Дата документу 26.07.2022 Справа № 335/6376/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/6376/21 Головуючий у 1 інстанції: Гашук К.В.
Провадження № 22-ц/807/1371/22 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.

при секретарі: Камаловій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Концерну «Міські теплові мережі»на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Концерну «Міські теплові мережі» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Концерну «МТМ» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначав, що 21 травня 2021 року наказом № 454 позивача звільнено з посади водія автотранспортних засобів підрозділу вантажного автотранспорту Вознесенівського району управління з транспорту Концерну «МТМ», на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Вказане звільнення позивач вважає незаконним, необґрунтованим та таким, що відбулося з порушенням КЗпП України і процедури звільнення. Підставою для звільнення позивача стало порушення трудових обов`язків, що нібито проявилось у порушенні правил проведення операцій з товарними цінностями при здаванні металобрухту, проте, відповідачем не врахований факт того, що підприємство ніколи не укладало з ним договір про матеріальну відповідальність і жодних випадків за час його роботи на підприємстві, які би давали підстави стверджувати про порушення ним регламенту щодо обліку, зберігання та здавання металобрухту в Концерні «МТМ», затвердженого наказом відповідача № 2224 від 16 вересня 2020 року, не було.

Позивач працював у Концерні без жодних зауважень. За час роботи на посаді водія у Концерні «МТМ» до нього з боку керівництва не було претензій, оскільки він завжди сумлінно виконував свою роботу, дотримувався посадових обов`язків, правил внутрішнього трудового розпорядку та стандартів, регламентів, інструкцій підприємства тощо.

Стосовно ситуації, що відбулася 31 березня 2021 року, яка стала приводом незаконного звільнення позивача, він надав пояснення керівництву, що 31 березня 2021 року він заїхав до АЗС та СТО, де постійно ремонтує свій автомобіль з бригадою ОСОБА_2 , який попрохав відвести декілька мішків металобрухту, що зберігався на території дільниці транспортування по АДРЕСА_1 .

07 травня 2021 року складено акт про службове розслідування порушення трудової дисципліни працівниками Концерну «МТМ», з аналізу руху автомобіля НОМЕР_1 , що належить Концерну «МТМ» відповідно до подорожніх листів і програми NaviTrack. У ході аналізу виявлено відхилення від заданих маршрутів автомобіля Газель НОМЕР_1 , за яким закріплений постійний водій ОСОБА_1 , неодноразове відвідування пункту прийому металобрухту за адресою: АДРЕСА_2 у робочі дні: 14.01.2021 о 13:07, 18.01.2021 о 13:42, 21.01.2021 о 12:00, 01.02.2021 о 14:36, 03.02.2021 о 13:06 та 13:46, 12.02.2021 о 09:02, 18.02.2021 о 10:05, 10:45 та 15:23, 22.02.2021 об 11:50, 23.02.2021 о 14:35, 15:14, 01.03.2021 о 13:20, 04.03.2021 о 13:35, 10.03.2021 о 14:30, 15:07, 19.03.2021 о 14:00, 14:48, 30.03.2021 об 11:05, 15:00, 31.03.2021 о 08:52.

За результатами розслідування комісією зроблені висновки про факти порушення законодавства, а саме трудових обов`язків водія ОСОБА_1 , який здійснив виїзд за адресою: АДРЕСА_2 , яку він регулярно відвідував на автомобілі Газель НОМЕР_1 без вказівки маршруту у подорожньому листі. За даною адресою знаходиться прийом металобрухту.

За фактом порушення трудової дисципліни працівниками Концерну «МТМ», що виявилось у вчиненні винних дій, комісія запропонувала звільнити позивача, водія філії Вознесенівського району за порушення трудових обов`язків, що полягають у здійсненні працівниками винних дій, які дають підстави для втрати довіри до нього, за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

21 травня 2021 року, наказом № 454 генерального директора ОСОБА_3 його було звільнено, незважаючи на порушення процедури прийняття рішення підприємством.

На думку позивача, наказ про звільнення не відповідає вимогам трудового законодавства, оскільки в ньому не зазначено, в чому конкретно полягає порушення позивачем трудових обов`язків, а також через порушення адміністрацією накладення дисциплінарного стягнення відносно ОСОБА_1 поза межами місячного строку, передбаченого ст. 148 КЗпП України.

У службовому розслідуванні відповідачем не надано жодного доказу причетності ОСОБА_1 до крадіжки металобрухту, навпаки - відповідач навмисно замовчує обставини, що грошових коштів на ремонт та обслуговування автомобілів Концерн не виділяв і всі водії, які працюють на автомобілях проводять дрібний ремонт самотужки, за свій власний рахунок, а керівникові управління транспорту, начальникові дільниці ТТЕ ОСОБА_4 було відомо про перебування позивача у гаражі СТО за адресою: АДРЕСА_2 для проведення дрібного ремонту у час відхилення водія від маршруту. З боку позивача не було жодних винних дій, що могли стати підставою для його звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку з чим він звернувся до суду з позовом за захистом порушених прав.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ № 454 від 21 травня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади водія автотранспортних засобів підрозділу вантажного автотранспорту Вознесенівського району управління з транспорту Концерну «МТМ» на підставі п. 2 ч. 1 ст. ст. 41 КЗпП України, у зв`язку із втратою довіри; поновити ОСОБА_1 на посаді водія автотранспортних засобів підрозділу вантажного автотранспорту Вознесенівського району управління з транспорту Концерну «МТМ»; стягнути з Концерну «МТМ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 травня 2021 року по день ухвалення рішення, а також стягнути з Концерну «МТМ» витрати на надання правової допомоги у розмірі 5 902 грн, а судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Концерн «МТМ», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2022 року і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги Концерн «МТМ» зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи, посилаючись на п.2.1. Розпорядження № 11 Концерну «МТМ», відповідно до якого, позивач повинен був забезпечувати експлуатацію і обслуговування закріпленого автомобіля згідно з інструкціями і технічними умовами. Відповідно до п. 2.2. Розпорядження № 11, позивач повинен був забезпечувати збереження та безаварійну експлуатацію закріпленого автомобіля.

На думку скаржника, він мав право на звільнення позивача за пунктом 2 статті 41 КЗпП навіть за відсутності укладеного з працівником договору про повну матеріальну відповідальність, адже роботодавець відповідно до закону, мав право на укладення такого договору. Концерн стверджує, що позивач виконував операції, пов`язані з безпосереднім обслуговуванням матеріальних цінностей, що становлять основний зміст його трудових обов`язків, тобто він експлуатував, обслуговував та ніс матеріальну відповідальність за збереження матеріальних цінностей, а саме, автомобіль Газель 2705 вантажопасажирський державний номер НОМЕР_1 .

На думку скаржника, позивач систематично порушував трудову дисципліну та п. 4.6. робочої інструкції автотранспортних засобів автотранспортної дільниці Концерну «МТМ» ділянки автотранспорту (району), затвердженої генеральним директором 23 травня 2017 року, яким передбачено, що «водій несе відповідальність за використання автомобіля в невиробничих цілях».

Також скаржник зазначає, що позивач систематично використовував автомобіль та паливно-мастильні матеріали у робочий час у власних інтересах, беручи участь у перевезенні та продажу привласнених матеріальних цінностей Концерну (металобрухту), тобто, використовував автомобіль у невиробничих цілях. На підтвердження цього наводить пояснення позивача, членів бригади слюсарів, які безпосередньо перебували у автомобілі 31 березня 2021 року, та майстра ОСОБА_2 , з яких вбачається, що працівники на пункті приймання металобрухту здавали «декілька мішків металобрухту». На думку скаржника, такі дії могли призвести у подальшому до завдання матеріальної шкоди підприємству, що й стало підставою для втрати довіри адміністрації Концерну «МТМ» до позивача. Адже зібрати «декілька мішків» металобрухту, який складався «з обрізків болтів та гайок» та «з відходів монтажних робіт інших об`єктів, а також шматків металу, знайдених у підвалах житлових будинків, що не є майном Концерну «МТМ» не можливо, оскільки у робочий час бригада знаходилася на об`єктах Концерну «МТМ», які відносяться до зони його обслуговування. Це підтверджується виконаними у встановлені терміни ремонтними роботами та GPS трекером, встановленим на автомобілі Газель 2705 державний номер НОМЕР_1 . Ходити по підвалах житлових будинків та збирати металобрухт у робочий час теж неможливо, оскільки підвали будинків замкнені, а роботи бригада виконувала на конкретних об`єктах та у робочий час, і весь металобрухт, який залишався від демонтажу, є власністю Концерну.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції не надав відповідної правової оцінки показанням свідків, допитаних в процесі розгляду справи. На його думку, свідки є зацікавленими особами, які знаходилися у автомобілі разом з позивачем 31 березня 2021 року та безпосередньо приймали участь у здачі металобрухту, в момент фіксування знаходження автомобіля на пункті приймання металобрухту працівниками управління з безпеки Концерну «МТМ».

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-100цс16, апелянт стверджує, що для звільнення працівника за пунктом 2 статті 41 КЗпП завдання шкоди роботодавцеві протиправними діями працівника не є обов`язковою умовою. Достатньо, аби цими діями створювалася загроза завдання такої шкоди.

На підставі зазначеного, скаржник вважає оскаржуване рішення необґрунтованим у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; вважає недоведеними обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають дійсним обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечує проти доводів апелянта, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, оскаржуване рішення вважає законним, прийнятим з додержанням норм матеріального і процесуального права. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник Концерну МТМ Резніченко І.А. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити її з підстав, наведених у скарзі.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Тріфонов А.В. заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає.

Так, суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Концерном «Міські теплові мережі», де з 06 березня 2017 року працював на посаді водія автотранспортних засобів підрозділу вантажного автотранспорту ділянки Вознесенівського району, управління з транспорту.

Наказом № 454 від 21 травня 2021 року ОСОБА_1 звільнено з роботи, у зв`язку із втратою довір`я (п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України).

Наказ № 454 від 21 травня 2021 року прийнято на підставі наказу про звільнення ОСОБА_1 за вчинення дисциплінарного проступку № 1160 від 21 травня 2021 року.

Наказ № 1160 від 21 травня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 за вчинення дисциплінарного проступку» Концерн «МТМ» прийняв у зв`язку із обставинами, встановленими у ході проведення службового розслідування.

Так, як зазначено у наказі, на підставі акту про службове розслідування порушення трудової дисципліни працівниками Концерну «МТМ» від 07 травня 2021 року, складеного за фактом неодноразового відвідування пункту прийому металобрухту за адресою: АДРЕСА_2 , у період з 14 січня 2021 року по 31 березня 2021 року, бригадою з ремонту філії Вознесенівського району, а саме: перевіркою управління з безпеки було проведено аналіз маршрутів руху автомобіля Газель НОМЕР_1 , належного Концерну «МТМ», відповідно до подорожніх листів і програми NaviTrack. Виявлено, що водій ОСОБА_1 у період з 14.01.2021 по 31.03.2021 неодноразово відхилявся від заданих маршрутів, за адресою: АДРЕСА_2 , де знаходиться пункт прийому металобрухту. Даний факт підтверджено GPS трекером, який встановлено на газелі НОМЕР_1 . Автомобіль у робочий час рухався за маршрутом: вул. Адмірала Нахімова, буд. 4 (закритий склад, де здійснюється різка металобрухту для виробничих цілей) Південне шосе, 57.

31 березня 2021 року о 08 год. 52 хв. співробітником з управління безпеки виявлено, що автомобіль Газель НОМЕР_1 знаходиться у пункті прийому металобрухту, заїхавши в бокс заднім ходом у вантажний, відкритий відсік і було чутно явні звуки вивантаження важкого брухту. Даний факт підтверджено матеріалами фото, відео фіксації, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , в яких він підтвердив, що 31 березня 2021 року вивіз на службовому автомобілі, разом із бригадою з ремонтів філії і продав металобрухт. Службовим розслідуванням встановлено порушення трудових обов`язків водієм ОСОБА_1 , який виконує роботи пов`язані з перевезенням (транспортуванням) металобрухту, що полягають у вчиненні працівником винних дій щодо порушення правил проведення операцій з товарними цінностями. Такі дії дають підстави для втрати до нього довіри.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу № 454 від 21 травня 2021 року, яким позивача звільнено з роботи, та про поновлення його на роботі,суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав достатніх доказів на підтвердження законності та обґрунтованості звільнення позивача саме на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, оскільки не доведено, що позивач вчинив умисно або необережно такі дії, які дали Концерну «МТМ» обґрунтовані підстави для втрати довіри до позивача. Відповідно до приписів Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100 суд першої інстанції здійснив розрахунок суми заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду з огляду на таке.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до положень ст.ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України, право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Аналіз вказаних норм трудового законодавства дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося у відповідності до вимог законодавства про працю.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору, серед інших, є його розірвання з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ст.ст. 40, 41).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Отже, розірвання трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-100цс16, неодноразово підтриманого Верховним Судом у постановах від 16 грудня 2020 року у справі № 640/10031/16-ц (провадження № 61-2606св19), від 02 червня 2021 року у справі № 585/2261/19 (провадження № 61-3959св21), 03 листопада 2021 року у справі № 183/7157/18 (провадження № 61-11397св20) та інших.

Виходячи з розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт.

Суд першої інстанції встановив і сторонами не заперечується, що Концерн «МТМ» не укладав договору про матеріальну відповідальність з ОСОБА_1 .

Доводи скаржника про те, що позивач виконував операції, пов`язані з безпосереднім обслуговуванням матеріальних цінностей, що становлять основний зміст його трудових обов`язків, тому ОСОБА_1 експлуатував, обслуговував та ніс матеріальну відповідальність за збереження матеріальних цінностей, а саме, автомобіль Газель 2705 вантажопасажирський державний номер НОМЕР_1 , є хибними. Адже згідно з робочою інструкцією ОСОБА_1 , до його обов`язків не входить виконання робіт, пов`язаних з перевезенням (транспортуванням) металобрухту та проведення операцій з товарними цінностями (а.с.93-97).

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2 Розпорядження № 11 Концерну «МТМ», позивач повинен був забезпечувати експлуатацію і обслуговування закріпленого автомобіля згідно з інструкціями і технічними умовами, а також забезпечувати збереження та безаварійну експлуатацію закріпленого автомобіля.

Тобто, позивач міг заподіяти шкоду підприємству у тому випадку, якби його діями було пошкоджено автомобіль, закріплений за ним.

В апеляційній скарзі скаржник наголошував на систематичне порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни та п. 4.6. робочої інструкції автотранспортних засобів автотранспортної дільниці Концерну «МТМ» ділянки автотранспорту (району), затвердженої генеральним директором 23 травня 2017 року, відповідно до якого «водій несе відповідальність за використання автомобіля в невиробничих цілях».

Разом із тим, наказ про звільнення позивача не містить прив`язки до порушення вимог п. 4.6. вищезазначеної інструкції.

Так, відповідно до Наказу № 1160 від 21 травня 2021 року, підставою для втрати довіри до позивача стало саме встановлення службовим розслідуванням порушень трудових обов`язків водієм ОСОБА_1 , який виконує роботи пов`язані з перевезенням (транспортуванням) металобрухту, що полягають у вчиненні працівником винних дій щодо порушення правил проведення операцій з товарними цінностями.

Як встановлено у ході службового розслідування, яке проводилось комісією, створеною наказом генерального директора Концерну «МТМ» від 12 квітня 2021 року № 755, водій ОСОБА_1 у період з 14 січня 2021 року по 31 березня 2021 року неодноразово відхилявся від заданих маршрутів, за адресою: АДРЕСА_2 , де знаходиться пункт прийому металобрухту. Цей факт підтверджено GPS трекером, який встановлено на газелі НОМЕР_1 .

Обставини відвідування об`єктів, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , у робочий час позивач ОСОБА_1 не заперечував, як при наданні пояснень при проведенні службового розслідування, так і у судовому засіданні. Разом із тим, зазначав, що його поїздки за вказаною адресою були пов`язанні з відвідуванням ним станції технічного обслуговування (СТО), для здійснення незначного ремонту транспортного засобу, який був за ним закріплений, а не пункту приймання металобрухту. При цьому, СТО знаходиться за однією адресою із пунктом прийому металобрухту, що у тому числі підтверджується і відеозаписом, який долучено до матеріалів справи, що здійснений 31 березня 2021 року працівником управління безпеки Концерну «МТМ».

Як зазначено у акті службового розслідування порушення трудової дисципліни працівниками Концерну «МТМ» від 07 травня 2021 року, за результатами його проведення комісією встановлено, що бригадою, яка очолювалася ОСОБА_2 , у складі слюсарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та водієм ОСОБА_1 , 31.03.2021 з території відповідача було вивезено металобрухт з метою продажу. На час проведення засідання комісії суму завданої матеріальної шкоди встановити не представилось можливим, оскільки тривала позапланова інвентаризація металобрухту. За результатами службового розслідування комісією було запропоновано звільнити позивача ОСОБА_1 за порушення трудових обов`язків, що полягають у здійсненні працівником винних дій, які дають підстави для втрати довір`я до нього.

Службовим розслідуванням встановлено порушення трудових обов`язків водієм ОСОБА_1 , який безпосередньо виконує роботи пов`язані з перевезенням (транспортуванням) металобрухту, що утворюється під час виконання робіт з демонтажу при виконанні ремонтних робіт на об`єктах. Факт порушення трудових обов`язків, а саме здавання металобрухту, що утворюється після виконання ремонтних робіт, зафіксований за допомогою відеозапису 31 березня 2021 року та підтверджений письмовими та усними поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ними не оспорювались.

Разом із тим, згідно з робочою інструкцією ОСОБА_1 , на нього не покладено обов`язків з безпосереднього виконання робіт, пов`язаних з перевезенням (транспортуванням) металобрухту, що утворюється під час виконання робіт з демонтажу при виконанні ремонтних робіт на об`єктах.

Суд критично приймає до уваги пояснення скаржника про нібито встановлений факт порушення трудових обов`язків, а саме здавання металобрухту, що утворюється після виконання ремонтних робіт. Слід зазначити, що ці порушення не підтверджені ніякими належними доказами, крім слів скаржника. Доказів на підтвердження факту завдання будь-якої матеріальної шкоди Концерну «МТМ» діями позивача скаржник не надав.

Крім того, у ході розгляду справи скаржник підтвердив той факт, що в результаті проведеної інвентаризації не встановлено нестачі металобрухту, або інших матеріальних цінностей Концерну.

Так, відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог статті 78ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, оскільки доведення законності звільнення позивача на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП Україниє обов`язком скаржника, колегія суддів вважає, що Концерн «МТМ» не надав належних доказів законності такого звільнення, а тому висновки суду першої інстанції є обґрунтованими.

Оскільки апеляційна скарга Концерну «МТМ» не містить доводів про оскарження рішення суду першої інстанції щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, на підставі ч.ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджено наявні у справі докази, дано їм належну оцінку, правильно встановлено обставини справи, внаслідок чого ухвалено законне й обґрунтоване судове рішення.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 04 серпня 2022 року.

Головуючий:

Судді: