Справа № 359/8464/21
Провадження № 4-с/752/92/22
У Х В А Л А

12.08.2022 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Колдіної О.О.,

за участі секретаря Ракоїд Є.І.,

розглянувши в судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Бориспільсько го відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), заінтересована особа ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

заявник звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у виконавчому провадженні, відкритому за виконавчим листом № 752/4596/14-ц від 15.04.2015 р.

Скарга обгрунтована тим, що на виконанні в Бориспільському відділі державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебуває виконавче провадження, відкрите за виконавчим листом № 752/4596/14-ц від 15.04.2015 р. про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суми боргу в розмірі 2158378,57 гривень.

В зв`язку з поданням ОСОБА_2 до суду заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні заявник звернувся до виконавчої служби з заявами про зупинення виконавчого провадження на підставі ст.34 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, таке рішення не було прийнято державним виконавцем.

За результатами розгляду скарги заявник просить визнати бездіяльність державного виконавця Письок Ю.В. неправомірною та зобов`язати Бориспільський відділ державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зупинити виконавче провадження, відкрите за виконавчим листом № 752/4596/14-ц від 15.04.2015 р.

Заявник та заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про місце і час судового розгляду повідомлялись належним чином у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України. Однак їх неявка не перешкоджає судовому розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 24 червня 2014 р. Голосіївським районним судом м. Києва у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління «ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було ухвалено заочне рішення, відповідно до якого позовні вимоги Банку задоволено у повному обсязі, присуджено до солідарного стягнення з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 2 154 724 гривень 57 копійок та судові витрати у справі.

Ухвалою суду від 18 листопада 2014 р. заяву представника відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення було залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 11 березня 2015 р. апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилено, заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 24.06.2014 р. залишено без змін.

На підставі рішення суду першої інстанції 15 квітня 2015 р. представнику позивача було видано виконавчі листи, які пред`явлено до примусового виконання.

За виконавчим листом про солідарне стягнення суми боргу з ОСОБА_1 державним виконавцем Бориспільського відділу ДВС у Бориспільському районі Київської області відкрито виконавцем провадження №523238 за виконавчим листом № 752/4596/14-ц від 15.04.2015 р.

З матеріалів справи вбачається, що 16.11.2017 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого Банк відступив новому кредитору належні Банку, а новий прийняв (набув) у обсязі та на умовах, визначених цим договором, право вимоги Банку до позичальника, іпотекодавця та поручителя, зазначених у Додатку 1 цього Договору, включаючи право вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Борждників, за кредитним договором, іпотечним договором та договором поруки з урахуванням усіх змін та доповнень до них, згідно реєстру у Додатку 1 до цього Договору, Вказаний договір відступлення права вимоги був нотаріально посвідчений, виконаний сторонами, та є чинним. Відповідно до укладеного Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, ОСОБА_3 набула прав кредитора відносно ОСОБА_1 за договором поруки №12-07-П/12.

Разом з тим, 25 квітня 2021 р. ОСОБА_3 , яка є матір`ю відповідача ОСОБА_2 , померла.

19.08.2021 р. ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з заявою про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні на правонаступника.

Звертаючись до суду заявник посилається на те, що він звернувся до державного виконавця з заявою про зупинення проведення виконавчих дій в зв`язку з поданням заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Однак, належних доказів на підтвердження направлення такої заяви або отримання у інший спосіб виконавчою службою такої заяви, заявником надано не було.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

Тобто, підставою для зупинення виконавчого провадження є наявність у державного виконавця відомостей про звернення заінтересованої особи з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Натомість, матеріали за поданою скаргою не містять таких доказів.

Судом були витребувані матеріали виконавчого провадження, однак вони не були надані державним виконавцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства - обов`язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід`ємною частиною правосуддя, а у ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), як провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Враховуючи викладене, за наявними доказами, наданими заявником, та наявними в матеріалах справи, суд позбавлений можливості прийняти обгрунтоване рішення про наявність в діях державного виконавця неправомірної бездіяльності, в зв`язку з чим скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Бориспільсько го відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), заінтересована особа ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя