ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Свистунової О.В.,

при секретарі - Кравченко Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2021 року про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління акціонерного товариства «Ощадбанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсними кредитного договору та договору поруки,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна - 23082554), що належить на праві власності ОСОБА_2 та заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності, а також будь-які дії (в тому числі правочини) щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інші) щодо квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна - 23082554), яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Ухвала суду мотивована тим, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду у випадку задоволення позову, вжиті заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогам, та направлені на ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких останній звернувся до суду.

Не погодившись з таким судовим рішенням, АТ «Державний ощадний банк України» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу АТ «Державний ощадний банк України» обґрунтовує тим, що застосований захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного права та не є співмірним із заявленими вимогами у даній справі. АТ «Державний ощадний банк України» не є власником майна на яке накладено арешт, тому в силу положень статті 150 ЦПК України суд не вправі вживати заходів забезпечення позову щодо майна, яке не перебуває у власності відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

В провадженні суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсними кредитного договору та договору поруки.

Позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, відповідно до якої останній просив суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаної квартири.

Заява про забезпечення позову мотивована наявністю у позивача припущень, що невжиття таких заходів забезпечення позову може у подальшому істотно ускладнити ефективний спосіб захисту та поновлення порушених прав позивача у разі задоволення його вимог. Вважає, що забезпечення позову співвідносяться з предметом позову, є абсолютно співмірним та адекватним заявленим позовним вимогам.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду у випадку задоволення позову, вид забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам, а також вжиті заходи направлені на ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких останній звернувся до суду.

Однак колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Згідно частини 1 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову, згідно статті 149 ЦПК України, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до ускладнення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинне мати очевидний та об`єктивний характер.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.

При цьому, колегія суддів зазначає, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначив, що 03 червня 2008 року між ОСОБА_2 та АТ «Державний ощадний банк України» був укладений договір про іпотечний кредит № 854/1, за умовами якого ОСОБА_2 отримала грошові кошти у розмірі 140 000 доларів США на придбання квартири АДРЕСА_1 . В той же день, на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_2 придбала квартиру, яка за договором іпотеки від 03 червня 2008 року передана банку (відповідачу у справі), в рахунок забезпечення виконання умов кредитного договору. Того ж дня, між позивачем ОСОБА_1 та АТ «Державний ощадний банк України» був укладений договір поруки № 854/1б, за умовами якого позивач зобов`язався солідарно відповідати перед банком за виконання ОСОБА_2 обов`язків за договором № 854/1. Квартира АДРЕСА_1 є місцем постійного проживання позивача та його родини. Іншого житла позивач не має. Зазначив, що відповідач має можливість в односторонньому порядку звернути стягнення на предмет іпотеки та перереєструвати право власності на квартиру, де мешкає родина позивача.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вживаючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії та накладенням арешту на майно, що перебуває у власності третьої особи ОСОБА_2 , що суперечить меті забезпечення позову та положенням глави 10 ЦПК України.

Враховуючи, що відповідачем у справі є юридична особа АТ «Державний ощадний банк України», яка не є власником нерухомого майна, та рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2021 року про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 та виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з житлового приміщення, яке не набрало законної сили, також не свідчить про належність вказаного майна відповідачу та таке рішення суду може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову ОСОБА_1 відсутні правові підстави для вжиття заходів забезпечення позову відносно майна осіб, які не є відповідачами у даній справі.

За наведеного правового регулювання та встановлених обставин в межах предмету спору та заяви про забезпечення позову, колегія суддів приходить до висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при здійсненні оцінки існування реальної загрози ускладнення виконання рішення суду, тому судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2021 рокускасувати і постановити нову.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Свистунова