Справа № 278/150/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О.М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, Міськрайонного управління в Житомирському районі та місті Житомирі Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області, Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державного реєстратора Вільської сільської ради Черняхівського району Житомирської області Назімової Катерини Сергіївни, приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Силіна Сергія Володимировича та Державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління в Житомирському районі та місті Житомирі Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області Поліщука Дениса Миколайовича, ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Демецької Світлани Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Житомирська міська рада про визнання незаконними та скасування рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію, рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію та про визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вище вказаною позовною заявою (т. 1, а.с. 1-21) з позовними вимогами про:

- визнання незаконни та скасування рішення 21-ї сесії VІІ-го скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 19.07.2019 № 704 в частині п.13 додатку 1 та 2 до рішення Оліївської сільської ради від 19.07.2019 року №704 "Про розгляд та затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність" стосовно затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 та передання йому у приватну власність земельної ділянки кадастровий номер :04:001:0615, яка розташована за адресою: с. Оліївка, площею 0,20 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (А 01.03);

- визнання незаконною і скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0615, загальною площею 0,20 га, яка розташована в с. Оліївка Житомирського району Житомирської області, вчиненої 01 листопада 2018 року державним кадастровим реєстратором Міськрайонного управління у Житомирському районі та місті Житомирі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області Поліщуком Денисом Миколайовичем і скасування відомостей про власників даної земельної ділянки, які були внесені державним кадастровим реєстратором у відповідності до відомостей Державного реєстру речових прав на ім`я ОСОБА_2 , а після продажу цієї земельної ділянки 01.08.2019 року - на ім`я ОСОБА_3 із закриттям поземельної книги на цю земельну ділянку;

- визнання незаконни та скасування рішення державного реєстратора Вільської сільської ради Черняхівського району Житомирської області Назімової Катерини Сергіївни від 30 липня 2019 року індексний № 48000225 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :04:000:0615, загальною площею 0,20 га, і скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомості від 29 липня 2019 року № 32597819 - на земельну ділянку кадастровий номер :04:000:0615, загальною площею 0,20 га на ім`я ОСОБА_2 , вчинених державним реєстратором Вільської сільської ради Черняхівського району Житомирської області Назімовою Катериною Сергіївною;

- визнання недійсним договору купівлі-продажу від 01 серпня 2019 року реєстраційний номер 1186, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Силіним Сергієм Володимировичем, та скасування державної реєстрації даного договору;

- визнання незаконним і скасування рішення приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Силіна Сергія Володимировича від 01 серпня 2019 року індексний номер 48043530 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку кадастровий номер :04:000:0615 загальною площею 0,20 га та скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомості - земельну ділянку кадастровий номер :04:000:0615, загальною площею 0,20 га на ім`я ОСОБА_3 , вчинених приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Силіним Сергієм Володимировичем.

У процесі розгляду справи, оскільки спірну земельну ділянку було продану іншим особам, позивачем подану заяву щодо зміни позовних вимог (т. 4, а.с. 110-117) та заявлено додаткові вимоги, а саме:

- визнати недійсним укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу від 28 вересня 2020 року № 4983, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Демецькою Світланою Леонідівною;

- визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Демецької С. Л. про державну реєстрацію № 54292436 від 28 вересня 2020 року, яким зареєстровано право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку кадастровий номер :04:000:0615 загальною площею 0,20 га;

- скасувати записи в Державному реєстрі речових прав запис про право власності на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0615 (реєстраційний номер об`єкта 220) на ім`я ОСОБА_4 про прав власності на це нерухоме майно, вчинені приватним нотаріусом Демецькою Світланою Леонідівною 28 вересня 2020 року за № 38396501;

- витребувати у ОСОБА_4 земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0615 загальною площею 0,20 га з володіння останнього і повернути її первинним власникам - в частині площі 0,1697 га, що знаходиться в межах земель комунальної власності Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, - Оліївській сільській раді Житомирського району Житомирсьбкої області, а в частині площі 0,0303 га, що знаходиться в межах земель комунальної власності Житомирської міської ради, - Житомирській міській раді.

У позовній заяві ОСОБА_1 , як на підставу звернення до суду зазначає, що їй стало відомо про прийняття ряду незаконних рішень та вчинення протиправних дій відповідачами у цій справі, які порушують її законні інтереси, що підпадають під захист ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист основних прав та свобод, ст. 14 Конвенції про захист основних прав і свобод, ряду норм Земельного та Цивільного кодексів України, Закону України "Про державний земельний кадастр". Вказує, що земельна ділянка, яка на сьогоднішній день належить ОСОБА_4 , зареєстрована з порушеннями норм матеріального права. Оскільки спірна земельна ділянка лежить в межах двох адміністративно-територіальних одиниць, відповідач Оліївська сільська рада Житомирського району Житомирської області не мала права передавати у власність ОСОБА_2 спірну земельну ділянку. Відтак, оскільки предмет спору вибув з володіння первинних власників з порушенням вимог закону, всі інші договори, згідно яких спірна земельна ділянка була продана іншім особам, позивач просить суд також визнати незаконними та витребувати зазначену земельну ділянку на користь її початкових власників - Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області та Житомирської міської ради у відповідних частинах.

Позивач вказує на дискримінаційне відношення відповідачів до неї, оскільки такими зареєстровано право за іншою особою щодо земельної ділянки, на яку вона раніше отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою, у зв`язку з цим просить задовольнити її позовні вимоги. Також наголосила, що спірні відносини щодо предмета спору супроводжувались чісельними судовими розглядами як судів адміністративної, так і загальної юрисдикцій; надала копії таких рішень.

Ухвалою суду від 03.02.2020 року частково задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову; накладено арешт на зареєстроване за ОСОБА_3 майно - земельну ділянку площею 0,2 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :04:000:0615, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 220, яка розташована за адресою: с. Оліївка, Житомирський район, Житомирська область; у задоволенні іншої частини заяви відмовлено (т. 1 а.с. 106-108).

21.02.2020 року представником ГУ Держгеокадастру Житомирської області подано відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 132-133), у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву, поданого представником Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області 24.02.2020 року (т. 1 а.с. 183-187), останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки вважає, що у позовній заяві не наведено жодної підстави для скасування рішення Оліївської сільської ради.

05.03.2020 року позивачем подано відповідь на відзив Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області (т. 2 а.с. 87-99).

Державним реєстратором Вільської сільської ради Черняхівського району Житомирської області Назімовою К. С. подано відзив на позовну заяву (т. 2 а.с. 130-131); просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у частині вимог про скасування рішення державного реєстратора Вільської сільської ради Черняхівського району Житомирської області про державну реєстрацію права власності.

Позивачем 20.03.2020 року подано відповідь на відзив ГУ Держгеокадастру у Житомирській області (т. 2 а.с. 227-240).

Позивачем 31.03.2020 року подано відповідь на відзив державного реєстратора Вільської сільської ради Черняхівського району Житомирської області Назімовою К. С. (т. 3, а.с. 41-48).

11.06.2020 року представником Житомирської міської ради подано письмові пояснення щодо позовної заяви ОСОБА_1 (т. 3 а.с. 212-215); розгляд справи просять проводити без їх участі.

Ухвалою суду від 23.11.2020 року залучено до участі у справі як відповідачів: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) та приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Демецьку Світлану Леонідівну (м. Житомир, вул. Перемоги, 3, оф. 1) (т. 4 а.с. 122-124).

14.12.2020 року приватним нотаріусом Демецькою С. Л. подано відзив на позовну заяву (т. 4 а.с. 168-171), у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, пред`явлених до неї.

Ухвалою суду від 17.12.2020 року (т. 5 а.с. 4-6) призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Житомирському відділенню Київського НДІСЕ (10014, м. Житомир, вул. Театральна, 17/20, офіс 512).

Ухвалою суду від 23.12.2020 року частково задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову: накладено арешт на зареєстроване за ОСОБА_4 майно - земельну ділянку площею 0,2 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :04:000:0615, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 220, яка розташована за адресою: с. Оліївка, Житомирський район, Житомирська область; у задоволенні іншої частини заяви відмовлено (т. 5 а.с. 33-36).

08.11.2021 року представником відповідача ОСОБА_4 адвокатом Прозорським І. О. подано відзив на позовну заяву (т. 6 а.с. 18-26), у задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі.

06.07.2022 року представником ОСОБА_4 - адвокатом Хільчевським С. О. подано правову позицію відповідача (т. 6, а.с. 172-179), де вважає, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню повністю. Вказує, що у позивача відсутнє право на звернення до суду для захисту свого права та законних інтересів. Вважає, що, оскільки земельна ділянка не зформавана на стадії розроблення технічної документації на останню, відтак у позивача відсутній законний інтерес, який підлягає захисту, а дозвіл щодо розроблення відповідної технічної документації на земельну ділянку, отриманий позивачем на даному етапі, не гарантує їй отримання права на земельну ділянку. Вважає невірним обраний позивачем спосіб захисту.

Ухвалою суду від 08.07.2022 року призначено додаткову судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експерту Житомирському відділенню Київського НДІСЕ (10014, м. Житомир, вул. Театральна, 17/20, офіс 512) Ревуцькому Ю.В. (т. 6 а.с. 223-224).

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Хільчевський С. О. просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у правовій позиції.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явились; про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, однак поштові відправлення повернулись не врученими адресатам з відміткою пошти: «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 7, а.с. 1-2, 7-8, 47-48, 50-51); письмових заперечень щодо позовних вимог суду не надали.

Інші учасники судового процесу в судове засідання також не з`явились; про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи; свої позиції щодо позовних вимог виклали у відзивах на позовну заяву, письмових поясненнях, тощо, а також у судових засіданнях, які відбулись раніше.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області у справі №278/3458/15 від 09.04.2019 року (а.с. 25-26 т.1) скасовано рішення Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 238 від 5 жовтня 2018 року в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 площею 0,20 га в с. Оліївка з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 09.07.2019 року (а.с. 27 т. 1) вказане рішення першої інстанції скасовано.

20 січня 2021 року касаційною інстанцією - Верховним Судом постанову Житомирського апеляційного суду від 09 липня 2019 року скасовано, а справу № 278/3458/18 передано для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції (https://reestr.court.gov.ua/Review/94394367).

Постановою Житомирського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області у вказаній справі від 09 квітня 2019 року залишено без змін (https://reestr.court.gov.ua/Review/100082524).

Як встановлено рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 09.04.2019 року (т. 1 а.с. 25-26), 29 травня 2017 року на 13-ій сесії 7-го скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області прийнято рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність, в тому числі ОСОБА_1 , тобто позивачу у даній справі.

24 травня 2018 року рішенням тієї ж ради позивачеві продовжено термін дії проекту.

05 жовтня 2018 року рішенням № 238 Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, що прийнято на 8-ій сесії 7-го скликання, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки, серед інших, в пункті 12 додатку 1 надано ОСОБА_2 , площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства в с. Оліївка.

Тим же рішенням ОСОБА_5 відмовлено у наданні дозволу на розроблення такого самого проекту з тих підстав, що на таку земельну ділянку вже надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою іншій особі.

На 30 листопада 2018 року підготовлено проект рішення Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області про затвердження документації і землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, серед інших громадян, ОСОБА_2 на ділянку площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства в с. Оліївка з кадастровим номером :04:000:0615.

Земельна ділянка дозвіл на розробку проекту якої надано ОСОБА_2 частково проходить в межах м. Житомира.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються про розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Матеріалами данної справи судом встановлено наступне.

За замовленням позивача у 2017 році розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,1756 га для ведення особистого селянського господарства (т. 1 а.с. 57-60).

Крім цього, начальнику відділу земельних відносин, екології та охорони навколишнього середовища Оліївської сільської ради позивачем адресовано заяву, датовану 09 серпня 2018 року, якою вона просить звернути увагу при вирішенні питання при розгляді заяви ОСОБА_2 щодо відведення йому земельної ділянки, оскільки на таку земельну ділянку позивачем вже розроблений проект землеустрою. У зв`язку із цим просить заяву ОСОБА_2 залишити без задоволення (а.с. 104 т. 1).

05.10.2018 року рішенням № 238 Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, що прийнято на 8-ій сесії 7-го скликання, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки, серед інших, в пункті 12 додатку 1 надано ОСОБА_2 , площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства в с. Оліївка (т. 2 а.с. 70-71).

У 2018 році за замовленням ОСОБА_2 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,2000 га для ведення особистого селянського господарства (т. 2 а.с. 15-61).

18.07.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Оліївської сільської ради із заявою, у якій просила звернути увагу на той факт, що земельна ділянка :04:000:0615 загальною площею 0,2 га лише в частині площі 0,1697 га знаходиться в межах земель комунальної власності Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, а в частині площі 0,0303 га знаходиться в межах земель комунальної власності Житомирської міської ради (т. 1 а.с. 24).

19.07.2019 року на 21-ій сесії 7-го скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області прийнято рішення № 704 про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу в приватну власність ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 22-23).

30.10.2018 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до державного реєстратора з проханням зареєструвати земельну ділянку площею 0,2 га, яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Оліївка (т. 3 а.с. 232).

ОСОБА_1 31.10.2018 року звернулась із заявою до державного реєстратора з проханням зареєструвати земельну ділянку площею 0,1756 га, яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Оліївка (т. 3 а.с. 242).

Матеріали справи свідчать, що на підставі вказаного рішення на замовлення позивача виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1756 га, яка розташована в с. Оліївка Житомирського району та призначена для ведення особистого селянського господарства, який 2 жовтня 2018 року був направлений нею на погодження через електронний сервіс до Міськрайонного управління у Житомирському районі та м. Житомирі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

На звернення позивача Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області своїм листом від 02 листопада 2018 року повідомило про те, що вказаний проект землеустрою був помилково направлений до відділу у Романівському районі. Також повідомлено про те, що документи будуть перенаправлені до Міськрайонного управління у Житомирському районі та м. Житомирі (а.с. 55-56).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-019 від 06.08.2019 року (т. 1 а.с. 38-40) земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0615, що розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Оліївка, цільове призначення: 01.03 для ведення особистого селянського господарства, вид використання земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , дата державної реєстрації: 01.11.2018 року.

Відповідно до рішення державного кадастрового реєстратора №РВ-018 від 07.11.2018 року про відмову ОСОБА_1 у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру в зв`язку з перетином ділянок з ділянкою :04:000:0615, площа співпадає на 89,3364% (т. 1 а.с. 42); до рішення долучений протокол № ПП-018 проведення перевірки електронного документа від 07.11.2018 року (т. 1 а.с. 43).

Матеріали справи також містять матеріали з нанесенням на ортофотоплан координат точок 84, 85, 86 у відповідності до «Проекту формування території із встановленням меж Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області на 1992 рік з каталогом координат зовнішньої межі земель Оліївської сільської ради та технічного звіту по встановленню окружних меж землекористувань Житомирського району (зведені матеріали) книга № 2 за 1987 рік Державного проектного інституту по землевпорядкуванню «Укрземпроект» (т. 1 а.с. 45-52).

На виконання вимог ухвали суду Житомирською районною державною реєстрацією Житомирської області надано копії документів реєстраційної справи № 220 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0615, в якій міститься заява ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.07.2019 року (т. 3 а.с.110-123).

01.08.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2 га, що розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Оліївка, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, категорія земель землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер - :04:000:0615 (т. 3 а.с. 208-209); договір посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Силіним С. В. та зареєстрований в реєстрі за № 1186.

Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 48043530 від 01.08.2019 року (т. 3 а.с. 210) приватним нотаріусом Силіним С. В. проведено державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0615, за суб`єктом: ОСОБА_3 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших майнових реєстрів № 183401646 від 03.10.2019 року (т. 1 а.с. 41) на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1186, виданий 01.08.2019 року, за ОСОБА_3 01.08.2019 року зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,2 га з кадастровим номером :04:000:0615, що розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Оліївка.

08.08.2019 року зареєстровано кримінальне провадження № 0000680 про вчинення кримінального правопорушення, а саме: 07.08.2019 року до Житомирського РВП надійшла ухвала Богунського районного суду м. Житомира, про те, що працівники Оліївської сільської ради Житомирського району самовільно погодили проект землеустрою, а саме - земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0615, правомірнісь якого оспорюється (т. 1, а.с. 31).

Згідно договору купівлі-продажу від 28.09.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С. Л., зареєстрованого в реєстрі за № 4983, ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 купив земельну ділянку площею 0,2 га з кадастровим номером :04:000:0615, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Оліївка (т. 4 а.с. 172-173).

Цього ж дня приватним нотаріусом Демецькою С. Л. прийнято рішення № 54292436 провести державну реєстрації права власності, форма власності: приватна на земельну ділянку з реєстраційним номером: 220, кадастровий номер :04:000:0615, за суб`єктом: ОСОБА_4 (т. 4 а.с. 175).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших майнових реєстрів № 226715946 від 03.10.2020 року та № 274011297 від 09.09.2021 року (т. 4 а.с. 41; т. 5 а.с. 219-220) 28.09.2020 року здійснено реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0615 площею 0,2 га за ОСОБА_4 .

Згідно інформації Державного земельного кадастру (т. 4 а.с. 41-а) земельна ділянка площею 0,2 га з кадастровим номером :04:000:0615, цільове призначення: 01.03 Для ведення особистого селянського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, вид використання: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Оліївка, належить ОСОБА_4 ; дата державної реєстрації права: 28.09.2020 року; номер запису про право: 38396501.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 2242/20-25/1095/21-25 від 21.04.2021 року: межі земельної ділянки гр. ОСОБА_2 , визначені 10.10.2018 р., при розроблені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель Оліївської сільської ради для ведення особистого селянського господарства (01.03) загальною площею 0,2000 га, перетинаються та накладаються в площині на межі земельної ділянки гр. ОСОБА_1 , визначені 21.10.2017 р., при розроблені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,1756 га з метою передачі у власність для ведення особистого селянського господарства в результаті чого утворилася пляма накладання площею 0,1569 га (1569 кв. м.) (див. дослідницьку частину висновку); за результатами аналізу, обчислення і співставлення координат окружної межі Житомирського району, які містяться в Технічному звіті по встановленню окружних меж землекористувань Житомирського району (зведені матеріали) Книги №2 за 1987 рік №36/1-300 та координат кутів поворотних точок меж земель Оліївської сільської ради на підставі даних, які містяться в додатку 2.4 до даного Проекту формування території і встановлення меж Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області за 1992 рік, за допомогою програмного забезпечення для цифрової картографії та землеустрою Digitals/Delta ХЕ Version 5.0 Professional, встановлено, що межі земельної ділянки гр. ОСОБА_2 , визначені станом на 2018 рік при розроблені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність виходять за межі Оліївської сільської ради площею 0,0303 га або 303 кв. м. (див. дослідницьку частину висновку) (т. 5 а.с. 78-85).

У судовому засіданні 08.07.2022 року було допитано експерта ОСОБА_6 щодо зазначеного висновку (т. 6 а.с. 218-221).

Згідно висновку експерта за результатами проведення додаткової судової земельно-технічної експертизи № 1539/1614/22-25 від 17.08.2022 року за результатами аналізу, обчислення і співставлення координат окружної межі Житомирського району, які містяться в Технічному звіті по встановленню окружних меж землекористувань Житомирського району (зведені матеріали) Книги №2 за 1987 рік №36/1-300 та координат кутів поворотних точок меж земель Оліївської сільської ради на підставі даних, які містяться в додатку 2.4 до даного проекту формування території і встановлення меж Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області за 1992 рік, а також викопіювання з ортофотоплану Оліївської сільської ради з нанесенням координат точок 84,85,86, наданих Державним підприємством «Житомирський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» за допомогою програмного забезпечення для цифрової картографії та землеустрою Digitals/Delta ХЕ Version 5.0 Professional, встановлено, що межі земельної ділянки гр. ОСОБА_1 , які були визначені станом на 2017 рік при розроблені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки входять в межі Оліївської сільської ради площею 0,1756 га. (див. дослідницьку частину висновку) (т. 7 а.с. 11-17).

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Щодо права на звернення ОСОБА_1 до суду для захисту свої прав та законних інтересів суд зазначає наступне.

Заперечуючи проти позову, представник ОСОБА_4 неодноразово зауважував, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не гарантує ОСОБА_1 набуття права власності на земельну ділянку.

Водночас, судовому захисту підлягає не лише порушене право, а й законний інтерес.

Відповідно до положень статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність є одними із загальних засад цивільного законодавства.

У судових засіданнях представник ОСОБА_1 неодноразово наголошувала на тому, що у даному випадку мова йде про порушення законного інтересу позивачки щодо можливості отримати у власність спірну земельну ділянку, проектна документація на яку була виготовлена раніше, ніж ОСОБА_2 звернувся до сільської ради з клопотанням про надання йому у власність земельної ділянки.

Затвердження проекту землеустрою засвідчує згоду власника з вибором земельної ділянки, конкретизованої у проекті землеустрою, яка в майбутньому перейде у власність заінтересованої особи. При цьому, під час процедури набуття у власність земельної ділянки всі учасники цих правовідносин зобов`язані діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховуючи інтереси один одного, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Прояви таких обов`язків та недобросовісної чи нерозумної поведінки є численними і не можуть бути визначені законодавством у вичерпний спосіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі №688/2908/16-ц зазначено, що може кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування), коли він необгрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; не повідомляє або несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови; надає дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду; необгрунтовано зволікає з розглядом проекту землеустрою щодо відведення; безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проекту землеустрою та затверджує цей проект щодо іншої особи.

З іншого боку, якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі. Не вважатиметься добросовісною і поведінка особи, яка отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробила проект та подала його на затвердження, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки.

Велика Палата у вказаній постанові зазначила, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо, виходячи з конкретних обставин справи.

Як слідує з постанови Житомирського апеляційного суду від 21.10.2021 року, яка була ухвалена в порядку перегляду рішення по справі №278/3458/18, у спірних правовідносинах ОСОБА_1 не набула речового права на земельну ділянку, проте її звернення до Оліївської сільської ради з метою отримання земельної ділянки зумовлене її інтересом на набуття цього нерухомого майна у власність, за відсутності для цього законних перешкод. Отримавши дозвіл на розробку проекту землеустрою, позивачка у встановленому законом порядку замовила проект та подала його на затвердження. Однак, розроблений за її замовленням проект землеустрою був помилково направлений до неналежного органу. Отже, відсутні підстави стверджувати про те, що позивач діяла недобросовісно. У свою чергу, надання сільською радою дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 після прийняття такого ж рішення щодо ОСОБА_1 стосовно цієї ж земельної ділянки, свідчить про порушення законного інтересу позивачки.

Частинами 1, 4 статті 10 ЦПК України прямо передбачено, що суд повинен застосовувати принцип верховенства права з урахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (рішення у справах "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі "Ганс-Адам II проти Німеччини"). "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копецький проти Словаччини").

Також Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах: "Меллахер та інші проти Австрії" від 19.12.1998 та "Пайн Велі Девелопмент Лтд" та інші проти Ірландії" від 23.10.1991 визначив, що під поняттям "майно" розуміється не лише майно, яке належить особі на праві власності згідно із законодавством країни, в якій виник спір, а також під даним поняттям можуть бути прибутки, що випливають з власності, кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, "активи", які можуть виникнути, "правомірні очікування"/"законні сподівання" особи.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26.06.2014 року у справі "Суханов та Ільченко проти України" зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" може захищатися статтею 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 35).

Отже, за змістом судової практики Європейського суду з прав людини захист законних сподівань (очікувань) є одним з аспектів правової визначеності. Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.

Таким чином, після проходження всіх етапів безоплатної приватизації земельної ділянки та звернення до ГУ Держгеокадастру в Житомирській області із заявою про затвердження проекту землеустрою у позивача виникли легітимні сподівання на отримання земельної ділянки, які передбачені чинними нормами законів України, та на які поширюється режим "існуючого майна".

Відтак, враховуючи всі обставини данної справи, надаючи оцінку поведінки як органу місцевого самоврядування, так і особи, яка мала намір отримати у власність спірну земельну ділянку, її діям, які були спрямовані на досягнення мети останньої, суд не може погодитись з думкою представника відповідача щодо відстутності законного інтересу з боку позивача, та приходить до висновку про його наявність.

Щодо визнання незаконним та скасування рішення 21-ї сесії VIІ-го скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 19.07.2019 року №704 у відповідній його частині суд зазначає таке.

Відповідно до положень частини 6 статті 118 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача ( у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі ( у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (частина 7 статті 188 ЗК України).

Частиною 9 даної норми також передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, Земельним кодексом України визначено порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам, що передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченомустаттею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Таким чином, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно достатті 118 Земельного кодексу Україниє завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок.

Статтею 126 ЗК України також визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Звертаючись до органу виконавчої влади чи до органу місцевого самоврядування з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зацікавлена особа з метою реалізації наданого їй земельним законодавством права на отримання земельної ділянки у власність звертається до власника земельної ділянки - держави або територіальної громади в особі відповідного органу. У дозволі на виготовлення проекту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження. Конкретизується ж земельна ділянка у проекті землеустрою, який включає матеріали погодження проекту землеустрою, а також інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема, перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель) (стаття 50 Закону України «Про землеустрій»).

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 09.04.2019 року у справі №278/3458/18 скасовано рішення Олііївської сільської ради Житомирського району Житомирської області №238 від 05.10.2018 року в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 . Данним рішенням також судом встановлено: окремою підставою для задоволення першої вимоги слугує і та обставина, що земельна ділянка, дозвіл на розробку якої видав орган місцевого самоврядування, частково розташована у межах м.Житомира, а тому вийшов за межі власних повноважень.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч. 1 ст. 21 ЦК України).

Таким чином, проаналізувавши фактичні обставини справи та норми законодавства, якими вони врегульовані, враховуючи наявність законного інтересу позивача щодо набуття у власність земельної ділянки, рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 09.04.2019 року у справі №278/3458/18, суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 19 липня 2019 року №704 у частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у приватну власність ОСОБА_2 .

Щодо визнання спірних договорів купівлі-продажу недійсними.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.

Таким способом може бути, зокрема, визнання правочину недійсним (частина друга статті 16 ЦК України).

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Стаття 215 ЦК України передбачила, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Тлумачення частини другої статті 215 ЦК України свідчить, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом, і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Пунктом 5 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що відповідно до ст.ст. 215 та 2 і 6 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права і а законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Така позиція узгоджується із висновками Верховного суду, викладеними в постанові від 23.01.2018 року у справі №918/350/16, згідно яких у розумінні приписів наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Однак такі підстави для визнання спрних договорів недійсними позивачем не наведені та не надано відповідних доказів щодо цього. Відтак у цій частині позовних вимог суд відмовляє у їх задоволенні.

Щодо визнання незаконною та скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку.

У частині другій статті 26 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року, далі - Закон № 1952-IV) встановлювався порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування.

Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Проте згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону № 1952-IV викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону.

Отже, в розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону № 1952-IV у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав.

Водночас у пункті 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

За змістом цієї норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про державну реєстрацію припинення прав чи припинення обтяжень, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі № 1952-IV.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 15 липня 2021 року у справі № 204/5525/18.

Відтак суд вважає, що оскільки позовні вимоги про скасування державної реєстрації прав на спірну земельну ділянку є похідними від позовної вимоги про скасування рішення 21-ї сесії VIІ-го скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 19.07.2019 року № 704, яка стала підставою для початкової реєстрації права власності, зазначені вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення, з урахуванням змін в діючому законодавстві щодо скасування державної реєстрації набутого права.

Щодо витребування земельної ділянки з власності ОСОБА_4 та належного способу захисту, обраного позивачем у данній справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

За загальним правилом, закріпленим у статті 387 ЦК України, власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні були встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна із чужого володіння.

Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц.

Відповідно до п. 83 постанови Верховного суду від 09.11.2021 року у справі № 466/8649/16-ц Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19) та багатьох інших.

Керуючись нормами Цивільного кодексу України, зважаючи на вище викладені висновки Верховного Суду, суд вважає, що вимога ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки з володіння ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, оскільки статтею 387 ЦК України передбачено лише право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння. Оскільки позивач ОСОБА_1 не набула такого статусу відносно спірної земельної ділянки, відтак і спірна земельна ділянка не могла вибути поза її волею, у задоволенні такої вимоги суд відмовляє.

Щодо належності способу захисту, обраного позивачем у данній справі.

Представник відповідача - адвокат Хільчевський С. О. заперечував щодо належності способу захисту. Вказав, що згідно п. 67 постанови Верховного Суду від 29.09.2020 року у справі № 688/2908/16-ц Велика Палата наголосила на тому, що розробка проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження хоча й здійснюється заявником з метою отримання земельної ділянки в користування, однак вчиняється саме в інтересах територіальної громади чи держави з метою формування такої земельної ділянки. Тому в разі неотримання в користування такої земельної ділянки особа, яка понесла витрати на розробку та погодження проєкту землеустрою, за умови формування земельної ділянки, може претендувати на відшкодування здійснених витрат.

Однак, беручи до уваги наявність законного інтересу та законних сподівань ОСОБА_1 як позивача щодо потенційного права набуття нею спірної земельної ділянки у власність, суд дійшов висновку про належний спосіб захисту останньою своїх прав.

Щодо пред`явлення позовних вимог до державних реєстраторів та приватних нотаріусів суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 3 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36)).

Зміст і характер правовідносин між учасниками справи встановлені судами попередніх інстанцій, обставини справи підтверджують існування спору між позивачем та Оліївською сільською радою, ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 щодо певного права на об`єкт нерухомого майна та правомірності дій державного реєстратора, кадастрового реєстратора та приватного нотаріуса щодо реєстрації за кожним з них такого права.

Фізична особа, яка досягла повноліття, у цивільному процесі може бути стороною саме як така особа, а не як нотаріус, державний реєстратор тощо.

Таким чином, позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна не може бути звернена до приватного нотаріуса та державного реєстратора, які визначені у справі співвідповідачами.

Державний реєстратор, зокрема, і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)).

За таких обставин у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити в частині таких до державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора та приватних нотаріусів за відсутності встановлення під час розгляду данної справи неправомірних дій з боку останніх у зв`язку з неналежним суб`єктним складом відповідачів.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 76 - 81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для часткового задоволення позову, знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, відповідачі заперечили проти позову та не спростували доводи позивача у повному обсязі, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково.

Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач ухвалою суду від 29.01.2020 року (т. 1, а.с. 80) звільнена від його сплати.

Керуючись ст. ст. 81, 89, 141, 263-265, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати незаконним і скасувати рішення 21-ї сесії VII-го скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 19.07.2019 року № 704 "Про розгляд та затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність" в частині п. 13 додотку 1 та 2 до рішення Оліївської сільської ради від 19.07.2019 року № 704 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки в с. Оліївка, площею 0,20 га (А 01.03) для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 і про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,20 га, кадастровий номер :04:001:0615 за адресою: с. Оліївка із цільовим призначенням (А 01.03) для ведення особистого селянського господарства.

Визнати незаконною і скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0615, загальною площею 0,20 га, яка розташована в с. Оліївка Житомирського району, Житомирської області за ОСОБА_2 , як власником, здійснену 01.11.2018 року в Державному земельному кадастрі.

Визнати незаконним і скасувати рішення від 30.07.209 року, індексний номер № 48000225, про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер № :04:000:0615, загальною площею 0,20 га, та скасувати записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомості від 29.07.2019 року № 32597819 - на земельну ділянку кадастровий номер :04:000:0615, загальною площею 0,20 га на ім`я ОСОБА_2 .

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.08.2019 року індексний № 48043530, яким проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0615 загальною площею 0,20 га за ОСОБА_3 .

Скасувати записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з реєстраційним номером об`єкта 220 щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомості - земельну ділянку кадастровий номер :04:000:0615 загальною площею 0,20 га на ім`я ОСОБА_3 про право власності на це нерухоме майно від 28.09.2020 року за № 32637876.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.09.2020 року № 54292436, яким проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0615 загальною площею 0,20 га за ОСОБА_4 .

Скасувати записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з реєстраційним номером об`єкта 220 щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомості - земельну ділянку кадастровий номер :04:000:0615 загальною площею 0,20 га на ім`я ОСОБА_4 про право власності на це нерухоме майно від 28.09.2020 року за № 38396501.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області на користь держави 840,80 грн судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1261,20 грн судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 840,80 грн судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 840,80 грн судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 22.12.2022 року.

Суддя О. М. Дубовік