Провадження № 2/127/4205/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Бойко В.М.,

при секретарі Поперечної А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Вінниці, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення.

Позов мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.06.1990 року по 27.10.2006 року. На підставі рішення виконавчого комітету ВМР від 20.02.1992 року за №59 на ім`я відповідачки було видано ордер №14 від 19.05.1992 року у складі сім`ї із чоловіком ОСОБА_1 та сином ОСОБА_3 на право зайняття однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Позивач зазанчає, що скільки квартира набута у шлюбі, вона є спільною сумісною власністю подружжя. Після розірвання шлюбу позивач продовжував проживати за місцем реєстрації - АДРЕСА_2 , разом з відповідачкою. 17.05.2016 року відповідач ОСОБА_2 зареєструвала право власності на вищевказану квартиру на своє ім`я та змінила дверний замок, тим самим позбавляючи можливості позивача користуватись власним житлом, чим порушила його права, як особи що проживає у житловому приміщенні та як співвласника квартири.На прохання позивача надати доступ до житла, та забезпечити можливість користування ним, відповідачка відмовляла. Неодноразові спроби потрапити до квартири залишились безуспішними.

У свою чергу, Постановою Вінницького апеляційного суду від 13.04.2021 року по справі №127/31112/19 позов ОСОБА_1 про поділ майна подружжя було задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності на 7/20 частки однокімнатної квартири АДРЕСА_3 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 13/20 частки однокімнатної квартири АДРЕСА_3 . Після визнання за позивачем права власності на частку в квартирі, позивач знову прийшов до спірної квартири, та вимагав у відповідачки надати доступ до квартири та змогу зробити копії ключів до замка вхідних дверей квартири, на що відповідачка категорично відмовила, доступ не надала. Вищевказані дії відповідачки порушують права позивача, за таких обставин позивач змушений звернутись до суду із даним позовом та просив суд усунути перешкоди у користуванні квартирою, шляхом його вселення у квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 29.09.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. 07.10.2021 року на адресу суду надійщла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 08.10.2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. На адресу відповідача судом була надіслана копія ухвали про відкриття провадження у справі, у якій був встановлений строк для подання відзиву, а також копія позовної заяви і доданих до неї документів.

29.11.2021 року на адресу суду від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання зазначила, що позовні вимоги позивача вона не визнає у повному обсязі. Додатково вказала, що позивач не проживає вже більше трьох років у спірній квартирі. Вже досить тривалий час він проживає по АДРЕСА_4 . Фактично, позивач не цікавить, не утримує, не здійснює оплату комунальних платежів, не проводить ремонт комунікацій та квартири в цілому, не здійснював оплату по утепленню квартири та заміни вікон. Крім того, співжиття з позивачем є неможливим, адже проживаючи разом останній постійно вчиняв сварки, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та принижував гіддність відповідачки.

У свою чергу, 06.12.2021 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що причиною того, що він тривалий час не проживає у спірній квартирі є незаконні дій відповідача, яка самовільно, без згоди позивача - співвласника майна, замінила замки до вхідних дверей, та фактично залишила його на вулиці. Також суттєвим є той факт, що іншого власного житла позивач не має, а тому змушений винаймати житло, що викликає надмірні затрати, оскільки він не має постійного місця роботи та стабільного доходу, така ситуація ставить його в скрутне положення. Крім того, твердження відповідачки, про те що саме позивач, робив співжиття не можливим, не відповідає дійсності. Позивач хоч і визнає що час від часу у нього з колишньою дружиною траплялись сварки, але ініціаторами були обидві сторони, а представлені відповідачкою докази, висвітлюють ситуацію не об`єктивно та однобічно.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. На адресу суду від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду невідомо.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, що регулюються нормами ЖК УРСР в частині користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду та ЦК України щодо захисту права власності.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що Постановою Вінницького апеляційного суду від 13.04.2021 року апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 задоволено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.02.2021 року скасовано та ухвалене нове. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 7/20 частки однокімнатної квартири АДРЕСА_3 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 13/20 частки однокімнатної квартири АДРЕСА_3 . (а.с.25-29).

Ухвалою Верховного суду від 12.05.2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького апеляційного суду від 13.04.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, не прийнято до розгляду та повернуто заявниці (а.с.98-102).

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності 7/20 квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.35-36).

Як вбачається з Листа Вінницького районного управління поліції №940мр/200-21 від 21.05.2021 року, позивач ОСОБА_1 звернувся до поліції із заявою про невиконанння колишньою дружиною ОСОБА_2 рішення суду та перешкоджання в користуванні квартирою та майном за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.39-40).

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

Право власності позивача на 7/20 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , дійсно захищено положеннями ст. ст. 316, 317, 318, 319, 321 ЦК України, тобто положенням про те, що право власності є непорушним.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справіGillowv.theU.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справіLarkosv.Cyprusвід 18 лютого 1999 року).

Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачкою надано суду Постанову Віннницького міського суду від 02.12.2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.64).

Крім того, відповідачка зазначила, що вона неодноразово зверталася до органів поліції із заявами на ОСОБА_1 з приводу вчинення ним сварок, пошкодження замка вхідних дверей (а.с.65-70).

Однак, при вирішенні даного спору, суд вважає занеобхідне зазаначити наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частинами першою та другою статті 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ст.383 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно з ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами спору існують напруженні стосунки, як між колишнім подружжям. За період спільного прожиання сторони набули у власність квартиру, яка належить їм на праві спільної часткової власності. За рішенням суду позивачу на праві приватної спільної часткової власності належить 7/20 спірної квартири, а відповідачці 13/20 частки. Згоди на користування даною квартиртирою та проживання позивача сторони дійти не можуть, у результаті чого відповідачкою чиняться перешкоди позивачу у користуванні власністю (зміна дверних замків, недопущення до квартири).

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що обставини, викладені в позові підтверджені позивачем належними доказами, а тому позов підлягає до задоволення, оскільки, позивачу на праві приватної спільної часткової власності належить 7/20 спірної квартири та надані належні та допустимі докази, що відповідачкою чиняться перешкоди у користуванні квартирою.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 16, ч.5 ст.319, ч.2 ст. 321, п.3 ч.1 ст.365 ЦК України, ст. ст. 4. 5 СК України, ст. ст. 4, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні квартирою, шляхом вселення ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 11.07.2022 року.

Суддя: