Справа № 465/7133/17 Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/276/22 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання - Матяш С.І.

з участю - відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у місті Львові на рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2021 року (повний тест рішення складено 20 грудня 2021 року), у справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові, ОСОБА_3 , Франківська районна адміністрація Львівської міської ради про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, шляхом демонтажу самочинно зведених будівель,

В С Т А Н О В И В:

Львівська міська рада звернулась у Франківський районний суд м.Львова з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з участю третіх осіб: Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові, ОСОБА_3 , Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом демонтажу самочинно зведених будівель.

Позов мотивують тим, що Львівська міська рада є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 , і як орган місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду міста Львова та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами України, на захист права власності на землю, що є комунальною власністю, звертаються із даним позовом.

Посадовими особами інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у м. Львові було здійснено виїзд за місцем проведення будівельних робіт, за результатами чого складено акт позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт, яким встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 проводиться реконструкція квартири №2 шляхом прибудови до вказаного будинку споруди розміром 12,2 х 11,5 м. на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності Львівської міської ради. На думку позивача, прибудова вказаної споруди, яка проводиться за вищевказаною адресою самочинно, є порушенням Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" та ЗУ "Про архітектурну діяльність". Вказують також, що об`єкт будівництва відноситься до класу наслідків СС1, а також ведеться з порушеннями ДБН 360- 92**. Вказана споруда зводиться зі східної сторони по межі земельної ділянки, яка є для обслуговування багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_3 , з північної сторони на відстані 0,65 м до будинковолодіння АДРЕСА_4 , а також з фактичним втручанням в частину земельної ділянки з західної сторони, яка є у фактичному користуванні ОСОБА_3 для обслуговування кв. АДРЕСА_5 . Відтак будівництво вказаної споруди в безпосередній близькості до суміжних ділянок порушує законні інтереси власників та користувачів земельних ділянок, що оточують місце будівництва. Перевіркою встановлено, що привести об`єкт самочинного будівництва таким чином, щоб не було порушено норми ДБН, без демонтажу, не представляється можливим. На підставі вищезгаданого акту було складено протоколи про адміністративні правопорушення від 10.10.2017 року за фактом реконструкції квартири АДРЕСА_6 та за фактом здійснення самовільної прибудови, а також видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів та правил. Враховуючи, що у гр. ОСОБА_1 відсутній документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій ведеться будівництво шляхом прибудови, а також відсутні документи, які б посвідчували право на здійснення будівельних робіт, просили позов задовольнити та зобов`язати відповідачів звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самовільно здійсненої прибудови до житлового будинку.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2021 року в задоволенні позовних вимог Львівської міської ради відмовлено.

Рішення суду оскаржила Інспекція державного архітектурно - будівельного контролю.

В апеляційній скарзі покликається на те, що у зв`язку з неодноразовими зверненнями та скаргами гр. ОСОБА_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_6 , Інспекцією неодноразово здійснено заходи державного архітектурно-будівельного контролю щодо об`єкту будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зокрема, на підставі направлення та наказу, посадовими особами Інспекції 09.10.2017 року було здійснено виїзд на об`єкт будівництва по АДРЕСА_1 . У відповідності до абзацу 10 пункту 7 Порядку № 553, на підставі службової записки про продовження терміну позапланової перевірки від 09.10.2017 року, було видано наказ від 09.10.2017 року № 347-п, та направлення для проведення позапланового заходу від 09.10.2017 року №664-пп, яким перевірку продовжено до 10.10.2017 року Посадовими особами Інспекції 10.10.2017 року повторно здійснено виїзд на об`єкт по АДРЕСА_1 , за результатами чого складено акт позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт, яким встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , проводиться реконструкція квартири № 2 , шляхом прибудови до вказаного будинку споруди розміром 12,2 м х 11,5 м на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності Львівської міської ради. Актом зафіксовано, що на час проведення перевірки, будівельні роботи за вказаною адресою не проводилися. Ознаки їх виконання відсутні. Громадянкою ОСОБА_4 до перевірки не представлено жодних документів на об`єкт, що перевіряється, а саме: не надано документи на право власності чи користування земельною ділянкою, проектну документацію та дозвільну документацію. Відповідно, прибудова вказаної споруди, яка проводиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 самочинно, є порушенням абзацу 2 пункту 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04 2011 року № 466, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Закону України «Про архітектурну діяльність».

Об`єкт будівництва відноситься до класу наслідків (відповідальності) СС1.Будівництво вказаної споруди ведеться також з порушеннями п. 3.25 ДБН 360- 92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», а саме, не дотримана відстань до меж сусідніх ділянок. Відтак, будівництво споруди в безпосередній близькості до суміжних ділянок, порушує законні інтереси власників та користувачів земельних ділянок, що оточують місце будівництва.

Перевіркою встановлено, що привести об`єкт самочинного будівництва, що зводиться ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , до вимог містобудівного законодавства таким чином, щоб не було порушено норми ДБН 360- 92** «Містобудування Планування і забудова міських і сільських поселень», законні інтереси власників та користувачів земельних ділянок, що оточують місце будівництва, без демонтажу, не представляється можливим. Проведено фотофіксацію об`єкта перевірки. На підставі вище згаданого акту перевірки, було складено також протоколи про адміністративні правопорушення від 10.10.2017 року, видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, якимзобов`язано ОСОБА_1 в термін один місяць привести житловий будинок АДРЕСА_1 , до попереднього стану, шляхом демонтажу прибудованої споруди, розміром 12,2 м х 11,5 м до житлового будинку. Даною перевіркою встановлено ряд важливих обставин, а саме, виконання будівельних робіт без дозвільних документів та, що за адресою: АДРЕСА_1 , проводиться реконструкція квартири № 2 , шляхом прибудови до вказаного будинку споруди розміром 12,2 м х 11,5 м на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності Львівської міської ради. Також, під час перевірки не надано жодних документів на об`єкт, що перевіряється.

Вважає хибними висновки суду щодо того, що повної та належної перевірки Інспекцією зроблено не було, оскільки не було здійснено фактичного огляду об`єкта перевірки та не перевірялися заміри відстаней. Так, на думку апелянта, посадові особи Інспекції діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством в сфері містобудівної діяльності, здійснена перевірка відповідає процедурі, встановленій законодавством України.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що покликання місцевого суду на те, що рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14.09.2006 року уже підтверджувало факт наявності самовільно збудованих господарських приміщень на місці гаражу по АДРЕСА_1 є помилковим, оскільки в рішенні суду від 14.09.2006 року відсутня інформація про площу самовільно збудованих господарських приміщень на місці гаражу, натомість вказано: «При цьому суд враховує, що будівництво вказаних господарських приміщень здійснювалося в період розгляду судового спору, по якому судом неодноразово в забезпечення позову відповідачці заборонялося проведення будь-яких робіт по реконструкції житлового будинку та зведення прибудов на спірній земельній ділянці».Тобто, площу не вказано, оскільки будівництво продовжувалось, не зважаючи на судовий процес 2006 року. Тому, в 2017 році Інспекцією виявлено не нове будівництво, а фактично продовження самочинної реконструкції квартири, шляхом прибудови, про що зазначено в процесуальних документах, складених Інспекцією. Ці самовільно збудовані господарські приміщення на місці гаражу, згадані в рішенні суду від 14.09.2006 року, були самочинно реконструйовані (перебудовані), і станом на момент перевірки в 2017 році об`єкт самочинної реконструкції отримав розміри 12,2 м х 11,5 м, що і підлягає знесенню згідно припису Інспекції від 10.10.2017 року. Зовнішній вигляд господарських приміщень на місці гаражу, які підлягають знесенню, згідно рішення від 14.09.2006 року, відображений в загальнодоступних джерелах в мережі Інтернет. Повідомляють, що розпорядженням Франківської районної адміністрації ЛМР від жовтня 2016 № 566, зобов`язано ОСОБА_1 знести самочинну добудову на АДРЕСА_1 , зі сторони дворового фасаду. В акті обстеження земельної ділянки від 16.03.2018 року, затвердженому директором департаменту містобудування ЛМР 16.03.2018 року, також згадується факт добудови до будинку АДРЕСА_1 споруди розміром 12,2 м х 11,5 м. Таким чином, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14.09.2006 року лише підтверджує факт наявності самочинного будівництва по АДРЕСА_1 та не є перешкодою для його знесення з ініціативи Інспекції. Адже, органи державного архітектурно-будівельного контролю не брали участі в судовій справі, по якій винесено рішення від 14.09.2006 року про знесення. Інспекція державного архітектуро-будівельного контролю у м. Львові взагалі набула повноважень лише 29.04.2016 році.

Вважають, що Інспекція діяла в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством.

Просять скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2021 року.

В свою чергу, в квітні 2022 року від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Вважають, що доказування апелянта ґрунтується виключно на припущеннях. Доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам апеляційної та касаційної скарг в адміністративній справі № 464/7343/17, які були залишені без задоволення Восьмим апеляційним адміністративним судом та відповідно Верховним Судом. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року, яким задоволено позов ОСОБА_1 до Інспекція державного архітектурно - будівельного контролю, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування приписунабрало законної сили.

31 травня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зловживання апелянтом процесуальними правами. Зокрема, вважають апеляційну скаргу представника третьої особи Інспекції ДАБК у м. Львові зловживанням процесуальними правами, що проявляється в наступному. Так, на думку заявників, апелянт у відсутності належних та допустимих доказів на спростування висновків суду першої інстанції, зумисно та свідомо вдається до фактичного переписування змісту апеляційної скарги, а в подальшому і касаційної скарги в частині «Доводи апеляційної скарги» та «Доводи касаційної скарги» в адміністративній справі № 464/7343/17.

Звертає увагу й на те, що на їхню думку, в апеляційній скарзі представник апелянта Заяць Б.Р. свідомо та зумисно приховала від суду апеляційної інстанції ту обставину, що припис Інспекції ДАБК у м. Львові від 10.10.2017 року, яким позивач обґрунтовував свої позовні вимоги у даній справі, був скасований рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року, яке було залишено в силі постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року та постановою КАС ВС від 19 серпня 2021 року.

Крім того, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року, яке набрало законної сили 03 березня 2021 року є преюдиційним для суду, який розглядав дану цивільну справу. Ігнорування преюдиційних обставин свідчитиме про порушення не лише вимог процесуального закону, але й практики ЕСПЛ щодо обов`язковості судових рішень.

Просять апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю на рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2021 року визнати зловживанням процесуальним правом шляхом постановлення відповідної ухвали та застосувати заходи процесуального примусу, передбачені пунктом 2 частини першої статті 148 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно пунктів 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає.

Місцевим судом установлено, що на підставі звернення гр-ки ОСОБА_3 від 05 жовтня 2017 року, Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у м. Львові видано наказ від 06.10.2017 року № 346-п, яким призначено проведення позапланової перевірки на об`єкті будівництва: «Реконструкція квартири АДРЕСА_6 ». Предмет перевірки: дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Наказом від 09 жовтня 2017 року № 374 - п та службової записки про продовження терміну позапланової перевірки від 09.10.2017 року продовжено проведення позапланову перевірку на об`єкті будівництва: «Реконструкція квартири АДРЕСА_6 ».

У ході проведеного позапланового заходу з державного нагляду (контролю) встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 проводиться реконструкція квартири № 2 шляхом прибудови до вказаного будинку споруди розміром 12,2м x 11,5 м на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності Львівської міської ради. Реконструкція проводиться з численними порушеннями, в тому числі і будівельних норм, норм ДБН, дані порушення відображені в Акті, складеному за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт № 1/664-ПП (т-1 а.с. 10- 18).

На підставі акту перевірки та встановлених порушень, Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у м. Львові складено протокол № 1 від 10.10.2017 року та протокол № 2 від 10.10.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частинами першою та четвертою статті 96 КУпАП за результатами проведеної позапланової перевірки щодо реконструкції квартири АДРЕСА_6 ( т.1 а.с. 19 -22).

Окрім того, винесено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил від 10.10.2017 року , яким від ОСОБА_1 вимагалось в термін один місяць привести житловий будинок АДРЕСА_1 до попереднього стану шляхом демонтажу прибудованої споруди розміром 12м x 11,5 м до житлового будинку (т.1 а.с.23).

Постановами № 0006-вих.-5086/184 від 15.11.2017 року та № 0006-вих.-5091/185 від 16.11.2017 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частинами першою та п`ятою статті 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Частиною четвертою статті 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (стаття 41).

Згідно із статтею 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Частиною першою статті 376 ЦК України закріплено загальні підстави для визнання будівництва самочинним.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року № 822/2149/18 (адміністративне провадження № К/9901/5732/19) зазначено: « Відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майно залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва. За змістом частини сьомої статті 376 Цивільного кодексу України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: (1) істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, (2) істотного порушення будівельних норм і правил.

У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови, суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.

У випадках, коли до суду з позовом про знесення самочинного будівництва звертається орган державного архітектурно-будівельного контролю, належить керуватися частиною першою статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року №3038-VI, за якою у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва перевіряється на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Невиконання припису без поважних причин може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усувати його наслідки.

В інших випадках самочинного будівництва, зокрема, (1) якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або (2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи (3) належно затвердженого проекту, стаття 376 Цивільного кодексу України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови.

Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови».

У справі, яка переглядається, установлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 року у справі №464/7343/17 визнано протиправним та скасовано припис Інспекції архітектурно - будівельного контролю у м. Львові від 10.10.2017 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. В подальшому постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.08.2021 року вказане рішення залишено без змін.

Львівський окружний адміністративний суд мотивуючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування припису встановив, що під час проведення перевірки Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у м. Львові було суттєво порушено процедуру проведення такої, зокрема Порядку № 533, що вплинуло на правильність оскарженого припису та стало підставою для визнання протиправною перевірки та скасування винесеного за результатами такої припису.

Зауважив, що в ході перевірки на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 фактично не встановлено, яка саме відстань недотримана до меж сусідніх ділянок, тому підстави для ствердження про порушення ОСОБА_1 будівельних норм, стандартів і правил - відсутні.

Крім того, заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2006 року, яке набрало законної сили, підтверджено факт наявності самовільно збудованих приміщень на місці гаражу по АДРЕСА_1 . Як встановлено судом, під час позапланового заходу з державного нагляду ( контролю) за адресою: АДРЕСА_1 за результатами якого складено акт № 1/664 - ПП, фактичного обстеження об`єкта не здійснено, що позбавило суд можливості встановити обставини, що самовільно збудовані приміщення на місці гаражу, які вказані в заочному рішенні Личаківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2006 року та прибудована споруда розміром 12м х 11,5 м до житлового будинку, яку оскарженим приписом вимагалось демонтувати, є одним і тим самим об`єктом.

З врахуванням вищенаведеного суд дійшов до висновку, що припис від 10 жовтня 2017 року є протиправним та підлягає скасуванню ( т. 3 а.с. 229 - 243).

Установлено й те, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року скасовано рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 вересня 2018 року у справі №464/7343/17, прийнято нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування припису та постанови задоволено частково.

Скасовано постанову Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у м. Львові № 0006 - вих - 5086/184 від 15.11.2017 року та закрито справу про адміністративне правопорушення; скасовано постанову Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у м. Львові № 0006 - вих. -5091/185 від 16.11.2017 року та закрито справу про адміністративне правопорушення. Скасовано припис Інспекції державно - архітектурно - будівельного контролю у м. Львові від 10.10.2017 року ( т. 3 а.с. 55 -62).

Підставою скасування постанов про адміністративні правопорушення стало те, що такі не відповідають приписам статті 245, частини першої статті 256, статті 280 КУпАП, окрім того, відповідачем пропущено строк притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Встановлені вище судом обставини свідчать про те, що дії Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у м. Львові в ході проведення перевірки за адресою: АДРЕСА_1 були незаконними, такими, що суперечили вимогам чинного законодавства, а відтак, складені за результатами проведеної перевірки акт, припис та протоколи про адміністративне правопорушення не можуть слугувати належними доказами в справі, що переглядається та бути підставою для задоволення позовних вимог Львівської міської ради.

Так, позов Львівської міської ради мотивований саме складеним за результатами позапланової перевірки об`єкту актом № 1/664-ПП та винесеним на підставі такого приписом про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 10.10.2017 року.

Оскільки такий рішенням суду скасовано, а інші докази на підтвердження позовних вимог позивачем не надані та в матеріалах справи відсутні, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відсутні підстави вважати, що реконструкція квартири АДРЕСА_6 шляхом прибудови до вказаного будинку споруди розміром 12,2м х 11,5мпроводиться з порушенням Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" та ЗУ "Про архітектурну діяльність".

У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1721цс16 зроблено висновок, що «право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 цього Кодексу)».

У постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-137цс14 зроблено висновок, що «правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. У справі, яка переглядається, судами встановлено, що об`єкт нерухомості збудований ОСОБА_1 на земельній ділянці, що не була відведена у встановленому порядку для цієї мети. Разом із тим, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог особи, яка не є власником земельної ділянки, на якій зведено об`єкт нерухомості, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд касаційної інстанції, не встановив, яким чином порушуються права зазначеної особи, хоча для правильного застосування статей 376, 386, 391 ЦК України встановлення цього факту є обов`язковим».

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тож при зверненні з позовом про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, шляхом демонтажу самочинно зведених будівель, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами наявність порушень зі сторони відповідачів.

Позивач всупереч вимогам статті 81 ЦПК України не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Отже, у розглянутій справі, враховуючи її фактичні обставини, немає підстав для задоволення позовних вимог.

Вирішуючи спір на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, врахувавши норми матеріального та процесуального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позов є безпідставним, і тому правомірно відмовив в задоволенні такого.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Що ж стосується заяви відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зловживання процесуальними правами, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією із засад (принципів) цивільного судочинства (стаття 2 ЦПК України).

Цивільний процесуальний кодекс України зобов`язує суд вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта статті 44 ЦПК України).

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Аналіз змісту заяви відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , свідчить про незгоду останніх із мотивами та вимогами апеляційної скарги Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у місті Львові на рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2021 року. Мотиви ж самої заяви не містять підстав для визнання поданої апеляційної скарги зловживанням процесуальними правами в розумінні вимог статті 44 ЦПК України, та як наслідком, застосування заходів процесуального примусу, передбачених пунктом 2 частини першої статті 148 ЦПК України.

Відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в квітні 2022 року подано відзив на апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у місті Львові на рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2021 року, зміст якого перекликається із мотивами заяви про зловживання процесуальними правами, такий долучено до матеріалів справи та взято до уваги при розгляді даної справи

За вказаних обставин підстав для задоволення заяви відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зловживання процесуальними правами, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про зловживання процесуальними правами відмовити.

Апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у місті Львові залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 червня 2022 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич