Справа № 165/2481/18
Провадження № 2/165/4/22
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
заочне
26 липня 2022 року м. Нововолинськ
Нововолинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого судді Ушакова М.М.,
при секретарі Лубаєвській Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, виселення без надання іншого житлового приміщення, -
встановив:
27 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, виселення без надання іншого житлового приміщення.
Позивач вимоги обґрунтовує тим, що являється власником однокімнатної житлової квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Вказує, що в спірній квартирі проживає відповідач ОСОБА_2 без реєстрації постійного місця проживання, яка самовільно вселилась в спірну квартиру в листопаді 2013 року, тобто після смерті колишнього власника квартири ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Посилається на те, що після набуття нею права власності на спірну квартиру виник спір щодо права відповідача на користування належним їй житлом. Позивач зазначає, що відповідач не перебувала на реєстраційного обліку в спірній квартирі, не була членом сім`ї колишнього власника ОСОБА_4 , не укладала з нею договору найму житла, не було іншої угоди між ОСОБА_3 і відповідачем про користування цим житлом, тому позивач вважає, що вона не мала права користування спірною квартирою. Позивач вказує, що отримавши у власність спірне житло не має наміру надавати її в користування відповідачу оскільки вона не являється членом її сім`ї, не знаходиться з нею в родинних стосунках, вона не укладала з відповідачем договору найму і не має наміру в подальшому укласти з нею договір найму квартири, вважає, що відповідач не набула права користування спірною квартирою. Крім того у позові зазначає, що просила відповідача виселитись із спірної квартири оскільки має намір відремонтувати її і використовувати для власного проживання, однак відповідач відмовилась виконати дану вимогу, не допускає позивача в квартиру, що унеможливлює контролювати технічний стан квартири та здійснити її ремонт. Зазначає, що відповідач, не являючись власником спірної квартири і не являючись членом сім`ї позивача після набуття нею права власності на це житло, тривалий час продовжує ним безоплатно користуватися поза її волею, допустила заборгованість по оплаті за комунальні послуги на суму 471,02 грн., станом на 1 вересня 2018 року, в тому числі: 88,56 грн. за користування електроенергією, 56,59 грн. за водопостачання і водовідведення та 325,87 грн., за вивезення твердих побутових відходів. Позивач посилається на те, що через небажання відповідача звільнити спірне житло порушуються її права власника володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, тому змушена звернутися до суду за захистом своїх прав власника, вважає, що для усунення перешкод у здійсненні прав власника спірної житлової квартири відповідач повинна бути виселена з спірної квартири без надання іншого житла. Просить виселити відповідача ОСОБА_2 з житлової квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
Позивач ОСОБА_1 до проведення судового засідання подала до суду письмову заяву, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у її відсутності, позов задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується судовим викликом розміщеним на офіційному сайті судової влади, про причини неявки в судове засідання не повідомила.
Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.
Із свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченим приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу у Волинській області Башинською Л.П., зареєстрованим в реєстрі №756 від 24.07.2018, серія ННІ 723234, спадкова справа №45/2018, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що позивач ОСОБА_1 , яка проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 є єдиним спадкоємцем майна померлої тітки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.4, 5).
Із копії будинкової книги, технічного паспорта, довідки селищного голови Виконавчого комітету Благодатної селищної ради м.Нововолинська Волинської області від 09.07.2018 №133, довідки про склад сім`ї зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №162 від 24.09.2018 вбачається, що в однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_3 зареєстрованих осіб немає, дана квартира на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом знаходиться у власності ОСОБА_1 , у даній квартирі проживала та була зареєстрована лише одна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6-7, 8-10, 11, 12).
Із акту Виконавчого комітету Благодатної селищної ради міста Нововолинська Волинської області від 19.09.2018 встановлено, що ОСОБА_2 з листопада 2013 року фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.13).
Із довідки про забезпеченність комунальними послугами від 26.09.2018, довідки підприємства "Нововолинськводоканалу" від 26.09.2018 та довідки ФОП ОСОБА_5 від 26.09.2018 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3 станом на вересень 2018 року рахується заборгованість по оплаті за комунальні послуги (а.с.14, 15, 16).
Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 12 лютого 2021 року, яке набрало законної сили 15 березня 2021 року узадоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог приватний нотаріус Нововолинського міського нотаріального округу Башинська Людмила Петрівна про встановлення факту проживання однією сім`єю більш як п`ять років до часу відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_4 , визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстровий номер №756, видане спадкодавцю ОСОБА_1 , посвідчене 24 липня 2018 року приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Башинською Людмилою Петрівною та застосування наслідків недійсності правочину, відмовлено (а.с.117-120).

Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з цим, згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Приватна власність громадян охороняється законом і її захист здійснюється судом.

Предметом спору розглядуваної справи є питання захисту права спільної сумісної власності позивача на житло, яке вирішується судом в межах цивільно-правових відносин.

Як вбачається з ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до 42 Конституції України, положень Цивільного Кодексу України (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України), ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції вбачається, що зазначеними актами закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК, а об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

На думку суду, відповідно до статті 16 ЦК України захист права позивача ОСОБА_1 на безперешкодне володіння, користування та розпорядження її майном спірною квартирою має бути реалізовано судом шляхом усунення перешкод у користуванні її майном, а також шляхом виселення відповідача ОСОБА_2 із квартири - припинення дії, яка порушує право позивача (п.3 ч.2 ст.16 ЦК України).

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а відповідно до ст.109 ЖК України, виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно, або в судовому порядку.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не є власником спірної квартири, проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 без реєстрації, не є членом сім`ї, ні позивача ОСОБА_1 - власника квартири, ні померлої гр. ОСОБА_3 колишнього власника квартира, робить неможливим проживання позивача у даній квартирі, чинить перешкоди у розпорядженні, користуванні майном на власний розсуд, заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення, шляхом усунення їй перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та виселення відповідача ОСОБА_2 із квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 без надання іншого житлового приміщення.

Судом встановлено, що позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у сумі 704,80 грн., що підтверджується документально (а.с.1), який згідно ст.141 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідача в користь позивача.

Керуючись 12, 13, 81, 82, 89, 141, 263, 264, 280, 281, 282, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст.109, 150, 156, 157 ЖК України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованій та проживаючій за адресою: АДРЕСА_2 )перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП невідомий, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючої адресою: АДРЕСА_3 ) із квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП невідомий, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючої адресою: АДРЕСА_3 ) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 )704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя підпис М.М. Ушаков