справа № 154/2021
провадження № 22-ск/824/32/2022
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 серпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Писаної Т.О.,

за участю секретаря судового засідання - Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі Відокремленого підрозділу "ЦЕНТРАЛІЗОВАНІ ЗАКУПІВЛІ" про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 грудня 2021 року у справі за позовом BRV Traide s.r.o. (Словацька Республіка) до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі Відокремленого підрозділу "ЦЕНТРАЛІЗОВАНІ ЗАКУПІВЛІ" (Україна) про стягнення 908 878, 03 євро, у тому числі : 897 372,00 євро - заборгованості, 11 505,03 євро - трьох процентів річних і, крім того, витрат із сплати арбітражного збору, а також витрат на правову допомогу,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово- промисловій палаті України (далі - МКАС) від 29 грудня 2021 року прийнято рішення у справі №154/2021 (далі - рішення), яким частково задоволено позов BRV TRAIDE s.r.o. та стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", ідентифікаційний код юридичної особи: 24584661, місцезнаходження: Україна, 01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3 (далі - відповідач, боржник) на користь BRV TRAIDE s.r.o., ідентифікаційний номер: 48 175 463; юридична адреса: Slovak Republic, 811 01, Bratislava, Spitalska str. 53 (далі - позивач, стягувач) 897 372.00 євро - заборгованості, 12 538.62 євро - трьох процентів річних, нарахованих за період з 27 травня 2021 року по 12 листопада 2021 року, 17 309.57 євро - на відшкодування витрат із сплати арбітражного збору; 10000,00 євро - на відшкодування витрат на оплату послуг представників, а разом - 937 220.19 євро, а також три проценти річних, що нараховуються на неоплачену суму заборгованості кожного дня, починаючи з 13 листопада 2021 року до моменту сплати суми заборгованості у повному обсязі за такою формулою: сума заборгованості х 3% : на кількість днів у відповідному році (365/366) х на кількість днів прострочення. Відмовив у задоволенні позовної вимоги про стягнення трьох процентів річних у сумі 8 555.57 євро у зв`язку з її необґрунтованістю з покладенням на BRV TRAIDE s.r.o. арбітражного збору у сумі 162.49 євро.

1 червня 2022 року до Київського апеляційного суду надійшла заява Дорошенка О.М. в інтересах ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті в Україні від 29 грудня 2021 року.

Заява обґрунтована тим, що в розділі ІХ, укладеного між сторонами Контракту від 8 липня 2020 року №53-129-01-20-02140, міститься арбітражне застереження. Однак, даним розділом не обумовлено застережень про можливість передання на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду спорів щодо виконання договорів про публічні закупівлі. Водночас, укладання зазначеного контракту відбувалося за результатами проведення публічних закупівель. Окрім того відмітив, що передання на розгляд до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України спору щодо виконання Контракту про публічні закупівлі суперечить положенням ч. 2 ст. 22 ГПК України. Також вказав, що ДП НАЕК "Енергоатом" відноситься до суб`єктів господарювання державного сектору економіки, включене до переліку підприємств, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Посилався на пункт 2 статті V Нью-Йоркської конвенції, згідно якої у визнанні та приведенні до виконання арбітражного рішення може бути також відмовлено, якщо компетентна влада країни, в якій запитується визнання та приведення до виконання, визнає, що: a) об`єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законами цієї країни, або b) визнання та приведення до виконання цього рішення суперечать публічному порядку цієї країни. Зазначив, що наведені підстави захищають публічні інтереси держави. Стверджував, що визнання і надання дозволу на виконання вказаного рішення порушує публічний порядок України, оскільки загрожує безпеці та економіці України та вплине на належне забезпечення безпечної експлуатації та підвищення ефективності роботи атомних електростанцій, безперебійного електропостачання та постійної готовності України до швидких ефективних дій у разі виникнення аварій на підприємствах атомної енергетики. Зазначав також, що дія арбітражного застереження закінчилась за чотири місяці до часу прийняття рішення МКАС.

В запереченнях на заяву про скасування арбітражного рішення адвокат Іваненко М. в інтересах BRV Traide s.r.o. вважав, що підстави для скасування арбітражного рішення у цій справі відсутні, оскільки предметом вирішення МКАС при ТПП України був саме цивільно-правовий спір, який виник із договірних відносин, а не з правовідносин, пов`язаних безпосередньо з процедурою закупівлі. Зазначив, що виконання оскаржуваного арбітражного рішення не суперечитиме публічному порядку України. Також заперечував, що на час прийняття рішення МКАС арбітражне застереження втратило свою дію. Щодо решти заявлених у заяві доводів стягувач заперечує з підстав того, що вони зводяться до надання оцінки самому рішенню МКАС.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 5 липня 2022 року справу було призначено на 26 липня 2022 року о 15 год. 00 хв.

У зв`язку із поданим клопотання ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про відкладення розгляду справи, розгляд справи було відкладено на 2 серпня 2022 року.

В судовому засіданні адвокат Іваненко М.А. в інтересах BRV Traide s.r.o. заперечував проти задоволення вказаної заяви.

Представник ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про розгляд справи.

1 серпня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання від Дорошенка О.М. в інтересах ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про відкладення розгляду справи на іншу дату.

В обґрунтування клопотання зазначає, що після військової агресії Російської Федерації проти України, для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установити до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, Кабінетом Міністрів України, згідно з постановою Уряду від 3 березня 2022 року № 187 "Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації", встановлено мораторій (заборону) на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (особи, пов`язані з державою-агресором). Вказані заборони визначені і Законом України "Про виконавче провадження", до якого були внесені відповідні зміни Законом України "Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" (№ 2129-ІХ від 15 березня 2022 року).

Вказує, що згідно спільної заяви правничої спільноти про зупинення виконання рішень на користь Росії, розміщеної на офіційному сайті Вищої ради правосуддя за посиланням: (https://hcj.gov.ua/news/vrp-pidpysala-spilnu-zayavu-pravnychoyi-spilnoty-pro-) рішення судів, арбітражів та інших юрисдикційних органів у будь-яких цивільних чи комерційних справах, ухвалені на користь Російської Федерації, її органів, компаній, банків, фондів, установ, у яких вона має істотну участь або інтерес, інших контрольованих Росією осіб, не можуть бути визнані та примусово виконані до остаточного припинення агресії Російської Федерації й усунення наслідків цієї агресії. Учасники проваджень, у яких запитано визнання і виконання рішень на користь Росії, мають добросовісно повідомити про це та зробити всі необхідні заяви для зупинення виконання. Водночас суди й інші компетентні органи мають повноваження exofficio вжити всіх необхідних заходів для зупинення виконання рішень на користь Росії. Судді, адвокати, арбітри, інші учасники проваджень, на яких покладено обов`язок дотримуватися високих професійних та етичних стандартів у цих провадженнях, мають усвідомлювати свою відповідальність за збереження миру, утвердження верховенства права й недопущення сприяння збройній агресії в будь-якій формі.

Також повідомляє, що відповідальні за даний напрямок підрозділи ДП НАЕК "Енергоатом" вживають заходів щодо встановлення зв`язків між BRV Traide s.r.o. та державою-агресором та отримання підтверджуючих доказів. Так, відокремленим підрозділом "Централізовані закупівлі" ДП "НАЕК "Енергоатом" для отримання доказів було скеровано відповідний запит до Служби безпеки України щодо здійснення відповідної перевірки зв`язків між BRV Traide s.r.o. та державою-агресором (лист ВП ЦЗ ДП "НАЕК "Енергоатом" від 16 травня 2022 року № 2772/51 про недопущення стягнення коштів на користь держави-агресора).

Крім того, посилається на те, що 1 серпням 2022 року представник ДП НАЕК "Енергоатом" - Жамбровський М.С., який здійснює представництво у справі № 824/50/22 повідомив про його захворювання та перебування на лікарняному, з підстав звернення в стаціонар та проведення операційного втручання, що свідчить про неможливість забезпечення участі цього представника при розгляді справи № 824/50/22 на 14 год 00 хв. 2 серпня 2022 року. Враховуючи зазначені обставини та неможливість передання вказаної справи в опрацювання іншому представнику для ознайомлення з нею до дати засідання та не можливістю забезпечити належний захист прав та інтересів відповідача при розгляді її по суті, у ДП НАЕК "Енергоатом" відсутня можливість визначити належного представника по цій справі.

Також, акцентує увагу суду, що вказані обставини відбуваються також під час дії воєнного стану в Україні, впровадженого відповідно до Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні". 2 березня 2022 року Радою суддів України опубліковано рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану. Посилання на текст Рекомендацій на веб сайті Ради суддів України: http://rsu.gov.ua/ua/news/usim-sudam-ukraini-rsu-opublikuvala-rekomendacii- sodo-rooti-sudiv-v-umovah-voennogo-stanu. Так, справи, які не є невідкладними, рекомендовано розглядати лише за наявності письмової згоди на це усіх учасників судового провадження (пункт 5). При цьому у пункті 7 Рекомендацій до невідкладних справ віднесено взяття під варту та продовження строків тримання під вартою.

Відповідно до ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи не перешкоджає розгляду справи, проте суд може відкласти розгляд справи, якщо повідомлені стороною причини неявки буде визнано поважними.

Апеляційний суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання та відсутність поважних причин неявки представника ДП НАЕК "Енергоатом" з таких міркувань.

Так, у судовому засіданні представник BRV Traide s.r.o. - Іваненко М.А. заперечував будь-які зв`язки між BRV Traide s.r.o. та державою-агресором та звертав увагу на те, що оскільки відповідний запит заявником до СБУ щодо здійснення перевірки стягувача, як іноземного суб`єкта господарювання на предмет наявності серед його кінцевих бенефіціарних власників, членів або учасників (акціонерів) Російської Федерації, громадян цієї країни або юридичних осіб, було зроблено 16 травня 2022 року, тобто був достатній час для отримання відповіді. За відсутності такої відповіді вважав безпідставним відкладення розгляду справи. Суд погоджується із такими запереченнями представника BRV Traide s.r.o. в повному обсязі.

Крім того, указані підстави щодо встановленого мораторію (заборони) на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (особи, пов`язані з державою-агресором) можуть бути підставою для врахування цих доводів на стадії виконання рішення та не може бути враховано під час вирішення заяви про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті в Україні від 29 грудня 2021 року.

Щодо перебування представника ДП НАЕК "Енергоатом" - Жамбровського М.С. на лікарняному.

Як вбачається із матеріалів справи, сама заява про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті в Україні від 29 грудня 2021 року була підписана Дорошенком О.М., до заяви було додано довіреність, відповідно до якої Дорошенко О.М. уповноважений діяти в інтересах ДП НАЕК "Енергоатом", зокрема у судах. Доказів того, що Дорошенко О.М. був позбавлений можливості прийняти участь у судовому засіданні не надано. Також у матеріалах цієї справи відсутні довіреності на представлення інтересів ДП НАЕК "Енергоатом" у ці справі Жамбровським М.С .

Щодо підстав для відкладення розгляду справи у зв`язку із впровадженням воєнного стану в Україні, суд зазначає наступне.

По-перше, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено Указом Президента України № 341/2022 від 17 травня 2022 року до 24 серпня 2022 року. Водночас введення воєнного стану на території України не є перешкодою для діяльності органів держави (за виключенням окупованих територій), в тому числі судів.

По-друге, Київський апеляційний суд функціонує у звичному режимі. В апеляційному суді мається обладнане приміщення (укриття) цивільного захисту, до якого у випадку оголошення стану повітряної тривоги прибувають працівники суду і відвідувачі для убезпечення їх життя і здоров`я, про що розміщене відповідне оголошення. Про стан повітряної тривоги у м.Києві відбувається оголошення за допомогою гучного зв`язку, яким обладнане кожне приміщення апеляційного суду, в тому числі зали судових засідань. Наведене свідчить про відсутність перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, в тому числі усунення загроз їх життю.

По-третє, апеляційний суд враховує, що це вже повторна заява ДП НАЕК "Енергоатом" про відкладення розгляду справи. Попередня заява апеляційним судом була задоволена.

По-четверте, відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Окрім того, розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З огляду на викладене та з метою дотримання передбачених законом розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності ДП НАЕК "Енергоатом", яким позицію щодо наявності підстав для скасування рішення МКАС викладено у письмовій формі, а вказані у його заяві про відкладення розгляду причини неявки визнати неповажними.

Заслухавши пояснення представника BRV Traide s.r.o. - Іваненка М.А., суд прийшов до висновку, що заява про скасування Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.ч. 2,4 ст. 454 ЦПК України, рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим розділом, якщо місце арбітражу знаходиться на території України.

Заява про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу подається до апеляційного загального суду за місцезнаходженням арбітражу.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж", з питань, що регулюються цим законом ніяке судове втручання не повинно мати місця, крім як у випадках коли воно передбачено у цьому Законі.

Частиною 1 ст. 34 зазначеного Закону передбачено, що оспорювання в суді арбітражного рішення може бути проведено тільки шляхом подання клопотання про скасування згідно з п. 2 та 3 цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 459 ЦПК України, рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасоване судом лише у випадках, передбачених цією статтею, якщо інше не передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або Законом України "Про міжнародний комерційний арбітраж". Рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасовано у разі, якщо: сторона, що подала заяву про скасування, надасть докази того, що: одна із сторін в арбітражній угоді була недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки - за законом України; або її не було належним чином повідомлено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або рішення винесено щодо не передбаченого арбітражною угодою спору або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди, проте якщо постанови з питань, які охоплюються арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, що не охоплюються такою угодою, то може бути скасована тільки та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що не охоплюються арбітражною угодою; або склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді сторін, якщо тільки така угода не суперечить закону, від якого сторони не можуть відступати, або, за відсутності такої угоди, не відповідали закону; або суд визначить, що: відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або арбітражне рішення суперечить публічному порядку України. Скасування судом рішення міжнародного комерційного арбітражу не позбавляє сторони права повторно звернутися до міжнародного комерційного арбітражу, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж", сторони можуть на свій розсуд домовитись про місце арбітражу. У разі відсутності такої домовленості місце арбітражу визначається третейським судом з урахуванням обставин справи, включаючи фактор зручності для сторін.

Згідно з ст. 16 вказаного Закону, питання про компетенцію Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у кожній конкретній справі вирішує склад Арбітражного суду, який розглядає спір.

В силу положень статті 7 Закону, Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України має право розглядати спори за наявності письмової угоди сторін про передачу спору, що виник між ними або може виникнути в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні, на вирішення до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України.

Відповідно до п. 1 ст. 7 вищевказаного Закону арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні.

Арбітражна угода може бути укладена у виді арбітражного застереження в контракті або у виді окремої угоди.

8 липня 2020 року на підставі положення про ВП "Автокомплект" ДП "НАЕК "Енергоатом" і довіреності від 24 червня 2020 року № 264 між ДП "НАЕК "Енергоатом" та BRV Traide s.r.o. укладено контракт № 53-129-01-20-02140.

За умовами контракту BRV Traide s.r.o. зобов`язався поставити продукцію - вимірювальні трансформатори напруги 6 кВ виробництва RITZ Instrument Transformers GmbH, Німеччина для ВП "Запорізька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом" на суму 897 372 Євро, а ДП "НАЕК "Енергоатом" зобов`язався прийняти та оплатити продукцію.

У п. 9.2 розділу ІХ контракту, сторони погодили, що у випадку виникнення спорів або розбіжностей сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом переговорів та взаємних консультацій. Усі неврегульовані за договором спори передаються заінтересованою стороною на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті в Україні у відповідності до Регламенту даного суду, з дотриманням претензійного порядку врегулювання спору.

З урахуванням наведеного вбачається, що арбітражне застереження у пункті 9.2 договору є арбітражною угодою, укладеною сторонами у письмовій формі, і такою, що відповідає вимогам ст. 7 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж".

Як на підставу для скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті в Україні від 29 грудня 2021 року заявник вказував на те, що спір, який розглядав арбітраж, не може бути предметом арбітражного розгляду за законом України, оскільки він виник при виконанні господарського договору, пов`язаного із задоволенням державних потреб.

Статтею 2 Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж передбачено, що юридичні особи, які за застосованим до них національним законом розглядаються як юридичні особи публічного права, мають право укладати арбітражні угоди.

Пунктом 1 частини першої статті 22 ГПК України передбачено, що спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на фінансові інструменти, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті.

Закон України "Про міжнародний комерційний арбітраж" не містить прямої заборони щодо передачі на розгляд міжнародного комерційного арбітражу спорів, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб.

За змістом абзацу другого частини другої статті 22 ГПК України цивільно-правові аспекти спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі, можуть бути передані на вирішення міжнародного комерційного арбітражу.

Глава 3 розділу ІХ ЦПК України регулює питання щодо визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, а главою 4 вказаного розділу врегульовано порядок здійснення провадження у справах про надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів.

Отже, спір, що виник при виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб, не може бути предметом розгляду третейського суду на території України, але може бути віднесений сторонами до компетенції міжнародного арбітражного суду.

Тому суд відхиляє доводи заявника про те, що передання на розгляд МКАС при Торгово-промисловій палаті в Україні спору щодо виконання контракту про публічні закупівлі суперечить положенням ч. 2 ст. 22 ГПК України.

Як зазначено вище, сторонами укладено арбітражне застереження в пункті 9.2 контракту № 53-129-01-20-02140 від 8 липня 2020 року де зазначено, що усі спори, які виникають із цього контракту, підлягають вирішенню у Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України згідно з його Регламентом. Правом, яке регулює цей договір, є матеріальне право України. Місцезнаходження арбітражного суду є м. Київ. Мовою діловодства та арбітражного судочинства є українська. (а.с. 47).

Відхиляючи доводи заявника про співвідношення спору, аспекту цивільно-правового спору та змісту застереження у пункті 9.2 контракту, суд виходить з також з такого.

При розмежуванні цивільно-правових (приватно-правових) та публічно-правових аспектів спорів визначальним є характер правовідносин між сторонами, якими у першому випадку є рівноправність сторін договору та їх статусу у таких відносинах, а в іншому - наявність в однієї із сторін договору публічних відповідних управлінських функцій.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Ці особливості випливають з мети Закону, якою є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

За змістом Закону України "Про публічні закупівлі" публічно-правовими є відносини з державного регулювання, контролю у сфері закупівель та громадського контролю, визначення загальних умов здійснення закупівель, їх видів, порядку проведення закупівель та процедур торгів, переговорних процедур, звітності про результати проведення закупівлі тощо.

Згідно з частиною другої статті 22 ГПК України цивільно-правові аспекти спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі, можуть бути передані на вирішення міжнародного комерційного арбітражу.

Отже, на відміну від спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті, які мають публічно-правові аспекти і які підлягають розгляду лише у порядку господарського судочинства, цивільно-правові аспекти таких спорів можуть бути передані на вирішення міжнародного комерційного арбітражу.

Застосований законодавцем термін "цивільно-правові аспекти спорів" за своїм смисловим значенням та переслідуваною законодавцем метою по суті є різновидом саме цивільно-правового спору, який у спірному випадку виник на стадії виконання стороною договірного обов`язку зі сплати коштів за надані послуги.

Питання правових наслідків порушення зобов`язання, відповідальності за порушення зобов`язання врегульовані главою 51 розділу 1 книги п`ятої Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

За своєю правовою природою спір, який переданий сторонами у цій справі на вирішення МКАС при ТПП України, є саме цивільно-правовим спором, оскільки стосується виконання укладеного цивільно-правового договору (стягнення боргу за поставлену за контрактом продукцію та відповідних штрафних санкцій), і не стосується його публічно-правових аспектів, а саме, питань дотримання Закону України "Про публічні закупівлі" при проведенні публічних закупівель.

З огляду на викладене, суд відхиляє доводи заявника про те, що національним законодавством передбачена заборона передачі на розгляд міжнародного арбітражного суду цього спору, що виник при виконанні договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб, проте в частині цивільно-правового аспекту.

Подібний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2020 року у справі № 824/235/2018 (провадження № 61-19916ав19).

Вирішуючи питання чи суперечить оспорюване арбітражне рішення публічному порядку України, суд звертає увагу на те, що публічним порядком належить розуміти правопорядок держави, визначальні принципи і засади, які становлять основу існуючого в ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканності, основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо).

Стаття 459 ЦПК України не містить визначення того, що розуміється під "публічним порядком".

При визначенні змісту цього поняття варто ураховувати рекомендації Асоціації міжнародного права щодо публічного порядку, прийняті у місті Нью-Делі у 2002 році, у яких зазначено, що остаточність арбітражних рішень у міжнародному комерційному арбітражі повинна поважатися за винятком надзвичайних обставин.

Такі надзвичайні обставини існують, якщо визнання або примусове виконання арбітражного рішення буде суперечити міжнародному публічному порядку. Згідно з пунктом 1 (d) цих рекомендацій, міжнародний публічний порядок будь-якої держави включає в себе: (I) фундаментальні принципи, що стосуються справедливості або моралі, які держава бажає захищати, навіть якщо вона не була безпосередньо залучена до участі у спорі; (Ii) правила, призначені для обслуговування основних політичних, соціальних або економічних інтересів держави, відомі як lois de polis або "правила громадського порядку"; і (Iii) обов`язок держави дотримуватися своїх зобов`язань перед іншими державами або міжнародними організаціями.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 36 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" у визнанні або у виконанні арбітражного рішення, незалежно від того, в якій державі воно було винесено, може бути відмовлено лише коли суд визначить, що: об`єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законодавством України, арбітражне рішення суперечить публічному порядку (orde public) України.

Згідно з статтею 12 Закону України "Про міжнародне приватне право" норма права іноземної держави не застосовується у випадках, якщо її застосування призводить до наслідків, явно несумісних з основами правопорядку (публічним порядком) України. У таких випадках застосовується право, яке має найбільш тісний зв`язок з правовідносинами, а якщо таке право визначити або застосувати неможливо, застосовується право України. Відмова в застосуванні права іноземної держави не може ґрунтуватися лише на відмінності правової, політичної або економічної системи відповідної іноземної держави від правової, політичної або економічної системи України.

Під публічним порядком необхідно розуміти правопорядок держави, визначені принципи і засади, які становлять основу існуючого у ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканості й основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо). Міжнародний публічний порядок будь-якої країни включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава бажає захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави (правила про публічний порядок); обов`язок держави з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями. Це ті незмінні принципи, які виражають стабільність міжнародної системи: у тому числі суверенітет держави, невтручання у внутрішні справи держав, не порушення територіальної цілісності тощо.

Під публічним порядком у цьому та інших випадках, коли незаподіяння йому (публічному порядку) шкоди обумовлює можливість визнання і виконання рішення, належить розуміти правопорядок держави, визначені принципи і засади, які становлять основу існуючого в ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканості й основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо).

Правова концепція публічного порядку існує для того, щоб захистити державу від іноземних арбітражних рішень, які порушують діючі в державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя. Ці положення покликані встановити правовий бар`єр на шляху рішень, ухвалених всупереч кардинальним процесуальним і матеріально-правовим принципам, на яких тримається публічний і державний порядок. Вони також призначені не допустити можливість визнання та надання дозволу на виконання рішень, пов`язаних з корупцією чи неприпустимим невіглаством арбітрів.

Застереження про публічний порядок у загальному вигляді сформульоване у міжнародних конвенціях. Зокрема, у статті 6 Конвенції ООН про право, що застосовується до міжнародної купівлі-продажу товарів, від 15 червня 1995 року встановлено, що в кожній із держав, які домовляються, застосування права, визначеного цією Конвенцією, може бути виключено з мотивів публічного порядку. Таке ж правило встановлене у статті 18 Конвенції ООН про право, що застосовується до договорів міжнародної купівлі-продажу товарів від 22 грудня 1986 року.

Таким чином, головним завданням застереження про публічний порядок у міжнародному праві є вирішення колізій різних країн.

Об`єктом застереження про публічний порядок є міжнародні приватноправові відносини, а предметом - незастосування іноземного права, яке обране для регулювання цивільно-правових відносин з іноземним елементом, якщо його застосування порушує публічний порядок держави. У цьому разі застереження про публічний порядок врегульовує самостійну сферу суспільних відносин, яка не залежить від сфери міждержавних відносин.

Статтею 12 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено, що норма права іноземної держави не застосовується у випадках, якщо її застосування призводить до наслідків, явно не сумісних з основами правопорядку (публічним порядком) України. У таких випадках застосовується право, яке має найбільш тісний зв`язок з правовідносинами, а якщо таке право визначити або застосувати неможливо, застосовується право України. У разі якщо суд розглядає спірні правовідносини на підставі домовленості сторін, публічний порядок цієї держави безпосередньо не зачіпається.

Виконання зазначеного Арбітражного рішення не суперечить публічному порядку України, її незалежності, цілісності, самостійності та недоторканості, конституційним правам, свободам, гарантіям, оскільки це рішення ухвалено виключно стосовно боржника як окремої юридичної особи та самостійного учасника господарського обороту, відповідно це рішення поширює свою дію тільки на боржника.

Крім того, спірні правовідносини у межах розгляду справи ґрунтуються на домовленості сторін (на договірних засадах), зі змісту договору не вбачається факту застосування норми права іноземної держави, яка суперечить та вступає в колізію з чинним цивільним законодавством України, тому публічний порядок України в цьому випадку не зачіпається.

Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті в Україні від 29 грудня 2021 року було вирішено питання про стягнення з ДП "НАЕК "Енергоатом" на користь BRV Traide s.r.o. (Словацька Республіка) коштів у зв`язку з невиконанням умов контракту, підписаного та погодженого сторонами, який є чинним, недійсним у судовому порядку не визнавався, і є обов`язковим для сторін.

При цьому, рішення міжнародного комерційного арбітражу не створює для боржника обов`язку сплатити за щось протизаконне чи аморальне, і, не свідчить про порушення бюджетного законодавства.

Заявник не надав суду доказів, що арбітражне рішення впливає на суспільні, економічні та соціальні основи діяльності держави Україна або вказане рішення заподіє шкоду суверенітету чи безпеці держави Україна, а посилання заявника на те, що стягнення з ДП "НАЕК "Енергоатом", як підприємства, які мають стратегічне значення для економіки держави, грошових коштів вплине на платоспроможність останнього, а також може привести до банкрутства підприємства, ґрунтуються лише на припущеннях заявника.

Перевіряючи доводи заяви щодо наявності підстав для скасування рішення МКАС внаслідок закінчення дії арбітражного застереження на час його ухвалення встановлено безпідставність таких доводів, оскільки на час звернення стягувача до МКАС та прийняття заяви стягувача до провадження МКАС 7 липня 2021 року арбітражне застереження діяло.

Крім того, умовами п. 10.1 Контракту передбачено, що Контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє по 31 серпня 2021 року, а в частині оплати за поставлену продукцію - до повного розрахунку. Стосовно виконання гарантійних зобов`язань постачальника, передбачених контрактом, контракт діє до закінчення строку дії гарантії на продукцію.

Таким чином, хоч контракт і діяв до 31 серпня 2021 року, однак умовами цього контракту передбачено, що зобов`язання щодо виконання цього договору діють до повного виконання. Сторони Контракту не погоджували іншого порядку врегулювання спору з приводу виконання зобов`язань за цим договором після 31 серпня 2021 року.

Не можна також визнати обґрунтованими та такими, що є підставою для скасування рішення МКАС, доводи заяви про те, що арбітражний суд не взяв до уваги обставини, які впливали та впливають на виконання відповідачем зобов`язання щодо сплати вартості поставленої продукції за контрактом: критична ситуація в системі розрахунків за вироблену електроенергію і через це брак коштів, який стався не з його вини та посилання на частину 1 статті 614 Цивільного кодексу України, оскільки такі доводи були предметом перевірки під час встановлення обставин у самому рішенні МКАС. Зокрема у п. 27рішення МКАСописано аналогічні заперечення у відзиві, які зазначав відповідач та, які було розглянуто судом.

Безпосередньо у рішенні МКАС надано оцінку вказаним доводам заперечень, про що свідчить зміст пунктів 27, 30, 55, 57.3, 57.5 рішення МКАС.

Таким чином, такі доводи зводяться до переоцінки рішення МКАС по суті спору.

Однак відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» з питань, що регулюються цим Законом, ніяке судове втручання не повинно мати місця, крім як у випадках, коли воно передбачене в цьому Законі. Будь-яка оцінка судом першої інстанції обставин арбітражного спору, повноти та належності доказів, які були подані сторонами арбітражного розгляду тощо, означала б неправомірне судове втручання, заборонене статтею 5 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», та порушення принципу юридичної визначеності судового рішення.

Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність належних та достатніх правових підстав для скасування оскаржуваного арбітражного рішення, а відтак, у задоволенні заяви Дорошенка О.М. в інтересах ДП "НАЕК "Енергоатом" про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті в Україні від 29 грудня 2021 року у справі № 154/2021 слід відмовити.

У запереченнях стягувача від 3 липня 2022 року на заяву про скасування рішення МКАС при ТПП України було також надано розрахунок судових витрат, які стягувач понесе у зв`язку із розглядом справи, де зазначено, що стягувач несе витрати на правову допомогу у розмірі 21 000 Євро, із яких в суді першої інстанції 12000 Євро.

У судовому засіданні 2 серпня 2022 року представником Іваненко М.А. в інтересах BRV Traide s.r.o. було подано заяву про приєднання доказів витрат на правову допомогу адвоката до матеріалів справи, в якій також було зазначено, що між АО "Конвента Лігал" та клієнтом (BRV Traide s.r.o.) досягнуто домовленості про зменшення витрат на правову допомогу до 14 485 Євро, які сплачуються наступним чином:

- 8 000 Євро оплачується до винесення судового рішення у даній справі;

- 2 000 Євро оплачується протягом 20 днів з дня винесення судового рішення у даній справі - незалежно від результатів судового розгляду;

- 0,5% від суми арбітражного рішення (сторонами погоджено, як 4 485 Євро) оплачується протягом 20 днів з дня винесення судового рішення у даній справі - у разі винесення судового рішення про відмову у задоволенні заяви боржника про скасування рішення арбітражу (гонорар успіху).

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із частиною першою статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до частини четвертої статті 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

BRV Traide s.r.o. на підтвердження розміру понесених судових витрат було надано суду, зокрема:

- додаткову угоду N2 9_2/арреаІ_2 від 22 липня 2022 року;

- інвойс № 122/07/22 dd. 22.07.2022 на суму 8000 Євро;

- платіжне доручення банку Tatra Bank від 25.07.2022 про оплату Інвойсу N9 122/07/22 dd. 22.07.2022 на суму 8000 Євро;

- акт приймання-передачі / Звіт про надані послуги у рамках судової справи 824/50/22 у Київському апеляційному суді, від 25 липня 2022 року;

- диплом Магістра міжнародної енергетики, виданий Паризьким інститутом політичних наук (Sciences Po);

- CV представника у даній справі з описом досвіду;

- підтвердження направлення даної заяви з доданими документами боржнику.

Відповідно до договору № 29/04/21 про надання правової допомоги від 29 квітня 2021 року АО "Конвента Лігал" в особі Генерального директора Іваненка М.А. уклали договір про надання правової допомоги з BRV Traide s.r.o.

Відповідно до додаткової угоди N2 9_2/арреаІ_2 від 22 липня 2022 року до договору №29/04/21 про надання правової допомоги від 29 квітня 2021 року сторони домовились про наступне: 2.1. Додатковою угодою №9_1/арреаІ від 22 червня 2022 року сторони погодили надання правничої допомоги у спорі про скасування Рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 грудня 2021 року у справі № 154/2021. Вказана справа слухається у Київському апеляційному суді, № 824/50/22; 2.2 Сторони домовились зменшити розмір гонорару за представництво у даній справі і встановити наступний розмір; 3.1 Сторони домовились про вартість послуг, що вартість послуг, передбачених п. 2.1.1 даної додаткової угоди, яка оплачується незалежно від результатів розгляду справи становить 10 000 Євро, та їх оплата здійснюється наступним чином: 8 000 Євро сплачується клієнтом шляхом передоплати до винесення судового рішення Київського апеляційного суду за результатами озгляду справи, та решта 2 000 Євро сплачується клієнтом протягом 20 днів після винесення зазначеного рішення.

Таким чином, BRV Traide s.r.o. надані докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу.

Суд звертає увагу, що незважаючи на детальне структурування послуг, у наданому суду звіту BRV Traide s.r.o. (наприклад: аналіз рішення арбітражного суду у справі 154/2021 на предмет наявності підстав для його скасування на тих підставах, про які заявляє НАЕК - 4 години; пошук та аналіз судової практики з метою обґрунтування відмови у задоволенні аргументів НАЕК у заяві про скасування рішення арбітражу у справі 154/2021 - щодо статусу НАЕК як стратегічного підприємства, відносин з банком, відсутності вини (судові рішення у справах 761/41709/17, 824/66/20, 761/39565/17, 824/170/21, 910/7256/20, 904/5610/19, 905/1252/16)-5,5 годин), вони переважно зводяться до підготовки заперечень на заяву про скасування рішення арбітражу у справі 154/2021 та подання їх до Київського апеляційного суду.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що стягнення із Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь BRV Traide s.r.o. витрат на професійну правничу допомогу будуть мати розумний розмір у сумі витрат за надання правничої допомоги 8 000 Євро.

Керуючись ст. 459, 460 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

У заяві Дорошенка Олега Миколайовича в інтересах Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті в Україні від 29 грудня 2021 року у справі № 154/2021 за позовом BRV Traide s.r.o. (Словацька Республіка) до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі Відокремленого підрозділу "ЦЕНТРАЛІЗОВАНІ ЗАКУПІВЛІ" (Україна) про стягнення 908 878, 03 євро, у тому числі : 897 372,00 євро- заборгованості, 11 505,03 євро- трьох процентів річних і, крім того, витрат із сплати арбітражного збору, а також витрат на правову допомогу відмовити.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (місцезнаходження: 01032, Україна, м. Київ, вулиця Назарівська, будинок 3; Ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) на користь BRV Traide s.r.o. (Словацька Республіка, 81101, м. Братислава, вул. Шпитальська, 53, Ідентифікаційний код юридичної особи 48175463) - 8 000 (вісім тисяч) Євро витрат на правову допомогу.

Ухвала суду може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.О. Писана