Справа № 464/943/22
пр.№ 2/464/818/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.12.2022 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Борачка М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором про надання кредиту №500826131 від 14.01.2020 у розмірі 164586,36 грн. станом на 04.02.2022.

Ухвалою від 25.03.2022 суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у цивільній справі, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Аргументи позивача.

Позов обґрунтовано тим, що 14.01.2020 між позивачем (кредитор) та відповідачем (позичальник) укладено Оферту на укладення угоди про надання кредиту №500826131, згідно із яким кредитор зобов`язується надати відповідачу кредит у сумі 217310,79 грн., а відповідач зобов`язується повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Кінцевим терміном повернення кредиту є 15.01.2023.

Як стверджує позивач, свої зобов`язання за Договором він виконав належним чином, перерахувавши відповідачу обумовлену суму грошових коштів. Разом з цим, відповідач своїх зобов`язань не дотримався, у зв`язку із чим станом на 04.02.2022 у нього існує прострочена заборгованість у розмірі 164586,36 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 156686,94 грн., за відсотками 7899,42 грн.

Посилаючись на умову договору про те, що у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов`язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач вважає, що він має право вимагати дострокового повернення кредиту.

Аргументи відповідача.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог, з наступних підстав. На переконання відповідача, позивачем не надано жодних пояснень щодо нарахування заборгованості за відсотками та простроченими відсотками за користування кредитними коштами. Оскільки за договором ним було сплачено 137818,99 грн. в рахунок погашення заборгованості, не зрозумілим є те, чому позивач просить стягнути суму у розмірі 164586,36 грн.

Позивач визначив суму заборгованості за Договором станом на 31.01.2022, або станом на 25 місяць дії договору. Відповідно до умов договору сума щомісячного платежу складає 8412,05 грн., який сплачується протягом 37 місяців з дати укладення договору, тобто включає в себе відсотки, що відносяться до всього періоду дії договору. Зважаючи на те, що заборгованість підлягає сплаті за 37 місяців договору, необхідно перерахувати суму боргу, виходячи з діючих умов договору, а саме відсоткової ставки 23,08% та методу розрахунку відсотків на 37 місяців.

Тому, заявлені до стягнення суми процентів не ґрунтуються на умовах договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а тому не підлягають задоволенню. Іншого розрахунку, який б узгоджувався із матеріалами справи, позивачем до суду не подано.

Надані позивачем виписка та розрахунок боргу є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків, а тому не можуть слугувати правовою підставою для стягнення відповідних сум, як і не є свідченням безспірності розміру грошових вимог. Позивач не надав суду первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та його часткового погашення, а тому заявлені до стягнення суми не підтверджені належними та допустимими доказами.

Крім цього, інформація, що міститься у розрахунку позивача є недостовірною. Згаданий розрахунок містить ряд сплачених відповідачем грошових сум, які замість направлення в погашення заборгованість за тілом кредиту, зараховувались в погашення заборгованості за відсотками.

Посилаючись на положення постанови правління Національного банку України №168 від 10.05.2007, відповідач вказує на те, що банк не проінформував його про умови кредитування та орієнтовну сукупні вартість кредиту.

ОСОБА_1 просить врахувати введення на території України воєнного стану та визнання таких обставин Торгово-промисловою палатою України форс-мажорними, що унеможливлює на даний час повернення кредиту та відсотків за його користування. Збройна агресія російської федерації спричинила виникнення у відповідача фінансових труднощів та переїзд із постійного місця проживання у м. Києві.

У відзиві відповідач також вказує, що не відмовляється від основного боргу за тілом кредиту та хоче його оплатити.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

14.01.2020 між АТ «Альфа-Банк» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту №500826131 (надалі Договір). Цей Договір укладено шляхом оформленням позичальником Оферти на укладення угоди про надання кредиту та прийняття такої пропозиції кредитодавцем згідно із наявною у матеріалах справи копією Акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту.

Згідно із вказаними документами сторони погодили тип кредиту кредит готівкою; суму кредиту 217310,79 грн.; процентну ставку, % річних 23,00%, тип ставки фіксована: фіксована; строк кредиту 36 місяців.

Крім цього, сторони визначили, що датою повернення кредиту є 15.01.2023, а для повернення заборгованості підлягає використанню рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у банку. Вказаний кредит надається відповідачу на погашення заборгованості за кредитним договором №501098349 від 27.12.2018. Розмір 217310,79 грн., спосіб видачі переказ коштів на рахунок № НОМЕР_2 , який відкритий в АТ «Альфа-банк».

Відповідно до домовленості сторін у Додатку №1, що є невід`ємною частиною договору буде визначено складові загальної вартості кредиту; графік платежів з повернення кредиту та сплати відсотків за його користування; суми комісійної винагороди та інші платежі за договором.

У Додатку №1 до Договору, який підписано обома сторонами, передбачено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Відповідно до вказаного додатку у період з 14.01.2020 по 15.01.2023 включно відповідач повинен щомісячно вносити мінімальний платіж у розмірі 8412,05 грн. При цьому в останній місяць розмір платежу становить 8411,54 грн. Сума кредиту становить 217310,79 грн., розмір відсотків за весь період користування кредитом 85522,50 грн., загальна сума дорівнює 302833,29 грн., розмір комісій 00,00 грн.

У Анкеті заявці від 14.01.2020 відповідач підтвердив акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-банк».

У Паспорті споживчого кредиту сторонами узгоджено істотні умови Договору.

Таким чином, між сторонами виникли кредитні правовідносини на підставі Договору про надання споживчого кредиту №500826131 від 14.01.2020.

Наявними у матеріалах справи виписками по особовому рахунку відповідача за період з 14.01.2020 по 04.02.2022 підтверджується факт перерахування відповідачу суми кредиту у розмірі 217310,79 грн. Отримання кредитних коштів на вказану суму стороною відповідача не заперечується.

Судом встановлено, що відповідач належним чином своїх зобов`язань за Договором не виконував та несвоєчасно і не в повному обсязі вносив щомісячні платежі у відповідності до погодженого графіка, що стало підставою для звернення до суду із позовом про дострокове повернення кредиту.

На момент ухвалення судом цього рішення відповідач повернув позивачу 137818,99 грн., що підтверджується вказаними вище виписками по особовому рахунку та визнається обома сторонами.

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості, загальна сума кредитної заборгованості відповідача становить 164586,36 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 156686,94 грн., заборгованість за відсотками 7899,42 грн., про стягнення яких він і просить суд.

У ході розгляду справи судом найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» () змінилось на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» ().

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 641 ЦК України).

Частинами 1-2 ст. 642 ЦК України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Судом встановлено, що між позивачем (кредитодавець) та відповідачем (позичальник) виникли договірні правовідносини на підставі Договору про надання споживчого кредиту №500826131 від 14.01.2020, укладеного шляхом оформлення відповідачем пропозиції про укладення договору та прийняття такої пропозиції позивачем.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

На виконання умов Договору позивач перерахував відповідачу кредитні кошти у розмірі 217310,79 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи виписками по особовому рахунку та не заперечується ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що сукупна вартість кредиту становить 302833,29 грн., з яких 217310,79 грн. тіло кредиту та 85522,50 грн. відсотки за весь період користування кредитом.

Між сторонами погоджено Графік платежів і розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (надалі Графік платежів), у якому вони визначили, що вказана вище сума кредитування повинна погашатися позичальником шляхом щомісячного внесення ануїтетних платежів у розмірі 8412,05 грн. протягом 15.02.2020 15.01.2023. При цьому розмір щомісячного платежу за тілом кредиту збільшується при наближенні до кінцевого строку кредитування, а відсотків за користування цим кредитом зменшується.

Слід зауважити, що у матеріалах справи наявний Договір про внесення змін і доповнень до Договору (без зазначення дати підписання такого), у якому сторони досягли згоди змінити порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування, інших платежів та погодили нову редакцію графіку платежів, який є додатком №1 до цієї угоди.

Разом з цим, графіку, викладеного сторонами у новій редакції, до матеріалів справи долучено не було.

Слід наголосити на тому, що згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на відсутність у матеріалах справи нового графіку, суд задля виконання завдань цивільного судочинства вважає правильним вирішити спір у даній справі на підставі наявних у ній доказів, зокрема Графіку платежів і розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг.

Судом встановлено, що відповідач належним чином своїх зобов`язань за Договором не виконував та несвоєчасно і не в повному обсязі вносив щомісячні платежі у відповідності до Графіка платежів, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість.

На підтвердження вказаної обставини позивач подав до суду виписки по особовому рахунку.

У постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №161/16891/15-ц викладено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із вказаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затв. постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Зважаючи на це, надані позивачем виписки по особовому рахунку є належним та допустимим доказом видачі кредиту, часткового його погашення позичальником, які підтверджують наявність заборгованості за наданим кредитом, а тому суд відхиляє доводи відповідача у цій частині.

Станом на дату ухвалення цього рішення відповідач перерахував позивачу лише 137818,99 грн., що визнається обома сторонами.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором стало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України про дострокове повернення кредитних коштів.

Звернувшись до суду із позовом, позивач змінив строк виконання договірного зобов`язання, у зв`язку із чим припинилося його право нараховувати передбачені Договором проценти за кредитом. Надалі між сторонами виникли охоронні правовідносини, у межах яких права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12.

Вирішуючи питання про розмір заборгованості відповідача, суд зазначає наступне.

Так, зі змісту наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 04.02.2022 загальна сума кредитної заборгованості відповідача становить 164586,36 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 156686,94 грн., заборгованість за відсотками 7899,42 грн.

Вказана сума розрахована з урахуванням сплачених відповідачем грошових коштів у розмірі 137818,99 грн., які були зараховані в погашення заборгованості наступним чином: 60623,85 грн. в погашення заборгованості за тілом кредиту, а 77195,14 грн. в рахунок погашення відсотків за користування кредитом.

Повністю із таким розрахунком суд погодитись не може, оскільки його зміст суперечить змісту погодженого сторонами Графіку платежів, а саме в частині розмірів ануїтетних платежів за тілом кредиту та відсотками за його користування.

Суд наголошує на тому, що оскільки у даній справі відбулася зміна строку виконання кредитного зобов`язання пред`явленням позову, то позивач має право вимагати повернення йому усього тіла кредиту та відсотків за його користування станом на дату звернення із позовом за вирахуванням уже сплаченої відповідачем суми грошових коштів. Стягнення відсотків за користування кредитом після зміни строку виконання договірного зобов`язання не допускається.

Таким чином, позивач немає права на нарахування відсотків за користування кредитом після 04.02.2022. В той же ж час, станом на 04.02.2022 розмір відсотків за користування кредитом, які повинен був сплатити відповідач та на які має право позивач, становить 75935,60 грн.

Здійснивши відповідний перерахунок, судом встановлено, що загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем дорівнює 155427,40 грн. (75935,60 + 217310,79 - 137818,99).

Враховуючи те, що доказів повної чи часткової сплати вказаної суми заборгованості відповідачем до суду подано не було, а також зважаючи на визнання ним свого обов`язку щодо оплати тіла кредиту, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача 155427,40 грн. кредитної заборгованості.

Що стосується посилань відповідача на положення постанови правління Національного банку України №168 від 10.05.2007 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», то суд визнає їх безпідставними, адже відповідна постанова втратила чинність 10.06.2017, тобто ще до укладення сторонами Договору.

Крім цього, твердження відповідача на те, що банк не проінформував його про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, суд відхиляє також і тому, що у своїй же ж Оферті відповідач сам запропонував умови здійснення кредитування, а також просив погодити у Додатку №1 до Договору, що є його невід`ємною частиною, складові загальної вартості кредиту; графік платежів з повернення кредиту та сплати відсотків за його користування; суми комісійної винагороди та інші платежі за договором.

З матеріалів справи вбачається, що у Додатку №1 до Договору сторони спільно погодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг.

Самі по собі посилання на введення на усій території України воєнного стану, на позицію Торгово-промислової палати України про визнання військової агресії окупанта форс-мажорними обставинами суд вважає необґрунтованими, оскільки такі не звільняють позивача від обов`язку належним чином виконувати договірне зобов`язання та достроково повернути існуючу кредитну заборгованість.

З цього приводу в постанові Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 зазначено: «… Форс-мажорні обставини не мають преюдиціального (заздалегідь встановленого) характеру. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом …».

Таким чином, сам по собі факт введення на усієї території України воєнного стану та позиція ТПП не відповідають вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).

СУДОВІ ВИТРАТИ.

У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2342,94 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274-279, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

2. Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» кредитну заборгованість у розмірі 155427,40 грн. та 2342,94 грн. судового збору.

3. У задоволенні решти вимог відмовити.

4. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100; ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Повне судове рішення складено 22 грудня 2022 року, що є датою його ухвалення за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Головуючий Борачок М.В.