Справа № 309/1809/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 липня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Джуги С.Д., Кондора Р.Ю.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 09 лютого 2022 року, ухвалене головуючим суддею Довжанином М.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину

встановив:

У травні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 17 травня 2014 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано згідно рішення Хустського районного суду від 02 квітня 2018 року. У шлюбі в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Рішенням Хустського районного суду від 02 квітня 2018 року з відповідача стягуються на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з 26 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

З народження дитині було поставлено діагноз епілепсія, а також затримка статокінетичного розвитку та гострий бронхіт. Починаючи з серпня 2017 року дитина час від часу перебуває на стаціонарному лікуванні у Хустській районній лікарні або обласній дитячій лікарні. У 2020 році ОСОБА_4 було встановлено діагноз розлад аутистичного спектра РАС.

З метою лікування сина вона звернулася у центр розвитку дитини «Янголятко» у АДРЕСА_1 , де команда фахівців лікарів протягом 2020 року і до 19 квітня 2021 року щодня проводили ряд занять з дитиною, а саме: проводили первинну діагностику сенсомоторного розвитку дитини, нейрокорекцію за індивідуальною програмою, заняття психолога, заняття з АВА-терапії, томатіс-терапії. Загальна вартість курсів реабілітації, що відбувалися протягом 2020-2021 років становить загальну суму 55 540 гривень.

Згідно рекомендацій лікарів, щодня, для підтримання нормального стану здоров`я дитини потрібно вживати лікарські засоби для усунення агресивної, руйнівної, повторюваної поведінки, порушень активності та уваги і коморбідних епілепсій. Вартість тільки медикаментозного лікування для сина з розрахунку на місяць становить близько 2000 гривень. Крім того, дитина потребує постійного спостереження та консультацій у дитячого невролога, в тому числі МРТ-контроль при клінічній необхідності, вартість якого в середньому становить 1500 гривень.

Вартість сплачуваних відповідачем аліментів є недостатньою, відтак позивачка потребує додаткових витрат на лікування. Вона не може самостійно утримувати сина та повністю забезпечити необхідні витрати на його лікування. У зв`язку з характером захворювання дитини, вона змушена здійснювати постійний догляд за ним і позбавлена можливості працювати та отримувати заробітну плату.

Батько дитини, відповідач ОСОБА_1 повністю самоусунувся від участі у вихованні дитини, понад півроку він не телефонує і не зустрічається з сином, не відповідає на дзвінки позивачки, жодної допомоги не надає, внаслідок чого позивачка перебуває в край скрутному матеріальному становищі.

На сьогоднішній день малолітньому сину необхідно проходити черговий курс реабілітації, на оплату якого у позивачки недостатньо коштів. Загальна сума витрат на лікування, супутні витрати на дорогу до реабілітаційного центру та придбання ліків з розрахунку на місяць становить близько 21 300 грн, з яких 12 510 гривень мінімальна вартість місячного курсу реабілітації, 6 800 гривень витрат на дорогу та вартість медикаментозного лікування у сумі 2 000 гривень на місяць.

Зазначала, що відповідач повинен сплатити половину вартості вже понесених витрат на лікування дитини, що становить суму 27 770 гривень, а також здійснювати наперед оплату половини вартості витрат на лікування, які є необхідним для функціонування життєдіяльності дитини. Зважаючи на важкість захворювання та беручи до уваги розмір уже фактично понесених витрат половина вартості щомісячних витрат на лікування дитини становить суму у розмірі 10 650 гривень.

З врахуванням наведеного ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 27 770 гривень та стягувати щомісячно додаткові витрати у зв`язку з хворобою дитини у сумі 10 650 гривень.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 09 лютого 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені додаткові витрати на лікування та реабілітацію сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 27 770 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати в сумі 992,40 гривень на користь держави.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Вважає, що позивачем не доведено розмір витрат на лікування дитини. При ухваленні рішення судом не надано належну правову оцінку доказам у справі, а саме, довідкам про оплату курсу реабілітації.

Позивачем надано копію виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 9633 від 20.10.2017 та копію виписки з медичної карти від 30.10.2017 інших відомостей та підтвердження про перебування дитини в Хустській районній лікарні або обласній дитячій лікарні за період з 2017 року по 2020 рік не надано.

Як вбачається з позовної заяви, та стверджувалося представником позивача в судовому засідання, що в 2020 році дитині встановлено діагноз РАС (розлад аутистичного спектра), однак жодного документального підтвердження про те хто і коли встановив в 2020 році дитині вищезазначений діагноз позивачем до суду не надано.

Не маючи належної медичної освіти, без належного лікарського обстеження та рекомендацій лікарів, позивачка самостійно звернулася до Центру розвитку дитини "Янголятко", який нібито знаходиться в м. Мукачево. вул. Миру, 11а/30, Закарпатської області і в якому, як вбачається з позовної заяви, та зі слів представника позивача, є команда фахівців, до якої входять лікар - психолог, практичний психолог, корекційний педагог/логопед, які мають спеціальну підготовку з питань надання медико - соціальної допомоги пацієнтам з РАС. В зазначеному центрі, протягом 2020 року і до 19 квітня 2021 року щодня з дитиною проводили ряд занять, до яких відносяться: первинна діагностика сенсомоторного розвитку дитини, нейрокорекція за індивідульною програмою, заняття психолога, заняття з АВА - терапії, томатіс - терапія.

З листа КНП лікувальний діагностичний центр Хустської міської ради слідує, що позивачка (мати дитини) вперше звернулася до дитячого невролога і поставлена на облік 18.04.2018 з діагнозом МЦД із судомним синдромом. Більше в дитяче поліклінічне відділення до невролога мати дитини не зверталася.

21.04.2021 року позивачка звернулася за медичною допомогою до дитячого психіатра психо-наркологічного відділення консультативної поліклініки КНП "ХЦЛ ім. Віцинського О.П." з приводу обстеження та встановлення діагнозу дитини (тобто за 1 місця до пред`явлення позовної заяви до суду). Після обстеження дитині встановлено діагноз: розлад особистості та поведінки з вираженим недорозвитком мовлення, порушенням активності та уваги, аутистичними рисами, інтелектуальною недостатністю внаслідок дисфункциї центральної нервової системи. Фактично тільки з 21.04.2021 року дитині встановлено діагноз РАС.

Крім того в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості про реєстрацію Центру розвитку дитини "Янголятко". Позивачем не надано, а судом не з`ясовано відомості щодо Центру розвитку дитини "Янголятко", таких як наявність ліцензії на здійснення господарської діяльності з психологічної та медичної практики. Також судом проігноровано те, що довідки про оплату послуг курсів реабілітації, надані позивачем, не містять всіх належних реквізитів, таких як код ЄДРПОУ та розрахункових рахунків в банківських установах.

Довідки про оплату курсів реабілітації протягом 2020 року на суму 12 510 грн, та довідка про оплату курсу реабілітації за період з 02.04.2021 - 19.04.2021 на суму 43 030 грн вважає неналежним доказом, оскільки такого медичного центру не існує.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 06.06.2022 відкрито апеляційне провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та надано учасникам справи строк п`ятнадцять днів, з дня вручення копії цієї ухвали, для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат в сумі 27 770 грн, то апеляційний суд, в силу приписів ст. 367 ЦПК України, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині в межах доводів апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 10 ).

Рішенням Хустського районного суду від 02.04.2018 шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з відповідача аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання дружини у розмірі 1000 гривень до досягнення сином трьох років. (а.с. 11-13).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є особою молодого, працездатною віку, а тому в нього є обов`язок брати участь у додаткових витрат на дитину яка важко хворіє.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебував на стаціонарному лікуванні в Мукачівські дитячій лікарні з 09.10.2017 року по 20.10.2017 року з діагнозом «Затримка статокінетичного розвитку», «Епілепсія», вказане стверджується випискою із медичної карти амбулаторного стаціонарного хворого № 9633 від 20.10.2017. Крім того, з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 30.10.2017 слідує, що ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в Мукачівській дитячій лікарні з діагнозом гострий бронхіт.

Разом з тим, судом досліджено інформацію, надану комунальним некомерційним підприємством лікувально-діагностичним центром Хустської міської ради 23.09.2021 на запит відповідача ОСОБА_1 , якою стверджено, що вперше мати дитини ОСОБА_2 звернулася до дитячого невролога і була поставлена на облік 18.04.2018 з діагнозом: МЦД із судомним синдромом. Більше в дитяче поліклінічне відділення до дитячого невролога мати не зверталася.

21.04.2021 ОСОБА_2 звернулася за медичною допомогою до дитячого психіатра психо-наркологічного відділення консультативної поліклініки КНП «ХЦЛ ім. Віцинського О.П.» з приводу обстеження та встановлення діагнозу дитині. Після обстеження встановлено діагноз: Розлад особистості та поведінки з вираженим недорозвитком мовлення, порушення активності та уваги, аутистичними рисами, інтелектуальною недостатністю внаслідок дисфункції центральної нервової системи F07.8. З того часу лікується в дитячого психіатра, є інвалідом-дитинства по даному захворюванню.

Одночасно судом в судовому засіданні оглянуто медичну документацію (виписка № 6668/886, довідка до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №084770), за якою позивачка ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства ІІ-ї групи з діагнозом дитячий церебральний параліч. (а.с. 30, 31).

Матеріалами справи встановлено, що на час звернення до суду позивачкою ОСОБА_2 понесено витрати на лікування малолітнього сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З метою лікування ОСОБА_3 позивачка звернулася у Центр розвитку дитини «Янголятко», що знаходиться у м. Мукачево, вул. Миру, 11А/30 Закарпатської області.

Так, згідно довідки від 19.04.2021 року «Про оплату курсу реабілітації протягом 2020 року», загальна вартість курсів реабілітації дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 складає 43030 гривень.

Курс реабілітації дитини включав у себе такі види занять: первинна діагностика сенсомоторного розвитку дитини, нейрокорекція за індивідуальною програмою, заняття психолога, заняття з АВА-терапії та томатіс-терапія. (а.с. 17).

Згідно довідки від 19.04.2021 «Про оплату курсу реабілітації на період з 02.04.2021 по 19.04.2021 загальна вартість курсу реабілітації склала 12510 гривень. Курс реабілітації включив у себе такі заняття: нейрокорекцію за індивідуальною програмою, заняття з психологом, томатіс-терапію. (а.с. 18).

Отже, ураховуючи наведене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання сина.

Доводи апелянта про те, позивачкою не надано належних та допустимих доказів про те, що вона зверталася до медичного закладу і часу встановлення діагнозу їх сину, а також доказів існування медичного закладу в якому надавалися послуги з реабілітації сина протягом 2020 року та 2021 року, не заслуговують на увагу, оскільки, такі обставини досліджувалися судом першої інстанції та підтвердженні наявними в матеріалах справи доказами (виписками із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, довідками).

Інші доводи апеляційної скарги носять формальний характер, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають. Ніяких нових обставин, які б давали підстави для проведення апеляційним судом переоцінки доказів, зроблених судом першої інстанції, доводи апеляційної скарги не містять.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись вимогами норм статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 09 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 14 липня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: