Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5337/21 Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В.
Категорія 20 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря судового засідання Кузьменко А.О.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 травня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Корбута В.В.

у цивільній справі №274/5337/21 за позовом ОСОБА_1 до Семенівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання права на земельну частку (пай), -

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом. Просив визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 3,75 умовних кадастрових гектари без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель реформованого Колективного сільськогосподарського підприємства «Здобуток Жовтня» Велико-Низгірецької сільської ради Бердичівського району Житомирської області. В обґрунтування поданого позову зазначав, що ОСОБА_3 була членом Колективного сільськогосподарського підприємства «Здобуток Жовтня», а відтак мала право на відповідну земельну частку (пай) цього підприємства. Проте її не було включено до списку громадян, що мають таке право, який додається до державного акта на право колективної власності на землю, у зв`язку з чим вона не набула зазначеного права.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 травня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що Верховний Суд в постанові від 20.05.2020 у справі №294/1094/17 зазначив, що головним критерієм для одержання права на земельну частку (пай) є факт членства громадянина в колективному сільськогосподарському підприємстві на момент реєстрації державного акта на право колективної власності на землю.

Як вбачається із трудової книжки позивачки, вона була прийнята в члени КСП «Здобуток Жовтня» Велико Низгірецької сільської ради Бердичівського р-ну 15.02.1984 року. Отже, запис в трудовій книжці ОСОБА_1 про її членство в КСП є довершеним юридичним фактом, який відповідачами не спростований в установленому законом порядку.

Зазначає, що з урахуванням норм Закону СРСР «Про кооперацію в СРСР» було розроблено новий Примірний статут колгоспу, прийнятий Четвертим Всесоюзним з`їздом колгоспників 25 березня 1988 р. Відповідно до ч.4 ст.12 Закону СРСР «Про кооперацію в СРСР» члена кооперативу може бути виключено з кооперативу за рішенням його загальних зборів у випадках, передбачених статутом. Крім того, згідно ч. ст.15 ЗУ «Про кооперацію» Вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства. Отже, факт припинення членства в КСП не міг бути автоматичним, а мав бути підтверджений відповідним рішенням Загальних зборів. Відповідно до листа Архівного сектору Бердичівської РДА №143 від 13.07.2021 в протоколах загальних збрів та засідань правління КСП «Здобуток Жовтня» рішень про виведення з членів КСП ОСОБА_4 не виявлено.

Вважає, оскільки ОСОБА_1 не писала заяв про виведення її з членів КСП, то вона на момент розпаювання являлася членом КСП та мала бути включеною в список-додатків до державного акта на право колективної власності.

Вказана обставина визначає право ОСОБА_1 на отримання земельної частки (паю) у реформованому КСП «Здобуток Жовтня» Велико Низгірецької сільської ради Бердичівського р-ну.

Вважає, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 15.02.1989 р. прийнято на роботу та в члени Колгоспу «Здобуток Жовтня» на підставі протоколу №3 від 22.02.1989 р., що підтверджується записом №3 від 15.02.1989 р. у трудовій книжці позивача (а.с.5) .

З архівного витягу від 13.12.2021 р. Архівного відділу Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області випливає, що рішенням правління колгоспу «Здобуток Жовтня», оформленим протоколом № 3 від 22.02.1989 р. засідання правління колгоспу «Здобуток Жовтня», вирішено рекомендувати зборам уповноважених колгоспників прийняти ОСОБА_1 в члени колгоспу з 15.02.1989 р. (а. с. 25).

Тобто, з наведених вище документів вбачається, що ОСОБА_3 у 1989 р. була прийнята на роботу та в члени Колгоспу «Здобуток Жовтня».

Колгосп «Здобуток Жовтня» у 1992 р. було реформовано у Колективне сільськогосподарське підприємство «Здобуток Жовтня», що підтверджується записом № 5 від 12.09.1992 р. у трудовій книжці ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 було звільнено з роботи у Колективному сільськогосподарському підприємстві «Здобуток Жовтня» 01.04.1998 р. на підставі рішення, оформленого протоколом №5 від 20.03.1998 р., що підтверджується записом №7 від 01.04.1998 р. у трудовій книжці ОСОБА_1 .

У матеріалах справи відсутні будь-яких докази, які б вказували, що ОСОБА_1 було виключено із числа членів Колективного сільськогосподарського підприємства «Здобуток Жовтня», зокрема, рішення (протокол) загальних зборів зазначеного підприємства про виключення ОСОБА_1 із числа членів підприємства.

При цьому відповідно до листа від 13.07.2021 р. Архівного відділу Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області в протоколах загальних зборів та засідань правління Колективного сільськогосподарського підприємства «Здобуток Жовтня» за 1998 р. рішення про виведення з числа членів цього підприємства ОСОБА_1 не виявлено (а. с. 7), а у трудовій книжці ОСОБА_1 запис про виключення її із числа членів Колективного сільсько-господарського підприємства «Здобуток Жовтня» також відсутній.

ОСОБА_1 не було включено до списку, який є додатком до державного акту серії ЖТ 02-04 № 000009, який було видано 12.12.1995 р., на право колективної власності на землю Колективного сільськогосподарського підприємства «Здобуток Жовтня». Сертифікат на право на земельну частку (пай) на її ім`я не видавався, що підтверджується листом від 08.07.2021 р. відділу у Бердичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (а. с. 8).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 із зазначеним позовом звернулася до суду лише 13.08.2021 р., тобто з порушенням встановлених законом строків та причин пропуску цього строку не навела.

Зазначені висновки суду заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

За змістом положень статті 5 ЗК України в редакції закону від 11 березня 1992 року № 2196-XII, статті 3 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання колективним сільськогосподарським підприємством, сільськогосподарським кооперативом, або сільськогосподарським акціонерним товариством державного акта на прав колективної власності на землю.

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право власності колективної власності на землю.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа.

Верховний Суд у постанові від 17.03.2020 у справі №396/1683/18-ц зазначив, що за змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

В даному випадку суд першої інстанції правильно вважав, що ОСОБА_1 , будучи членом Колективного сільськогосподарського підприємства «Здобуток Жовтня», не була включена до списку громадян членів цього підприємства, які мають право на земельну частку (пай) додатку до державного акту серії ЖТ 02-04 № 000009, який було видано 12.12.1995 р., на право колективної власності на землю Колективного сільськогосподарського підприємства «Здобуток Жовтня».

Таким чином, невнесення ОСОБА_1 до списку громадян Колективного сільськогосподарського підприємства «Здобуток Жовтня», які мають право на земельну частку (пай), що додавався до виданого 12.12.1995 р. державного акта серії ЖТ 02-04 № 000009 на право колективної власності на землю Колективного сільськогосподарського підприємства «Здобуток Жовтня», не може позбавити її права на земельну частку (пай).

Крім того, згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

З огляду на зазначені вимоги в цій справі застосуванню підлягають положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР.

Згідно з статтею 71 ЦК Української РСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до положень статті 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

За змістом пункту 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до статей 71, 75 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін.

Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до усталеної судової практики член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта (пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»).

Разом з тим, звертаючись до суду із позовом, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 не навів обґрунтованих підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності для звернення до суду із позовом.

Враховуючи те, що розпаювання земель колишніх колгоспів розпочалось з 1993 р. і ці події є загальновідомими, а тому ОСОБА_1 як член колгоспу повинна була дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) ще з часу видачі Колективному сільськогосподарському підприємству «Здобуток Жовтня» зазначеного вище державного акту на землю.

А тому, право на позов у ОСОБА_1 виникло у 1995 році, оскільки про порушення свого права на земельну частку (пай) вона як член колгоспу могла дізнатися з часу видачі Колективному сільськогосподарського підприємства «Здобуток Жовтня» державного акта на право колективної власності на землю серії ЖТ 02-04 № 000009 від 12.12.1995 р. на право колективної власності на землю, то строк позовної давності за її вимогами закінчився у грудні 1998 р.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 09 вересня 2020 року №637/53/18 та від 16 вересня 2020 р №330/2463/17.

Вказані висновки суду узгоджуються також з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 24.11.2021 р. у справі № 274/7508/20, від 06.11.2019 р. у справі № 611/10/17 від 21.01.2020 р у справі № 567/814/18, від 29.09.2021 р. у справі № 686/14921/19, від 08.11.2021 р. у справі № 615/870/20, від 13.11.2020 р. у справі №530/1367/18.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем позовної давності.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді: