Провадження №2/752/6967/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Венгерчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-банк» про зобов`язання зарахування в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором списаних грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Рудзей Юрій Володимирович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Альфа-банк» (далі - АТ «Альфа-банк») про зобов`язання зарахування в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором списаних грошових коштів.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 21.02.2017 між сторонами було підписано анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-банк» на укладання договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-банк» та Оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

20.07.2022 ОСОБА_1 отримала виписку по рахунку за кредитною карткою за період з 01.02.2017 по 20.07.2022, з якої їй стало відомо, що відповідач без погодження з нею списує з карткового рахунку комісію за розрахунково-касове обслуговування основної картки, офердрафти, а також страхові платежі, що є порушенням її прав як споживача.

Відповідач неправомірно списував з банківського рахунку кошти за розрахунково-касове обслуговування основної картки, оскільки відповідно до приписів ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» та ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими умови договору про споживчий кредит, який містить умови плати за розрахунково-касове обслуговування і це є підставою для визнання такого положення недійсним.

Відповідач не мав права встановлювати комісію за розрахунково-касове обслуговування, тобто за дію, яку банк вчиняє на власну користь, оскільки отримує прибуток за користування кредитними коштами, а така умова договору є нікчемною та не потребує визнання недійсною.

В оферті на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії та в анкеті-заяві, підписаних позивачем, не передбачено нарахування плати за розрахунково-касове обслуговування.

Починаючи з 21.01.2019 банк провів неправомірне автоматичне списання грошових коштів як комісію за розрахунково-касове обслуговування на загальну суму 32341,16 грн.

Також відповідач списував з банківського рахунку грошові кошти за страхові пакети в порушення ст.1071 ЦК України, яка передбачає, що таке списання є можливим виключно за розпорядженням клієнта.

Між сторонами відсутній письмовий договір з конкретними умовами страхування, його вид та розмір сплати страхового внеску. Оскільки договір страхування не був укладений, то банк не мав права розпоряджатись та примусово списувати грошові кошти з карткового рахунку, що свідчить про те, що банк отримав грошові кошти в розмірі 6139,52 грн. без достатньої правової підстави.

Також відповідач використовує нечесну підприємницьку практику, оскільки свідомо ускладнив прочитання тексту договору дрібним шрифтом, примірник якого не надав позивачу.

Просив:

зобов`язати АТ «Альфа-банк» зарахувати в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21.02.20217, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-банк», 32341,16 грн., списаних за розрахунково-касове обслуговування;

зобов`язати АТ «Альфа-банк» зарахувати на картковий рахунок ОСОБА_1 6139,52 грн., списаних за страхову комісію.

25.10.2022 представник відповідача адвокат Панченко Д.В. направив до суду відзив на позовну заяву, який приймається судом з огляду на відсутність відомостей про вручення відповідачу копії позовної заяви з додатками.

У відзиві представник відповідача заперечував проти задоволення заявлених вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. Правовою підставою повернення коштів у позові зазначено ст.1212 ЦК України. Проте між позивачем та відповідачем виникли договірні відносини у зв`язку з укладанням кредитного договору, що виключає можливість застосування ст.1212 ЦК України.

Умови кредитного договору щодо нарахування комісійної винагороди не суперечить нормам чинного законодавства, в тому числі і Закону України «Про споживче кредитування».

Саме позивач звернулась до банку з пропозицією укласти кредитний , а банк цю пропозицію прийняв, відповідно позивачу було все зрозуміло у відповідні умови їй підходили.

Всі платежі, які мають здійснюватися за кредитним договором, передбачені нормами чинного законодавства і є цілком законними, позивач на них погодилась та їх дотримувалась.

Умови кредитного договору є чіткими та зрозумілими, з них вбачається усі необхідні платежі, зазначена реальна процентна ставка. Посилання позивача на ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» з приводу нечітких та двозначних положень кредитного договору є безпідставними.

Кредитний договір був укладений 11.02.2019, а з 10.06.2017 набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який є спеціальним законом. Тому встановлення комісійної винагороди та процентів у договорах про споживче кредитування є можливим, починаючи з 10.06.2017, а підстав для застосування ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» немає.

Договір страхування був укладений 20.02.2017 між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та ОСОБА_1 , банк не є стороною цього договору та ніяких коштів за сплату комісійної винагороди та страхових платежів не отримував. Крім того, позивач з 2017 року сплачувала такі комісії та страхові платежі, зазначені платежі не визнані такими, що були отримані без достатньої правової підстави або пункти такого договору є недійсними чи неукладеними.

Одночасно з відзивом відповідач звернувся з заявою про застосування до вимог позивача строку позовної давності, сплив якого є підставою для відмови у позові. Позивач сплачувала комісію за договором, знала про такий платіж, а тому строк позовної давності почався 22.02.2017 та сплив 21.02.2020, при тому що позивач звернулась до суду з позовом лише в 2022 році. Поважності причин пропуск строку позивачем не наведено.

Учасники справи в судове засідання не з`явились. Надали заяви про розгляд справи без їх участі.

22.08.2022 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

20.02.2017 ОСОБА_1 уклала з ПрАТ СК «Альфа страхування» договір страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток № НОМЕР_1 .

20.02.2017 ОСОБА_1 уклала з ПрАТ СК «Альфа страхування» добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби для держателів платіжних карток №227.630576830.111.

21.02.2017 ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «Альфа-банк» з офертою на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії на таких умовах:

продукт «Максиму-готівка»;

відкриття рахунку № НОМЕР_2 у валюті гривня та випуск міжнародної платіжної картки МС DEBIT WORLD строком на три роки з моменту її випуску;

надання кредиту шляхом відновлювальної кредитної лінії з лімітом 200000 грн.;

процентна ставка за користування коштами 26% річних;

розмір обов`язкового мінімального платежу у розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. з датою сплати до 25 числа з моменту закінчення попереднього розрахункового періоду;

розмір комісії 0 грн., зміна розміру комісії відбувається згідно п.11.1 договору, діючий розмір комісії на момент настання відкладальної обставини застосовується згідно діючого розміру комісії, що вказаний в додатку №4 до договору.

Також цією офертою ОСОБА_1 запропонувала ПАТ АТ «Альфа-банк» здійснювати договірне списання сум коштів з рахунку № НОМЕР_2 в розмірах, необхідних для щомісячної оплати страхового платежу згідно з умовами договору страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток №248.630576830.111 від 20.02.2017 у розмірі 0,1 % від розміру встановленої відновлювальної кредитної лінії, які зараховувати на поточний рахунок ПрАТ «СК «Альфа страхування», та в розмірах необхідних для щомісячної оплати страхового платежу згідно з умовами комплексного договору добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби №227.630576830.111 від 20.02.2017 у розмірі 1 % від розміру встановленої відновлювальної кредитної лінії, які зараховувати на поточний рахунок ПрАТ «СК «Альфа страхування».

21.02.2017 сторони підписали анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк».

Щодо вимог зобов`язати АТ «Альфа-банк» зарахувати на картковий рахунок ОСОБА_1 6139,52 грн., списаних за страхову комісію, суд відзначає наступне.

Матеріалів справи встановлено, що договори страхування від 20.02.2017 №248.630576830.111 та №227.630576830.111 були укладені між позивачем та ПрАТ «СК «Альфа Страхування», за умовами яких страхові платежі перераховувались на рахунок останнього.

ПАТ «Альфа-Банк» або АТ «Альфа-банк» не є стороною цих договорів. При цьому ПрАТ «СК «Альфа Страхування» не є учасником цієї справи.

Частиною 2 ст.48 ЦПК України встановлено, що відповідачами можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, слід мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, в цій справі АТ «Альфа-банк» неналежний відповідач щодо вимог зарахувати на картковий рахунок ОСОБА_1 6139,52 грн., списаних за страхову комісію, оскільки банк не повинен відповідати за пред`явленим позовом в цій частині, тому що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на ПрАТ «СК «Альфа страхування» - належному відповідачеві.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга, третя статті 6 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України у редакції, чинній на час укладення кредитного договору).

21.02.2017 ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «Альфа-банк» з офертою на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка цього ж дня була акцептована банком.

Тобто договір між сторонами був укладений саме 21.02.2017, а не 11.02.2019, як помилково зазначив відповідач у відзиві.

10.06.2017 набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», а тому його дія не поширюється на правовідносини, які виникли між сторонами з договору укладеного 21.02.2017. В цьому випадку діють і застосовуються норми Закону України «Про захист прав споживачів» та норми ЦК України в редакції, що була чинною на день виникнення спірних правовідносин.

Частинами 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливі умови договорів, наведені в ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», проте ч.4 ст.18 цього Закону визначено, що перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України у редакції, чинній на час укладення договору). За змістом цього припису об`єктом зобов`язання не можуть бути лише дії, які одна зі сторін вчиняє на власну користь.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III).

10.05.2007 Правління НБУ прийняло постанову, якою затвердило Правила № 168, що набрали чинності 05.06.2007. Згідно з пунктом 3.6 цих Правил банки не мали права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Ці Правила втратили чинність 10.06.2017.

Тому, враховуючи дату укладання договору між сторонами, а саме 21.02.2017, суд приходить до висновку, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які позичальник вчиняє на користь банку, тобто банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

З урахуванням наведеного, суд погоджується з доводами позивача, викладеними у позовній заяві, щодо того, що несправедливими є умови договору, який містить умови стягнення з позивача коштів в якості комісії і відзначає, що з цих підстав умови договору від 21.02.2017, укладеного позивачем з банком, можуть бути визнані недійними. Проте такої вимоги позивач не заявляла, а саме такий спосіб захисту порушеного права споживача, встановлює Закон України «Про захист прав споживачів» у ч.5 ст. 18 (в редакції, що була чинною на день виникнення спірних правовідносин), яка визначає, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

За таких обставин, враховуючи, що умови договору, якими встановлено обов`язок позивача сплачувати на користь банку комісійні платежі недійсною не визнається і така вимога не заявлялась, то у суду відсутні підстави для покладення на АТ «Альфа-банк» обов`язку зарахувати в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21.02.20217, укладеним з ОСОБА_1 , 32341,16 грн., списаних як комісію за розрахунково-касове обслуговування. Зазначене дає суду зробити висновок про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності до вимог позивача, що є підставою для відмови в задоволенні позову, суд відзначає, що відповідно до ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Якщо суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості, то в цьому випадку не підлягають застосуванню строки давності до позовних вимог.

Під час розгляду справи суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо покладення на банк обов`язку зарахувати в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором коштів, списаних як комісію за розрахунково-касове обслуговування, і саме з цих підстав відмовив у позові, а тому строки позовної давності в цьому випадку не застосовуються.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи, що у задоволенні вимог відмовлено в повному обсязі, враховуючи приписи ст.141 ЦПК України, а також ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якою споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 206, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Представник позивача: адвокат Рудзей Юрій Володимирович, місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Альфа-банк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, б. 100, .

Представник відповідача: адвокат Панченко Дмитро Вікторович, місцезнаходження: м. Хмельницький, АДРЕСА_3.

Суддя Ж. І. Кордюкова