Справа № 303/1130/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 липня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів БИСАГИ Т.Ю., ГОТРИ Т.Ю.

за участю секретаря ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 303/1130/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 30 червня 2021 року, повний текст якого складено 9 липня 2021 року, та на додаткове рішення Мукачівського міськрайонного суду від 15 липня 2021 року, повний текст якого складено 15 липня 2021 року, головуюча суддя Гутій О.В., -

встановив:

19.02.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи таким.

Позивачка і відповідач є користувачами суміжних земельних ділянок, розташованих за адресами АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 відповідно.

Рішенням Івановецької сільської ради від 09.02.2017 «Про встановлення меж земельної ділянки гр. ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 » було затверджено акт комісії по встановленню меж земельних ділянок ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . Встановлена цим рішенням межа проходила по території земельної ділянки ОСОБА_1 , а належна їй огорожа (№ 3) опинилася на земельній ділянці ОСОБА_2 . Своєю чергою, відповідач установив на затвердженій межі власну огорожу, демонтувавши при цьому огорожу, яка належала позивачці.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 09.11.2017 року рішення Івановецької сільської ради від 09.02.2017 року «Про встановлення меж земельної ділянки гр. ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 » скасовано.

Отже, дії відповідача із демонтажу огорожі (№ 3), що була розташована між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , та зі встановлення своєї огорожі є неправомірними.

Відповідно до Технічного паспорта на домоволодіння АДРЕСА_1 огорожа, позначена як «№ 3», на межі земельних ділянок сторін виготовлена з металу та має протяжність 22 погонні метри.

Розмір збитків у зв`язку із знищенням огорожі позивачка оцінює у 22000,00 грн виходячи з вартості одного погонного метра огорожі в 1000,00 грн, однак для більш точного визначення розміру заподіяної шкоди проситиме призначити судову будівельно-технічну експертизу.

Протиправними діями відповідача та знищенням її майна позивачці завдано і моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях внаслідок такої протиправної поведінки щодо неї. Дії відповідача були зухвалими, з його боку мали місце численні образи позивачки та застосування до неї фізичної сили. Розмір компенсації моральної шкоди позивачка визначає у 50000,00 грн.

Посилаючись на ці обставини, на положення ст.ст. 22, 23, 1167, 1168 ЦК України щодо відшкодування майнової та моральної шкоди, позивачка ОСОБА_1 просила:

зобов`язати ОСОБА_2 за власний кошт демонтувати встановлену ним огорожу на межі земельних ділянок АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 ;

стягнути з ОСОБА_2 на її користь шкоду, заподіяну знищенням огорожі № 3 на межі земельних ділянок АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 , у розмірі 72000,00 грн, де 22000,00 грн матеріальна шкода та 50000,00 грн моральна шкода;

покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 30.06.2021 у позові відмовлено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1536,80 грн судового збору.

Додатковим рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 15.07.2021 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 9806,40 грн витрат, понесених на оплату експертизи.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості та недоведеності, з того, що на місці демонтованої огорожі відповідачем встановлена нова огорожа з металевих листів, тому вимога про зобов`язання відповідача за власний кошт демонтувати огорожу безпідставна, а вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди не доведені належними і допустимими доказами. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із проведенням судової будівельно-технічної експертизи, суд першої інстанції виходив із результату вирішення справи по суті.

Позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Новікова І.С., подала апеляційну скаргу на обидва рішення суду як на ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Доводи скарги зводяться до такого.

У справі встановлено, що дії відповідача ОСОБА_2 із демонтажу огорожі між суміжними земельними ділянками та із встановлення після демонтажу своєї огорожі були неправомірними.

Сторона відповідача визнала факт демонтажу огорожі, однак, заперечувала факт належності огорожі позивачці, внаслідок чого не визнавався факт заподіяння їй майнової та моральної шкоди. Проте належність демонтованої огорожі позивачці доведена змістом технічного паспорта на її будинок, у якому ця огорожа протяжністю 22 погонних метри зафіксована як складова частина домоволодіння АДРЕСА_1 (огорожа «№ 3»).

За висновком судової будівельно-технічної експертизи від 14.08.2019 № 21-08/19 розмір збитку, завданого позивачці демонтажем указаної огорожі, визначений у 20446,00 грн.

За змістом рішення суду встановлення відповідачем нової огорожі замість демонтованої відновлює порушене право позивачки. Втім, це не відповідає обставинам, а позивачка, обираючи на свій розсуд спосіб захисту порушеного права заявила вимоги про відшкодування шкоди, а не про відновлення в натурі пошкодженої речі. Встановлення відповідачем нової огорожі не відновлює прав позивачки.

Суд першої інстанції по суті не встановив і не перевірив фактів, що їх належало встановити та перевірити для вирішення спору: факти знищення огорожі, належності її позивачці, неправомірності дій відповідача зі знищення огорожі, причинно-наслідкові зв`язки між діями відповідача та наслідками, що настали, і, відповідно, факт заподіяння позивачці майнової та моральної шкоди.

Тим часом, факт заподіяння відповідачем позивачці майнової та моральної шкоди випливає з наявних доказів і матеріалів справи і вона має право на її відшкодування.

Сторона просить скасувати обидва рішення суду, задовольнити позов і провести новий розподіл судових витрат.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Новікової І.С., які апеляцію підтримали, представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Міщенко О.О., яка скаргу не визнала, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності відповідача ОСОБА_2 , обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Відповідно до ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин демонтажу огорожі), ст.ст. 3, 4, 12, 13, 43, 44, 49, 76-83 ЦПК України:

цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, в тому числі, із заподіяння шкоди;

особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів;

при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;

цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій;

кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві;

належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування;

обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування;

обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом;

доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, по захист своїх порушених прав може до суду звернутися саме особа, права якої порушені, і може це зробити не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі належного позивача відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права.

Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони коли вони ґрунтуються на підставах позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Власність зобов`язує; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав; власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321 ЦК України).

Власники земельних ділянок і землекористувачі повинні обирати такі способи використання ділянок, які завдають щонайменше незручностей суміжним землекористувачам, не заподіюють їм шкоди, повинні дотримуватись правил добросусідства і вправі вимагати захисту своїх прав, якщо такі порушуються суміжним землевласником чи землекористувачем (ст.ст. 90, 91, 95, 96, 103, 152, 153 ЗК України, інші норми законодавства).

Власник майна, особа, яка має інше речове право на майно, вправі вимагати захисту своїх порушених прав, у тому числі, повного відшкодування майнової шкоди, завданої їй винною, протиправною поведінкою іншої особи, пошкодженням, знищенням майна, а також управі вимагати відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав; відсутність вини у шкоді доводить заподіювач (ст.ст. 11-16, 22, 23, 386, 396, 1166, 1167 ЦК України).

Зважаючи на презумпцію вини заподіювача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, водночас обов`язок доказування факту заподіяння відповідачем шкоди, розміру спричиненої шкоди покладається на особу, якій спричинено шкоду.

За приписами ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі; реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права; розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 22 ч. 2 п. 1, ч. 4, ст. 1192 ч.ч. 1, 2).

Встановлено, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка від 17.02.2019 № 156542820) ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 30.12.2017 державним нотаріусом Мукачівської районної державної нотаріальної контори Шпений М.Ю. за реєстровим № 1-1008, є власником 1/2 частки у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , власником іншої 1/2 частки у праві власності на цей будинок на підставі аналогічного свідоцтва, виданого 30.12.2017 цим же нотаріусом за реєстровим № 1-1009, є ОСОБА_3 , право власності цих осіб зареєстровано 30.12.2017 (а.с. 4-6).

ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі договору дарування, посвідченого 11.07.2003 приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Вімертом В.І. за реєстровим № 818, право власності обдарованого зареєстровано 27.10.2007, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим ТОВ «Мукачівське РБТІ та ЕО» 27.10.2007 за № 16437682 (а.с. 38-40).

Сторони користуються суміжними земельними ділянками, які належать до будинків, відповідно, АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 , що відповідає обставинам справи, підтверджується наявними в ній доказами, матеріалами, ніким не заперечується і, крім того, встановлено чинним рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 09.11.2017 у справі № 303/1276/17 за позовом ОСОБА_1 до Івановецької сільської ради Мукачівського району та ОСОБА_2 про скасування рішення Івановецької сільської ради (а.с. 7-8, посилання в мережі Internet на дані Єдиного державного реєстру судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/70373017).

Технічним паспортом на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 , складеним 09.09.2015 ТОВ «Мукачівське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» на замовлення ОСОБА_1 , зафіксовано в характеристиці будинку, господарських будівель та споруд, що до будинку належить огорожа № 2 з дошок довжиною 18 погонних метрів (відсоток зносу 65) і огорожа № 3 металева довжиною 22 погонні метри (відсоток зносу 55), рік побудови будинку вказаний «1948», рік побудови обох огорож указаний «1975» (а.с. 9-11, конкретні дані а.с. 11).

Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Держкомбудархітектури України від 24.05.2001 № 127 (реєстрація в Мінюсті України від 10.07.2001 за № 582/5773) (в редакції, чинній з 15.01.2019):

технічний паспорт документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта …) та видається замовнику (п. 2 розділу І);

житлові будинки садибного типу, розташовані на окремих земельних ділянках, господарські будівлі (сараї, хліви, гаражі, літні кухні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні тощо) є об`єктами, які підлягають інвентаризації, на них складаються інвентаризаційні справи і технічні паспорти, господарські (допоміжні) будівлі (…) та споруди (… огорожі …) підлягають технічній інвентаризації в складі основної будівлі (п.п. 1, 4 підрозділу 1, підрозділ 3 розділу ІІ, п. 1 підрозділу 1 розділу ІІІ);

розташування об`єктів (будівель, споруд) на земельній ділянці фіксується у разі відсутності кадастрового плану земельної ділянки в абрисі території, а також у схемі розташування будівель та споруд із нанесенням усіх наявних будинків, допоміжних (господарських) будівель і споруд (у тому числі, огорож, парканів), меж та угідь (двору, саду, городу тощо) (підрозділи 1, 2 розділу V);

характеристика будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, схема розташування будівель та споруд є складовими частинами технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами і передбачає зазначення року побудови будинку (будівлі, споруди) (п. 13 розділу І, Додаток 3 до Інструкції та ін.).

У редакції зазначеної Інструкції, що була чинною до 15.01.2019, ці питання регулювалися аналогічно. Достовірність матеріалів технічної інвентаризації як офіційних документів, зафіксованих у них фактів, оскільки не встановлено інше, презюмується, з урахуванням цих даних і документів здійснюється оформлення відповідних прав щодо нерухомого майна, його цивільний оборот тощо.

Між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 існували судові спори, пов`язані з проходженням на місцевості межі між земельними ділянками, що належать до житлових будинків АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 , як це вбачається й зі змісту рішення Мукачівського міськрайонного суду від 04.04.2017 у справі № 303/1276/17 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/65838161), у подальшому скасованого рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 09.11.2017 із задоволенням позову ОСОБА_1 , підтверджується іншими матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 09.11.2017 у справі № 303/1276/17 за вимогою ОСОБА_1 скасовано рішення Івановецької сільської ради від 09.02.2017 «Про встановлення меж земельної ділянки гр. ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 », яким були встановлені межі між земельними ділянками, що належать до житлових будинків АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 стверджував, що огорожа, про яку йдеться, була встановлена його батьком у 70-х роках минулого століття, входила до складу будинковолодіння АДРЕСА_2 , була відображена у Технічному паспорті на будинок під АДРЕСА_3 і через непридатність для використання була ним демонтована через понад 40 років після встановлення зі спорудженням нової огорожі (а.с. 34-36 та ін.).

У Технічному паспорті на житловий будинок індивідуального фонду АДРЕСА_1 , складеним станом на квітень 2003 року Мукачівським районним комунальним підприємством технічної інвентаризації та експертної оцінки на замовлення ОСОБА_4 , зафіксовано в характеристиці будівель і споруд, що до будинку під № 1-3 належать «споруди метал» (знос указаний як «20,40»), рік побудови будинку вказаний «1956», рік побудови «споруди метал» не вказаний (а.с. 41-45, конкретні дані а.с. 45).

Таким чином, у зазначеному технічному паспорті не зафіксовані конкретний вид «споруди метал», рік побудови та інші характеристики цієї споруди (споруд), зокрема, довжина, якщо йдеться про огорожу, паркан. Схема розташування на земельній ділянці відповідних будівель і споруд у технічному паспорті відсутня.

Натомість відповідні конкретні ідентифікуючі дані щодо металевої огорожі № 3 довжиною 22 м зафіксовані в характеристиці будинку, господарських будівель та споруд, ця огорожа відображена на схематичному плані земельної ділянки, які є складовими Технічного паспорта на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 24.06.2019 було задоволено клопотання позивачки ОСОБА_1 , призначено в справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: «яка вартість збитків, заподіяних знищенням металевої огорожі № 3 довжиною 22 погонних метри на межі земельних ділянок АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 ?», проведення експертизи доручено експерту Туряниці І.А. (а.с. 60).

Висновком від 14.08.2019 № 21-08/19 судової будівельно-технічної експертизи зафіксовані, зокрема, такі обставини:

зруйнована огорожа загальною довжиною 22,0 м була встановлена на спільній межі домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ;

ця огорожа була з металевої сітки типу «рабиця» з клітинками 50х50 мм на стійках (опорах) з металевих труб діаметром 50 мм і швелерів №№ 14/20 мм та висотою 2,00 м, що були забетоновані в ямах глибиною 0,50/0,60 м;

на час обстеження на місці зруйнованої огорожі відповідачем ОСОБА_2 вже була встановлена нова огорожа з металевих листів профнастилу по металевих трубостойках на бетонному цоколі;

залишки зруйнованої огорожі (фрагменти сітки, частина окремих стовпів) були розкидані біля нової огорожі на ділянці ОСОБА_1 ;

розташування зруйнованої огорожі відображене як «частина пошкодженої огорожі» по лінії межі між домоволодіннями АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 як це зафіксовано на схематичному плані земельної ділянки в Технічному паспорті на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 ;

вартість відновлення зруйнованої огорожі складає 20446,00 грн, що є вартістю збитків, заподіяних знищенням металевої огорожі № 3 довжиною 22 погонних метри на межі земельних ділянок АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 (а.с. 63-73).

Із розміром майнової шкоди, визначеним судовим експертом Туряницею І.А., не погодився відповідач ОСОБА_2 , який вказав на безпідставне неврахування експертом фізичного зносу демонтованої огорожі, як це передбачено законодавством при здійсненні відповідної оцінки, на безпідставність визначення розміру збитків у вигляді вартості відновлювального ремонту, оскільки нова огорожа вже встановлена, на неврахування інших вимог, передбачених при проведенні такої експертизи, а відтак на сумнівність і неправильність висновку експерта, тому в особі свого представника адвоката Міщенко О.О. заявив 14.11.2019 клопотання про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи (а.с. 84-87).

До свого клопотання відповідач додав копію Технічного паспорта на садибний житловий будинок АДРЕСА_2 , складеного 04.07.2019 КП «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», в якому міститься характеристика будинку, господарських будівель та споруд, де вказано, що до будинку належать під № 1-5 «споруди ворота металеві, огорожа металева сітка, металопрофіль на бетонному фундаменті», при цьому: рік побудови будинку вказаний «1956», рік побудови огорожі не вказаний, місце розташування та характеристики огорожі, в тому числі, її частини з металопрофіля, не вказані, схема розташування на земельній ділянці відповідних будівель і споруд у технічному паспорті відсутня (а.с. 93-99).

Відповідач надав також витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.07.2019 № 175278647, з якого вбачається, що «ворота металеві, огорожа металева сітка, металопрофіль на бетонному фундаменті» під № 1-5 є складовою об`єкта нерухомого майна житлового будинку АДРЕСА_2 , державна реєстрація права власності на який проведена за ОСОБА_2 12.07.2019 (а.с. 100-101).

У судовому засіданні 14.11.2019 у прийнятті цих документів як доказів судом було відмовлено ухвалою, постановленою в нарадчій кімнаті, внаслідок подання їх з порушенням установлених для цього цивільним процесуальним законом строків (а.с. 102-105). Таке процесуальне рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 83 ч.ч. 3, 4, 8 та іншим нормам ЦПК України, оскільки строк для подання доказів відповідачем був пропущений за відсутності доказів про наявність поважних причин для цього і питання про поновлення строку для подання доказів не ставилося.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 08.01.2020 за наявності для того підстав, передбачених ст. 113 ч. 2 ЦПК України було призначено в справі повторну судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: «яка вартість збитків, заподіяних знищенням металевої огорожі № 3 довжиною 22 погонних метри на межі земельних ділянок АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 ?», проведення якої було доручено експертам Закарпатського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (а.с. 117-118).

29.12.2020 до Мукачівського міськрайонного суду надійшов від Закарпатського відділення ЛНДІСЕ Висновок експерта № 9076 судової оціночно-будівельної експертизи від 22.12.2020, складений судовим експертом Дроздом В.В. (а.с. 128-160). Висновком експерта зафіксовані, зокрема, такі обставини:

на спільній межі домоволодінь АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 встановлена огорожа, а саме: огорожа довжиною 22,4 м від будівлі літньої кухні являє собою стрічковий монолітний фундамент з уступами; в стрічковий фундамент заанкерований металевий каркас з металевих прямошовних зварних труб діаметром 50 мм та труби профільної перерізом 40 мм х 20 мм; на каркас змонтовано металеві листи з профнастилу висотою 1 м;

стара демонтована огорожа була з металевої сітки рабиці по металевих опорах;

залишки старої демонтованої огорожі (рулон сітки рабиці висотою 1,5 м і чарункою 50х50 мм, металева труба діаметром 56 мм і висотою від рівня бетону 1,3 м, металевий круг діаметром 25 мм в бетоні перерізом 0,3х0,3х0,4 м і висотою від рівня бетону 1,2 м, швелер № 16 в бетоні перерізом 0,3х0,3х0,4 м і висотою від рівня бетону 1,3 м (уражений корозією і не придатний для використання під опору)) знаходились на території домоволодіння АДРЕСА_1 ;

фізичний знос демонтованої огорожі становить 75%, технічний стан ветхий;

вартість будівництва аналогічної огорожі станом на лютий 2017 року (час демонтажу огорожі згідно позовної заяви) складає 4517,00 грн, станом на грудень 2020 року (час проведення експертизи) складає 6912,00 грн;

для визначення вартості демонтованої металевої огорожі № 3 довжиною 22 погонних метри необхідно врахувати коефіцієнт фізичного зносу огорожі, що згідно Технічного паспорта на будинок АДРЕСА_1 складав 55%;

таким чином, вартість демонтованої металевої огорожі № 3 довжиною 22 погонних метри могла становити:

станом на лютий 2017 року 4517,00 грн х 0,45% = 2032,65 грн;

станом на грудень 2020 року 6912,00 грн х 0,45% = 3110,40 грн.

Відтак, із урахуванням фізичного зносу вартість демонтованої між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 металевої огорожі № 3 довжиною 22 погонних метри (відповідно до Технічного паспорта на будинок АДРЕСА_1 ) на грудень 2020 року становить 3110,40 грн.

Позивачка не спростувала обґрунтованості призначення повторної судової експертизи та її результату, свої позовні вимоги не змінювала.

За встановленими законом правилами відшкодуванню потерпілому підлягають саме реальні збитки (реальна вартість втраченого майна або реальна вартість виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі), а відтак фізичний знос майна враховується при відшкодуванні потерпілому грошовими коштами реальних збитків. Визначений законом порядок відшкодування майнової шкоди і збитків сам по собі не може розглядатися як такий, що порушує цивільні права позивачки. За відповідних умов особа, відповідальна за шкоду, може мати підстави ставити питання про врахування зношеності пошкодженого майна. Таке питання відповідач ОСОБА_2 поставив і воно у відповідних межах знайшло своє підтвердження.

Твердження відповідача про недоведеність факту належності вказаної огорожі позивачці необґрунтоване та не спростовує відповідної правової позиції сторони, яка підтверджується офіційними інвентаризаційними даними. Свою правову позицію в цій частині відповідач, який фактично оспорював лише розмір шкоди, не довів у належний процесуальний спосіб.

Особа повинна діяти в цивільних відносинах добросовісно, зобов`язана поважати права інших осіб, дотримуватися моральних засад суспільства, зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускати дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Тобто, презюмується необхідність правомірної поведінки особи, на яку вправі очікувати інші.

За приписами закону тягар доказування відсутності своєї вини у шкоді лежить саме на заподіювачеві шкоди, потерпілому ж належить довести факт заподіяння шкоди та її розмір.

У конкретній ситуації, що має місце в справі, відповідач ОСОБА_2 не вправі був виходячи лише з наявності спору з позивачкою ОСОБА_1 та із припущення про порушення наявністю огорожі його цивільних (земельних) прав на свій розсуд, не маючи на те законних підстав і права демонтувати елементи огорожі, самоправно втручатися у право власності позивачки, яке є непорушним і як таке підлягає захисту, а завдана такими діями шкода підлягає відшкодуванню. Якщо відповідач вважав своє право порушеним, він не був позбавлені права і можливості діяти в законний спосіб для захисту і поновлення свого права, зокрема, шляхом ініціювання відповідного позову, його забезпечення тощо.

Отже, дії відповідача з демонтажу металевої огорожі мали місце і безвідносно до мотивів, якими міг керуватися ОСОБА_2 вчиняючи їх, були неправомірними в розумінні ст.ст. 24, 41, 68 Конституції України, ст.ст. 13, 14, 319, 321 ЦК України та інших норм законодавства, оскільки права на їх вчинення щодо майна ОСОБА_1 він не мав і відсутності своєї вини у заподіянні шкоди позивачці не довів. Проте, заявлений позивачкою до відшкодування розмір шкоди, завданої цими діями, не був доведений у повному обсязі.

Факт порушення майнових прав позивачки ОСОБА_1 неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 , що завдали шкоди, доведений у межах, встановлених під час апеляційного розгляду справи. Захист порушених цивільних прав забезпечується й механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

З огляду на викладене, у позивачки виникло право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй відповідачем, винні, протиправні дії якого щодо пошкодження та знищення її майна порушили звичний ритм життя позивачки, спокій, призвели до негативних переживань, душевних страждань та змусили її докладати додаткових зусиль для організації свого життя, для захисту порушених прав.

Розмір компенсації завданої моральної шкоди позивачка визначила у 50000,00 грн. Обов`язок доказування розміру завданої моральної шкоди лежить на позивачеві. Відшкодування моральної шкоди має компенсаційний характер і не може слугувати засобом збагачення. На переконання колегії суддів, пред`явлений до стягнення розмір моральної шкоди є непропорційним, явно надмірним і не є обґрунтованим. Демонтаж ветхої огорожі та встановлення іншої огорожі, не потяг у контексті питання про моральну шкоду таких непоправних, незворотних негативних наслідків для позивачки, які б виправдовували заявлений нею розмір компенсації цієї шкоди. Колегія суддів вважає, що з урахуванням характеру і наслідків завданої шкоди, фактів, що мають значення, результату виконання обов`язку доказування шкоди, вимог розумності і справедливості позов у цій частині доведений частково і розмір компенсації моральної шкоди позивачці слід визначити у 1000,00 грн. Щодо стягнення решти суми компенсації моральної шкоди позов не можна визнати належно обґрунтованим і доведеним.

За таких умов позивачка ОСОБА_1 управі вимагати і отримати відшкодування відповідачем ОСОБА_2 майнової шкоди в межах установленої висновком повторної судової експертизи вартості демонтованої огорожі в розмірі 3110,40 грн, а моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. У контексті встановленого демонтаж відповідачем нової огорожі, як про це у позовній заяві просила позивачка, не захищає та не поновлює її порушеного права. При цьому, в апеляційній скарзі позивачка виходила з того, що заявила вимоги про відшкодування шкоди, а не про відновлення в натурі пошкодженої речі і встановлення відповідачем нової огорожі не відновлює її прав. Питання про передачу йому після відшкодування збитків майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, відповідач, розпоряджаючись своїми процесуальними правами на власний розсуд, не ставив.

Питання про судові витрати належить вирішити виходячи з результату розгляду справи апеляційним судом, а також беручи до уваги, що ухвалою суду першої інстанції від 25.02.2019 позивачці ОСОБА_1 сплату судового збору з позову було відстрочено до ухвалення рішення у справі, а ухвалою апеляційного суду від 16.08.2021 апелянту ОСОБА_1 сплату судового збору з апеляційної скарги було відстрочено до вирішення справи (а.с. 21, 237-238).

З позовної заяви ОСОБА_1 належало сплатити судовий збір загальною сумою 1536,70 грн (768,40 грн х 2).

За проведення судовим експертом Туряницею І.А. судової будівельно-технічної експертизи позивачка ОСОБА_1 сплатила 2000,00 грн (а.с. 187).

За проведення Закарпатським відділенням ЛНДІСЕ судової оціночно-будівельної експертизи відповідач ОСОБА_2 сплатив 9806,40 грн (а.с. 160).

З апеляційної скарги ОСОБА_1 належало сплатити судовий збір загальною сумою 2305,20 грн (768,40 грн х 1,5 = 1152,60 х 2).

У вимозі позову про зобов`язання відповідача демонтувати огорожу відмовлено, вимоги позову про відшкодування майнової шкоди (22000,00 грн) і моральної шкоди (50000,00 грн), разом 72000,00 грн, з яких судовий збір сплачується за ставками 1,5% від ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, задоволені в межах 5,71% від ціни позову.

З урахуванням цих обставин за результатом розгляду справи слід стягнути:

з ОСОБА_1 : на користь ОСОБА_2 9246,45 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судової експертизи, проведеної Закарпатським відділенням ЛНДІСЕ; для стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на оплату судової експертизи, виконаної експертом Туряницею І.А., підстав немає;

на користь держави 1493,00 грн судового збору у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції і 2239,39 грн судового збору, пов`язаного з переглядом справи в суді апеляційної інстанції;

з ОСОБА_2 : на користь держави 43,80 грн судового збору у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції і 65,81 грн судового збору, пов`язаного з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Виходячи з викладеного, на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 4 ЦПК України апеляцію позивачки слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції від 30.06.2021 та додаткове рішення суду від 15.07.2021 скасувати, позов про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивачки у рахунок відшкодування: майнової шкоди 3110,40 грн, моральної шкоди 1000,00 грн, в іншій частині в позові відмовити, апеляційну скаргу залишити без задоволення та вирішити питання про судові витрати відповідно до результату справи.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 30 червня 2021 року та додаткове рішення Мукачівського міськрайонного суду від 15 липня 2021 року скасувати,

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково,

стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 , у рахунок відшкодування:

майнової шкоди 3110,40 грн (три тисячі сто десять гривень 40 коп.),

моральної шкоди 1000,00 грн (одну тисячу гривень 00 коп.),

в іншій частині в позові відмовити, апеляційну скаргу залишити без задоволення;

стягнути:

з ОСОБА_1 :

на користь ОСОБА_2 9246,45 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судової експертизи;

на користь держави 1493,00 грн судового збору у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції і 2239,39 грн судового збору, пов`язаного з переглядом справи в суді апеляційної інстанції;

з ОСОБА_2 :

на користь держави 43,80 грн судового збору у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції і 65,81 грн судового збору, пов`язаного з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 29 липня 2022 року.

Судді