА_2 умисно не виконує ні висновку органу опіки та піклування щодо участі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вихованні сині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ні рішення суду про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 .

Від представника ОСОБА_1 адвоката Степанової Олени Вікторівни надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що вона є надуманою, необґрунтованою та такою, що лише направлена на затягування часу для набрання рішенням законної сили. Вказує на те, що станом на дату відкриття провадження у справі та на дату ухвалення оспорюваного рішення у справі місце проживання ОСОБА_3 було визначено разом із позивачкою, а апелянт протиправно утримував та й утримує дитину у себе. Твердження про те, що ОСОБА_4 проживає із відповідачем на законних підставах спростовується ст.160 СК України та ст.6 ЗУ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні. Вказує на те, що не заслуговують на увагу посилання апелянта на незастосування судом першої інстанції висновків ВС, що викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2021 року в справі №223/306/20, Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №241/402/19, Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №357/17852/15-ц, Постановах Великої Палати Верховного Суду у справах №201/17854/16-ц та №757/68957/17-ц, оскільки вказані висновки стосуються інших обставин.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради своїм правом на відзив не скористалася.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Сампара Н.М. апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи викладеній в ній.

ОСОБА_1 та її представники адвокати Степанова О.В., Скиба В.М., Антюк І.П. апеляційної скарги не визнали, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради Мелех О.Р., служба у справах дітей Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області Лишак О.І. апеляційної скарги не визнали, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає, з огляду на таке.

Судом встановлено, що з 17 жовтня 2013 року ОСОБА_1 до ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2017 року розірвано.

У даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 .

Після розірвання шлюбу, у відповідності до вимог ч.1 ст.160 СК України, за взаємною згодою батьків сторін у справі, малолітній син ОСОБА_4 залишився проживати разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , де був зареєстрований у встановленому законом порядку разом із позивачем у справі та залишається зареєстрований в даний час.

За час проживання із матір`ю, малолітній син ОСОБА_4 відвідував дошкільний навчальний заклад Затишок.

Із пояснення сторін у справі з`ясовано, що 22 березня 2019 року, відповідач ОСОБА_2 забрав малолітнього сина ОСОБА_4 із зазначеного дошкільного закладу ОСОБА_6 та перевіз його за місцем свого проживання у АДРЕСА_2 , де він проживає на даний час.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2020 року у справі №607/10896/19, яке набрало законної сили, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, служба у справах дітей Теребовлянської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 10-29, 233-242).

Вказане судове рішення залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 10 січня 2022 року (том 2, а.с. 38-64).

Судом також з`ясовано, що між батьками малолітнього ОСОБА_4 - сторонами у справі існують неприязні відносини, у тому числі щодо визначення його місця проживання.

Як вбачається із довідки виданої виконавчим комітетом Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області від 27 жовтня 2021 року №444, ОСОБА_3 проживає без реєстрації в АДРЕСА_2 , з 2019 року (том 1, а.с. 204, 212).

ОСОБА_1 15 січня 2021 року зверталась із заявою до начальника Теребовлянського відділу поліції щодо невиконання відповідачем рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2020 року та відмови його повернути сина ОСОБА_4 за місцем проживання матері (том 1, а.с. 30-31).

Як вбачається із висновку органу опіки та піклування Микулинецької селищної ради щодо участі матері ОСОБА_1 у вихованні вина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області від 05 серпня 2021 року №183, встановлено матері ОСОБА_1 час для особистих побачень для спілкування із сином ОСОБА_3 , а саме: - щовівторка та щочетверга з 15.00 до 20.00 год.; - кожної першої суботи і неділі, кожної третьої суботи і неділі щомісяця з 10.00 год. до 20.00 год.; кожного року в день народження дитини з 10.00 год. до 14.00 год.; - половину тривалості шкільних канікул поспіль протягом навчального року; - протягом усього червня щороку; - 01 січня, 07 січня, 08 березня, 28 червня щороку з 12.00 год. до 16 год (том 1, а.с. 146-148).

Згідно довідок складених працівниками служби у справах дітей Микулинецької селищної ради від 12.08.2021 року, 17.08.2021 року, 26.08.2021 року, 31.08.2021 року, 02.09.2021 року, 09.09.2021 року, 07.09.2021 року, 14.09.2021 року у зазначені дні зустрічей матері ОСОБА_1 із своїм малолітнім сином ОСОБА_4 за місцем проживання батька ОСОБА_2 згідно визначеного органом опіки та піклування графіку не відбувались, оскільки відповідач ОСОБА_2 не погоджується із зазначеним графіком та здійснює його оскарження у судовому порядку, матері дитини для побачень не було надано, а житловий будинок під час приїзду матері був зачинений. При спробі ОСОБА_1 додзвонитись до відповідача, дзвінки скасовувались. Не відбулась така зустріч й на день народження сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1, а.с. 149-151, 158-160, 166-168).

ОСОБА_3 з 14 вересня 2021 року навчається в Струсівському обласному мистецькому ліцеї, що підтверджено довідкою №45 від 16 листопада 2021 року (том 1, а.с. 216).

Згідно довідки, виданої КНП Теребовлянський регіональний центр первинної медичко-санітарної допомоги Теребовлянської міської ради від 24 лютого 2021 року №68, із пояснень сімейного лікаря, з моменту подання декларації огляд в амбулаторії та на дому дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проводився в присутності батька ОСОБА_2 ОСОБА_1 до сімейного лікаря за інформацією про стан здоров`я дитини ОСОБА_3 не зверталася (том 1, а.с. 221-224).

Як слідує із акту обстеження матеріально побутових умов від 03 травня 2019 року, складеного працівниками Струсівської сільської ради, при проведенні обстеження домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено, що за вказаною адресою у будинку були присутні: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , дружина ОСОБА_2 , яка називала себе ОСОБА_8 . В результаті обстеження комісією зроблено висновок, що у неповнолітньої дитини ОСОБА_3 є все необхідне для подальшого розвитку та росту, зокрема, іграшки, одяг, засоби особистої гігієни. У будинку неповнолітня дитина має власну кімнату, обладнану усім необхідним для дитини. На думку комісії, життю та здоров`ю дитини нічого не загрожує, дитина перебуває у безпеці, оточена любов`ю та увагою (том 1, а.с. 226).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 25 січня 2022 року, складеного працівниками служби у справах дітей Микулинецької селищної ради та старостою Струсівського старостинського округу, за адресою в АДРЕСА_2 , проживають: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає без реєстрації, ОСОБА_9 - проживає без реєстрації. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: окрема кімната, умебльована, наявні іграшки та розвиваючі ігри, дитина забезпечення одягом та взуттям. Стосунки у сім`ї добрі, щирі, доброзичливі. ОСОБА_2 повідомив, що проти відібрання дитини, у зв`язку із тим, що дитина із чотирьох років проживає із ним, син має друзів, відвідує по місцю проживання школу, для дитини буде стрес (том 2, а.с. 71-72, 143-144).

Як вбачається із довідки про проведену бесіду з малолітнім ОСОБА_3 в присутності батька ОСОБА_2 від 25 січня 2022 року, складеної головним спеціалістом служби у справах дітей Микулинецької селищної ради Гурмак О.З., що …зі слів ОСОБА_10 стало відомо, що він навчається в першому класі, отримав грамоту за навчання. На запитання: Хто допомагає з уроками?, відповів - татусьо і мамуся перевіряє домашнє завдання. ОСОБА_4 повідомив, що має друзів... На запитання: Яких пам`ятає родичів?, відповів, що у нього є бабуся ОСОБА_8 та дідусь ОСОБА_11 , а також сестра татуся, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Зі слів ОСОБА_4 стало відомо, що він пам`ятає маму ОСОБА_14 , також сказав, що мама його била, пила та кричала на нього… (том 2, а.с. 73, 142).

З експертного висновку про стан психосоціального розвитку ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та особливості його психоемоційного ставлення до батьків і внутрісімейних взаємин, складеного 21 травня 2019 року кандидатом психологічних наук, доцентом, доцентом кафедри психології та соціальної роботи Тернопільського національного економічного університету ОСОБА_15 видно, що у ОСОБА_4 склалися дружньо-довірливі та емоційно сприятливі взаємини із членами його нинішньої сім`ї, до якої він відносить батька ОСОБА_16 , маму ОСОБА_8 (цивільну дружину батька) та бабусю ОСОБА_8 (батькову матір). У цьому середовищі ОСОБА_4 не зазнає навіть прихованої агресії чи надмірного авторитаризму щодо себе. В сім`ї відсутня ворожість чи жорстка конкуренція між членами сім`ї, а відтак вона є доволі благополучною. Воднораз, у ній дещо понижені соціальні зв`язки та недостатньо насичені емоційні взаємини. Тому хлопчик інколи відчуває себе на периферії сімейних взаємин. Однак, це компенсується взаєминами дошкільника із своїми ровесниками під час занять у футбольній секції. У ОСОБА_4 простежується найтісніший позитивний психоемоційний зв`язок з його батьком ОСОБА_17 , до якого він першочергово звертається за допомогою у різних складних життєвих обставинах або щоб розділити хвилини межової радості. Водночас доволі високий рівень прийняття-визнання з боку хлопчика має ОСОБА_8 (цивільна дружина батька), котру він називає мамою. З одного боку, хлопчик беззаперечно проявляє до неї шанобливе ставлення, допомагає їй, отримує від неї подарунки та дарує їй власноруч виготовлені презенти у відповідь. Однак, з іншого боку, за (результатами психодіагностичних методик, ОСОБА_4 приймає ОСОБА_8 як свою нову маму здебільшого на формалізованому та раціонально-логічному рівнях, і меншим чином на емоційно-особистісному. ОСОБА_4 проявляє амбівалентне ставлення та намагається демонструвати емоційне відчуження до частини родичів, а саме до своєї біологічної матері ОСОБА_1 . ОСОБА_18 кличе її ОСОБА_14 і відмовляється називати мамою, а також у жодній із психодіагностичних методик ОСОБА_4 ні разу самостійно не згадав ОСОБА_1 та її родичів у позитивному чи негативному значенні. Доволі показовим є той факт, що дошкільник у досить розлогій ієрархії емоційно близьких для нього людей чи істот/тварин (тато ОСОБА_16 і його цивільна дружина ОСОБА_8 , бабуся ОСОБА_8 , татів зведений брат ОСОБА_19 , тітка ОСОБА_20 , дядько ОСОБА_21 , сестра ОСОБА_12 , собачка ОСОБА_22 ) жодного разу не вказав на свою біологічну матір чи її родичів. Більше того, на пряму пропозицію психолога домалювати на рисунку його сім`ї маму ОСОБА_14 , ОСОБА_4 відмовився це зробити. У суб`єктивній реальності ОСОБА_4 узагальнений образ ОСОБА_1 має здебільшого негативне емоційне забарвлення. Однак, попри декларативні заяви хлопчика про небажання жити із біологічною матір`ю, ОСОБА_4 вважає, що вона любить його. Водночас у свідомості хлопчика саме ОСОБА_2 постає батьком, який добросовісно виконує усі притаманні цій соціальній ролі обов`язки (том 1, а.с. 225).

Як вбачається із висновку органу опіки і піклування щодо доцільності відібрання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , …мати дитини ОСОБА_1 на засіданні комісії повідомила, що батько дитини не виконує рішення Тернопільського міськрайонного суду про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_10 разом із матір`ю ОСОБА_1 . ОСОБА_2 постійно чинить перешкоди щодо її участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. За період проживання малолітнього ОСОБА_4 разом із батьком, їй вдалось лише три рази на декілька хвилин побачити сина. Батько дитини ОСОБА_2 оскаржує рішення виконавчого комітету Микулинецької селищної ради щодо участі матері ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_3 . Також, ОСОБА_1 повідомила, що є приватним підприємцем і має самостійний дохід. Мати дитини зазначила, що має власне житло на праві власності за адресою: АДРЕСА_1 , в якому створені всі необхідні умови для проживання, навчання та розвитку малолітнього ОСОБА_4 , що підтверджено актом обстеження умов проживання від 18 жовтня 2021 року…Батько дитини, ОСОБА_2 на засіданні комісії повідомив, що малолітній ОСОБА_4 бажає проживати разом із ним в с. Струсів, Теребовлянського району. Відповідно до інформації служби у справах дітей Микулинецької селищної ради від 18 січня 2022 року №45, провести бесіду з малолітнім ОСОБА_4 не виявилось можливим, оскільки на момент перевірки було зачинено…З малолітнім ОСОБА_4 в телефонному режимі по відеозв`язку проведено бесіду, під час якої з`ясовано, що він проживає разом із батьком і надалі бажає проживати разом із татом ОСОБА_16 , з мамою ОСОБА_14 він не хоче проживати, бо вона його б`є. Враховуючи постанову апеляційного суду Тернопільської області від 10 січня 2022 року, беручи до уваги пропозиції комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки і піклування рекомендує відібрати малолітню дитину ОСОБА_3 від батька ОСОБА_2 (том 2, а.с.13-14).

Відповідно до висновку психолога щодо результатів бесіди з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного 16.11.2021 видно, що складні стосунки, які мають місце між батьком ОСОБА_17 та ОСОБА_1 вірогідно, що можуть впливати на психоемоційний стан ОСОБА_4 . Згідно вікових особливостей дитини молодшого шкільного віку в цей період відбувається подальша диференціація емоційної вразливості, чутливості, яка виявляється у тому, як вона реагує на людину, оцінка якої має певне значення для неї і почуття прив`язаності до дорослого має місце за умови, що дорослий є поруч і є авторитетною, значимою особою (том 1, а.с. 202).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не доведено обставин, зокрема те, що повернення малолітньої дитини за місцем проживання матері, яке є місцем проживання і дитини згідно рішення суду, створює загрозу її життю та здоров`ю або негативно впливатиме на її розвиток. Не встановлено обставин, що повернення дитини буде суперечити її інтересам. Підстав, які б перешкоджали поверненню дитини до матері судом не встановлено. Крім цього, суд зазначає, що не бажання відповідача добровільно виконати судове рішення щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, є підставою для захисту прав позивача в порядку, визначеному статтею 162 СК України та саме такий спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам статей 15, 16 ЦК України. Вирішуючи спір, суд враховує також й думку дитини, яка була висловлена нею під час проведеної бесіди із спеціалістом служби у справах дітей Микулинецької селищної ради та відображену у довідці від 25 січня 2022 року та вважає, що думку дитини сформовано в результаті впливу батька та його рідних на дитину шляхом створення негативного відношення до рідної матері, спонукання відмовитися дитини від контактів із нею та не бажання повертатись на своє попереднє місце проживання. Суд, з урахуванням вимог ч.3 ст.171 СК України, вважає, що повернення неповнолітньої дитини за місцем проживання матері, яке визначене рішенням суду, буде відповідати якнайкращим її інтересам, враховуючи її вік та подальший розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Також, суд вважає, що в силу вимог п.5 ч.1 ст.430 ЦПК України, у частині відібрання дитини слід допустити негайне виконання судового рішення.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції повністю погоджується, виходячи з такого.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання (частина перша статті 162 СК України).

Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом положень частин сьомої, восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених

Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі статтею 11 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Системний аналіз вказаної норми у контексті наявності спору батьків щодо місця проживання дитини дозволяє дійти висновку, що положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання.

Аналогічний правовий висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №357/17852/15-ц (провадження №14-199цс19).

Частиною другою статті 162 СК України визначено, що дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Згідно з вимогами статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на кожну із сторін.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Проте доказів, що повернення дитини за місцем проживання матері створює загрозу її життю та здоров`ю або негативно впливатиме на її розвиток, відповідач не надав і судом не встановлено.

Крім того, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 травня 2022 року (провадження №61-884св22) у справі №607/10896/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, служба у справах дітей Теребовлянської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. Касаційну скаргу ОСОБА_2 - залишено без задоволення. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 10 січня 2022 року залишено без змін, якими визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Поновлено дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2020 року.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зазначеними преюдиційними судовими рішеннями доведено, що для забезпечення інтересів малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , саме визначення місця проживання дитини із матір`ю відповідатиме її інтересам.

Судом встановлено, що відповідач добровільно виконати судове рішення щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю добровільно виконати не бажає.

Крім цього, відповідачем не доведено обставин, зокрема те, що повернення малолітньої дитини за місцем проживання матері, яке є місцем проживання і дитини згідно рішення суду, створює загрозу її життю та здоров`ю або негативно впливатиме на її розвиток.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що даний позов є передчасним, оскільки рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2020 року у справі №607/10896/19 про визначення місця проживання дитини не набрало законної сили, з огляду на те, що як вбачається із копії даного рішення: Виготовлено з автоматизованої системи документообігу. Рішення набрало законної сили 24 грудня 2020 року. Оригінал рішення знаходиться в архіві Тернопільського міськрайонного суду при матеріалах справи №607/10896/19.

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом про відібрання дитини 29 січня 2021 року, про що свідчить печатка Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, вх. №5366, 29 січня 2021 року (том 1, а.с. 4), тобто після набрання законної сили рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2020 року у справі №607/10896/19.

Щодо доводів заявника на незастосування судом першої інстанції висновків ВС, які викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2021 року в справі №223/306/20, Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №241/402/19, Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №357/17852/15-ц, Постановах Великої Палати Верховного Суду у справах №201/17854/16-ц та №757/68957/17-ц, колегія суддів вважає надуманими, оскільки вказані висновки стосуються інших обставин.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2022 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на відповідача в межах ним понесених.

Керуючись ст.ст.35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2022 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на відповідача в межах ним понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 18 липня 2022 року.

Головуючий

Судді