Номер провадження: 22-ц/813/2543/22
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.
Суддів - Сегеди С.М., Комлевої О.С.
За участю секретаря - Дерезюк В. В.
розглянула у судовому засідання м. Одеса апеляційну ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сімаченко Світлана Леонідівна

-про визнання права власності на обов`язкову частку в спадщині та її стягнення,-

ВСТАНОВИЛА:
ПРОЦЕДУРА
Короткий зміст вимог
В жовтні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила та просила ухвалити рішення, яким:

- визнати за нею право на обов`язкову долю в спадщині після смерті сина, ОСОБА_3 4 червня 2014 року, що становить 1/6 частину спадкової трикімнатної житлової квартири, розташованої в АДРЕСА_1 ;

-1/6 частину автомобіля „Мерседес" модель „ 308 Д" 1994 року випуску, жовтого кольору, двигун № НОМЕР_1 , номерний НОМЕР_2 ; 1/6 частину автомобіля „ТОЙОТА" модель „АВРОН" 2007 року випуску, сірого кольору, двигун № НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 ;

-1/6 частину автомобіля „НІСАН" модель „ТИДА" 2007 року випуску, сірого кольору, двигун № НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_6 ; 1/6 частину автомобіля „ХЮНДАЙ" модель „СОНАТА", номерний знак НОМЕР_7 ; 1/6 частину збірно-розбірного торгового павільйону.

Стягнути сказану обов`язкову долю на її користь в сумі 558 074, 54 гривень, витрати понесені нею на оплату правничої допомоги та всі інші витрати, пов`язані з цією справою.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син, ОСОБА_3 . Після його смерті залишився заповіт від 27 травня 2014 року на ім`я ОСОБА_1 котрий вона оскаржила в судовому порядку.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2016 року було відмовлено в задоволенні її позовних вимог про визнання недійсним вказаного заповіту.

На початку 2018 року її стало відомо, що відповідно до ст. 1241 ЦК України вона, як пенсіонерка і непрацездатна особа, має право на обов`язкову частку в спадщині після смерті сина незалежно від наявності його заповіту. В зв`язку з чим вона знову звернулася з письмовою заявою до приватного нотаріуса про прийняття спадщини. Однак, приватний нотаріус своїм листом, посилаючись на відсутність у позивача правовстановчих документів на спадкове майно, порадив її звернутися до суду і вирішити питання про спадкування в судовому порядку

Позивач вважає, що оскільки рішенням Київського суду м. Одеси від 24 жовтня 2016 року встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки - ОСОБА_1 /відповідача/ та ОСОБА_3 /померлого сина позивача/ без реєстрації шлюбу в період з січня 2004 року по 4 червня 2014 року та визнання їх нерухомого майна, нажитого в даний період, їх спільною сумісною власністю, то її обов`язкова частка в спадковому майні з урахуванням частки сина відповідача, її внука ОСОБА_4 , спадщину в інтересах котрого прийняла його мати, відповідач ОСОБА_1 , складає 1/6 частину від всього спадкового майна.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 вказувала на те, що позовна вимога про стягнення вартості обов`язкової долі у спадщини ЦК України не передбачена та є безпідставною. Також вказувала, що відповідач не оспорює право позивача на обов`язкову долю у спадщині, просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

07 грудня 2018 року позивач ОСОБА_2 надала до суду відповідь на відзив, в якій просила позов задовольнити в повному обсязі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.02.2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сімаченко Світлана Леонідівна про визнання права власності на обов`язкову долю в спадщині та її стягнення - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 права власності на 1/6 частину квартири, розташованої в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті сина ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Визнаючи за ОСОБА_2 права власності на 1/6 частину квартири, розташованої в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті сина ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , районний суд виходив з вимог ст. ст. 1241 ЦК України, як непрацездатна мати померлого ОСОБА_3 .

Відмовляючи у вимогах щодо обов`язкової долі на /6 частину автомобіля „Мерседес" модель „ 308 Д" 1994 року випуску, жовтого кольору, двигун № НОМЕР_1 , номерний НОМЕР_2 ; 1/6 частину автомобіля „ТОЙОТА" модель „АВРОН" 2007 року випуску, сірого кольору, двигун № НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4

та 1/6 частину автомобіля „НІСАН" модель „ТИДА" 2007 року випуску, сірого кольору, двигун № НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_6 ; 1/6 частину автомобіля „ХЮНДАЙ" модель „СОНАТА", номерний знак НОМЕР_7 ; 1/6 частину збірно-розбірного торгового павільйону, районний суд виходив з того, що власником зазначених транспортних засобів є інші особи, які не залучались до участі у справі та їх права будуть порушені у разі задоволення пору.

Водночас районний суд зазначив, що діючий Цивільний кодекс України взагалі не передбачає можливості в порядку витребування майна з чужого користування стягнення грошової компенсації його вартості, у звзяку з чим, у задоволенні позову в частині стягнення на користь ОСОБА_2 в порядку витребування майна з чужого користування компенсацію його вартості в загальній сумі 558 074, 54 гривень слід відмовити.

Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву на неї
В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2021 року та прийняти нове рішення у справі, про залишення позовних вимог без розгляду.

При цьому посилається на те, що позивачка та її представник ОСОБА_5 здійснювали тиск на суд, повторно не з`явились в судове засідання, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, а тому в силу ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить залишити апеляційне скаргу без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2021 року - без змін.

При цьому посилається на ті ж обставини, що і в позовній заяві та на те, що в судове засідання не з`явилась з поважних причин, так як потрапила в ДТП про що повідомила суд та підтримала позовні вимоги, а тому підстав для залишення її позовних вимог без розгляду у суду не було.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.11.2022 року доручено Ананьївському районному суду Одеської області забезпечити відеоконференцію з одеським апеляційним судом 24.11.2022 року о 10:05.

Відповідно до довідки від 24.11.2022 року , учасник справи на зв`язок не вийшов.

За правилами частини 5 ст.212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

В своїй заяві ОСОБА_1 просить справу слухати за її відсутністю.

На підставі ст. 29 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», у виконання рішень зборів суддів Одеського апеляційного суду від' 02.03.2022р. та 16.03.2022р., у зв`язку із введенням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022р.,керуючисьстаттею 26 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», враховуючи рішення Ради суддів України №9від24.02.2022р. та рекомендації Ради суддів України від 02.03.2022р. щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з метою вжиття невідкладних заходів для забезпечення безперебійного функціонування Одеського апеляційного суду, головою суду видано Розпорядження №1 від 02 березня 2022 року, до якого внесені зміни розпорядженням №2 від 16 березня 2022 року, відповідно до п.п. 3-4 якого:

Зважаючи на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, підрозділів територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя, розгляд цивільних справ продовжити без участі учасників провадження в приміщенні Одеського апеляційного суду.

Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та з відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони сповіщені належним чином, при цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Відповідно до ч. 5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини справи та оцінка апеляційного суду
Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги приходить до наступного.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, районний суд виходив з не підтвердження поважності підстав другої неявки у судове засідання, що є підставою для залишення позову без розгляду у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, однак, врахував тривалість перебування справи в провадженні суду, похилий вік позивача та необхідність захисту її інтересів, прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності позивача та її представника.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачка та її представник ОСОБА_5 здійснювали тиск на суд, повторно не з`явились в судове засідання, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, а тому в силу ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.

Суд визначає в межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності позивачки врахувавши предмет спору та значення розгляду справи для неї з врахуванням її віку.

При цьому, сама позивачка рішення Київського районного суду м. Одеси від 16.02.2021 року не оскаржує, що свідчить, що вона з ним погодилась . При цьому питання щодо розгляду питання за її відсутності не зазначає.

Згідно з ч.1 ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до цивільного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи право позивачки на справедливий судовий розгляд та з враховуючи поведінку самої позивачки, котра не порушує питання про розгляд справи за її відсутністю, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегією суддів не приймаються до уваги.

На підставі викладеного, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що постановлено з дотриманням норм процесуального права.

Керуючись ст. 367,368,374,375,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2021 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текс постанови складено 09.12.2022 року у зв`язку з повним знеструмленням будівлі суду з 05.12.2022 з 14:33 год. до 07.12.2022 року о 17:05 год. з подальшими перебоями та нестабільною роботою електормережі. Одеський апеляційний суд відновив свою роботу в штатному режимі 08.12.2022 року.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді- О.С.Комлева

С.М.Сегеда