Справа № 274/103/22 Провадження № 2/0274/98/22
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.22 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі - Суд), за участю секретаря судового засідання Василюк А.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 , представником якого є ОСОБА_2 ,
доАкціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", представником якого є Адаменко Т.С.,
провизнання недійсною умови кредитного договору, визнання бездіяльності незаконною, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом, у якому просить:

- визнати недійсним пункт 7.1 кредитного договору № ZRZ0GK00003679, укладеного 28.03.2007 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (на даний час - Акціонерне товариство Комерційний банк "Приват Банк", далі - Банк) щодо сплатити Банку комісії за надання фінансового інструменту у розмірі 1,2% від суми виданого кредиту в день видачі кредиту та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати;

- визнати незаконною бездіяльність Банку у непроведенні реструктуризації його зобов`язань за вказаним кредитним договором за його заявою від 20.07.2021 р.;

- зобов`язати Банк провести реструктуризацію його зобов`язань за вказаним кредитним договором за його заявою від 20.07.2021 р. відповідно до підпунктів 6, 7, 8, 9, 11, 12, 13, 14 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" із врахуванням перерахунку заборгованості через незаконно утриману комісію за видачу кредитних коштів.

Позов обґрунтований тим, що підпункт 7.1 кредитного договору № ZRZ0GK00003679 від 28.03.2007 р., укладеного між Банком та ОСОБА_1 , не відповідає вимогам законодавства України, Банк всупереч вимог законодавства України не провів реструктуризації зобов`язань ОСОБА_1 за його заявою від 20.07.2021 р. за зазначеним кредитним договором.

Банк просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позов в частині вимоги про визнання недійсним пункту 7.1 кредитного договору № ZRZ0GK00003679 від 28.03.2007 р. подано з пропуском позовної давності, а інші позовні вимоги є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 мав станом на 01.04.2014 р. заборгованість за зазначеним кредитним договором, що у відповідності до законодавства України є підставою для не проведення її реструктуризації, та, крім того, заява від 20.07.2021 р. ОСОБА_1 та додані до неї документи не відповідали вимогам законодавства України.

Судом з`ясовано, що між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ZRZ0GK00003679 від 28.03.2007 р., за умовами якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 8 820,00 доларів США на термін до 28.03.2027 р., а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та порядку, встановлені цим договором (а. с. 9 - 11).

Відповідно до пункту 7.1 кредитного договору № ZRZ0GK00003679 від 28.03.2007 р. кредит надається, зокрема, для купівлі нерухомості.

Ці обставини встановлені також постановою Житомирського апеляційного суду від 08.07.2022 р. у справі № 274/5437/21 за позовом Банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (далі - Постанова від 08.07.2022 р. у справі № 274/5437/21), яка набрала законної сили (а. с. 71 - 75).

Цією ж постановою встановлено, що кредит за кредитним договором № ZRZ0GK00003679 від 28.03.2007 р. надавався на споживчі цілі, а пункт 7.1 цього договору в частині встановлення Банком комісії за надання фінансового інструменту у розмірі 1,2% від суми виданого кредиту в день видачі кредиту та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати є нікчемним на підставі абзацу третього частини четвертого статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Згідно з частиною четвертою статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пред`являючи позовну вимогу про визнання недійним пункту 7.1 кредитного договору № ZRZ0GK00003679 від 28.03.2007 р. в частині встановлення Банком комісії за надання фінансового інструменту у розмірі 1,2% від суми виданого кредиту в день видачі кредиту та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, ОСОБА_1 посилається на його нікчемність в силу абзацу третього частини четвертого статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", інших правових підстав недійсності цієї умови договору не наводить.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 р. у справі № 916/3156/17 дійшла висновку, що: "визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочин".

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 р. у справі № 463/5896/14-ц зазначено, що: "кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину".

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 стверджує, що положення пункту 7.1 кредитного договору № ZRZ0GK00003679 від 28.03.2007 р. в частині встановлення Банком комісії за надання фінансового інструменту у розмірі 1,2% від суми виданого кредиту в день видачі кредиту та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати є нікчемним на підставі абзацу третього частини четвертого статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", тому відсутні підстави для визнання вказаних положень кредитного договору недійсними.

Враховуючи викладене, Суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимоги про визнання недійсним пункту 7.1 кредитного договору № ZRZ0GK00003679 від 28.03.2007 р. щодо сплатити Банку комісії за надання фінансового інструменту у розмірі 1,2% від суми виданого кредиту в день видачі кредиту та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати.

Щодо інших позовних вимог Суд вказує наступне.

20.07.2021 р. ОСОБА_1 звернувся до Банку з заявою від 20.07.2021 р., у якій просив (а. с. 22 - 24):

- надати йому всю наявну інформацію про історію здійснення платежів, у тому числі інформацію про дату здійснення кожного платежу, суму кожного здійсненого платежу, інформацію про призначення кожного здійсненого платежу, суму наявної простроченої заборгованості станом на 01.01.2014 р. по день закінчення строку дії кредитного договору № ZRZ0GK00003679 від 28.03.2007 р. (в тому числі достроковому закінченню строку дії кредитного договору);

- здійснити обов`язкову реструктуризацію зобов`язань за кредитним договором № ZRZ0GK00003679 від 28.03.2007 р. та надіслати йому поштою рекомендованим листом інформацію про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації (включаючи інформацію про всі наявні зобов`язання позичальника за результатами проведення реструктуризації станом на день проведення реструктуризації та новий графік платежів).

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 (від 20.07.2021 р.) Банк листом від 04.08.2021 р. повідомив ОСОБА_1 про відмову у проведенні реструктуризації зобов`язань за кредитним договором № ZRZ0GK00003679 від 28.03.2007 р. згідно з вимогами Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті", у зв`язку з (а. с. 39):

- невідповідністю заяви вимогам, що встановлені законодавством України (зокрема, Закону України "Про споживче кредитування");

- ненаданням необхідних для проведення реструктуризації документів, що встановлені / надання яких вимагалось Банком згідно з законодавством України (зокрема, Законом України "Про споживче кредитування".

23.04.2021 р. набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті" № 1381-ІХ, яким доповнено розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" № 1734- III від 15.11.2016 р. пунктом 7.

Цим пунктом встановлено, що, зокрема, зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом:

1) обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі:

наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника;

відсутності станом на 1 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 1 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 1 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 1 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації.

…

12) днем проведення реструктуризації вважається день отримання кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя або заставодавця у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника, заяви про проведення відповідно до цього пункту реструктуризації.

З наведених норм пункту 7 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" випливає, що, обов`язковою умовою для проведення реструктуризації зобов`язань, передбачених договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, є вимога позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника, та відсутність станом на 01.01.2014 р. простроченої заборгованості яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 01.01.2014 р. (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 01.01.2014 р., але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 01.01.2014 р.) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації.

Між тим, з розрахунку заборгованості за договором № ZRZ0GK00003679 від 28.03.2007 р. вбачається, що ОСОБА_3 станом на 01.01.2014 р. мав заборгованість за цим договором перед Банком, у тому числі: прострочену за кредитом - 19,78 доларів США, прострочену за процентами - 71,41 доларів США (а. с. 59 - 62).

Будь-яких доказів на спростування цих обставин (розрахунку) ОСОБА_3 відповідно до статей 12 та 81 Цивільного процесуального кодексу України не подав.

Більше того, з наданого ОСОБА_3 розрахунку заборгованості за договором № ZRZ0GK00003679 від 28.03.2007 р. вбачається, що станом на 25.12.2013 р. він мав заборгованість за цим договором перед Банком, у тому числі: прострочену за кредитом - 19,78 доларів США, загальний залишок заборгованість за процентами - 85,56 доларів США (а. с. 19).

З цього ж розрахунку випливає, що станом на 25.04.2014 р. у ОСОБА_3 була відсутня прострочена заборгованість за кредитом (а. с. 19), тобто її було погашено до дня проведення реструктуризації (до 20.07.2021 р.)

Однак ОСОБА_3 не по дано доказів того, що прострочену заборгованість за процентами станом на 01.01.2014 р. у розмірі 71,41 доларів США погашено до дня проведення реструктуризації (до 20.07.2021 р.), а наданий ним розрахунок заборгованості за договором № ZRZ0GK00003679 від 28.03.2007 р. містить відомості про те, що починаючи з 01.01.2014 р. ОСОБА_3 постійно мав заборгованість за процентами.

Суд також враховує, що Постановою від 08.07.2022 р. у справі № 274/5437/21 встановлено, що, зокрема, станом на 06.07.2021 р. розмір заборгованості ОСОБА_3 перед Банком за кредитним договором № ZRZ0GK00003679 від 28.03.2007 р. становив: за простроченим тілом кредиту - 544,69 доларів США, за простроченими відсоткам - 796,03 доларів США (а. с. 74).

За таких обставин Суд виходить з того, що ОСОБА_3 станом на 01.01.2014 р. мав прострочену заборгованість перед Банком за кредитним договором № ZRZ0GK00003679 від 28.03.2007 р., яку не було погашено до дня проведення реструктуризації (до 20.07.2021 р.), а відтак, зважаючи на наведені раніше положення пункту 7 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування", підстави для проведення реструктуризації зобов`язання за наведеним кредитним договором відсутні.

Приймаючи до уваги викладене, Суд вважає, що позов ОСОБА_3 в частині вимог про визнання незаконною бездіяльності Банку у непроведенні реструктуризації його зобов`язань за кредитним договором № ZRZ0GK00003679 від 28.03.2007 р. за його заявою від 20.07.2021 р. та про зобов`язання Банку провести реструктуризацію його зобов`язань за вказаним кредитним договором за його заявою від 20.07.2021 р. відповідно до підпунктів 6, 7, 8, 9, 11, 12, 13, 14 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" із врахуванням перерахунку заборгованості через незаконно утриману комісію за видачу кредитних коштів задоволенню не підлягає.

Таки м чином Суд відмовляє у задоволенні всього позову ОСОБА_3 .

Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут