Справа № 199/38/22
(2/199/1060/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

29 червня 2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Богун О.О.

при секретареві Ткаченко К.О.

за відсутність учасників справи

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Арта», про зміну причин звільнення, скасування наказу про звільнення, стягнення середньої заробітної плати за весь час затримки її виплати, стягнення компенсації за невикористану відпустку, стягнення заробітної плати за роботу у святкові дні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Арта», про зміну причин звільнення, скасування наказу про звільнення, стягнення середньої заробітної плати за весь час затримки її виплати, стягнення компенсації за невикористану відпустку, стягнення заробітної плати за роботу у святкові дні.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що 04.10.2021, позивач приступила до роботи, згідно поданої нею заяви від 28.09.2021 до ТОВ «Арта», місцезнаходження: вул. Мотуза, 128, м. Перещепине. Приїхавши на нове місце роботи з м.Дніпра до м. Перещепине виявилося, що роботодавець не подав звіт до ДВС про прийняття на роботу, у зв`язку з чим попросили позивача переписати заяву. Таким чином, позивача було прийнято на роботи 05.10.2021 та встановлено трьохмісячний випробувальний строк.

12.10.2021, позивача ознайомили з наказом по підприємству, що святкові дні 14, 15, 23 жовтня скасовуються та є робочими днями. Однак, дані обставини при співбесіді та оформленні на роботу оговорені не були. Даний факт не заперечував директор ОСОБА_2 , в переписці з позивачем у вайбері від 29.11.2021. Ця переписка відбувалася на наступний день після розрахунку з позивачем за жовтень місяць. Позивачу було запропоновано скласти свою компанію, встановити свої правила, а правила ТОВ «Арта» складає свої і всі робітники повинні їх дотримуватися, в тому числі безкоштовно працювати у вихідні та святкові дні, а саме 14,15,23 жовтня 2021 року. Виплата заробітної плати у ТОВ «Арта» відбувалася коли завгодно, у зв`язку з відсутністю на підприємстві зарплатного проекту у банку. На співбесіді, начальник відділу персоналу Бобро С.О. повідомила позивача про виплату заробітної плати з 07 по 10 та 25 число кожного місяця без затримки. Керівництво підприємства повідомило позивача, що заробітна плата здійснюється регулярно в ці самі дні. Заробітна плата за жовтень була видана на руки 12.11.2021 та 26.11.2021, при цьому аванс за жовтень 2021 року не видавався, що є порушенням КЗпП України та чинного законодавства України.

В порушення норм діючого законодавства, позивач не отримала повідомлення про загальну суму заробітної плати за жовтень, листопад, грудень 2021 року. На підставі підрахунку коштів, позивач зрозуміла, що в табелі робочого часу за жовтень 2021 її виходи на роботу 04,14,15, 23.10.2021 відсутні.

У зв`язку з тим, що відповідач за період роботи позивача з 04.10.2021 по 30.11.2021 систематично порушував чинне законодавство України, 29.11.2021, позивач подана заяву на звільнення 30.11.2021 за власним бажанням, у зв`язку з переїздом. Директор ОСОБА_2 на той час хворів та всі питання про звільнення позивача вирішувалися у телефонному режимі, у вайбері та електронною поштою, оскільки виконуючого обов`язків директора на період його хвороби призначено не було. Отримавши згоду на звільнення, позивач підготувала наказ та обхідний лист та всі документи залишила секретарю. Однак розрахунок при звільненні за листопад 2021 та доплату за жовтень 2021 року позивач не отримала.

Після виходу директора з лікарняного, 09.12.2021, позивач повторно у вайбері вислала підписаний наказ про звільнення та дані банківської карти для зарахування коштів, належних при звільненні. Оригінал підписаного наказу про звільнення, позивач залишила секретарю. До 14.12.2021 між позивачем та директором фірми у вайбері велися переговори щодо розрахунку, однак заробітну плату позивач так і не отримала. Замість розрахунку. Позивач 17.12.2021 отримала повідомлення від 01.12.2021 за №01/12-21 про звільнення з посади не 30.11.2021, як було узгоджено з керівництвом, а за результатами випробувального терміна 06.12.2021 у зв`язку з невідповідністю займаній посаді під час строку випробовування (п.11 ст. 40 КЗпП України). Однак, наказ про звільнення та розрахунок при звільненні позивач не отримала.

На підставі зазначеного, позивач просить стягнути з відповідача заробітну плату (частково) за жовтень, у повному обсязі за листопад 2021 року за відпрацьовані, але не виплачені дні у жовтні 14, 15, 23, компенсацію за 4 календарних дні невикористаної щорічної відпустки; стягнути середній заробіток за час затримки в грудні 2021, а саме з 01 грудня по 31 грудня 2021, орієнтовно 45 000 грн.; перевірити дотримання строків, матеріали уповноваженої комісії, що стали результатом звільнення позивача за п.11 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку з невідповідністю займаній посаді під час строку випробування), а не згідно п.1 ст. 38 КЗпП України, звільнення за власним бажанням, в зв`язку з переїздом на інше місце проживання; залишити заяву позивача від 29.11.2021 чинною, як і проект наказу про звільнення позивача 30.11.2021 за власним бажанням, в зв`язку з переїздом на інше місце проживання, згідно п.1 ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв`язку з переїздом на інше місце проживання; стягнути з відповідача судові витрати.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2022, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О.

Ухвалою від 10.01.2022 відкрито провадження по справі та визначено проводити слухання по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач у судове засідання не з`явилася, надавши суду відгук на відзив на позовну заяву (а.с.75-78) та надавши заяву про слухання справи у її відсутність на задоволенні позову наполягала. Крім того, з урахування заяви від 29.06.2022, позивач просить стягнути з відповідача на її користь 61 636,07 грн. заборгованості з виплати середньої заробітної плати; зобов`язати відповідача змінити наказ про звільнення за власним бажанням у зв`язку з переїздом на інше місце проживання ст. 38 КЗпП України з поданням відповідного звіту у контролюючі органи; надати копію наказу про звільнення, відповідно до норм КЗпП України з довідкою з місця роботи. з зазначенням посади, періоду роботи, причин звільнення та відповідні номера наказів про прийняття та звільнення.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавши відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. (а.с.33-37).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була прийнята до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Арта» на посаду менеджера з персоналу з 05.10.2021 на підставі заяви ОСОБА_1 від 04.10.2021 з випробуваним терміном три місяці.

Комісією ТОВ «Юридична компанія «Арта» у складі: начальника відділу внутрішнього аудиту Дербида А.М., юриста Лазоренко К.В., бухгалтера ОСОБА_3 , секретаря Топчій В.Б. були складені Акти від 01 грудня 2021 року, 02 грудня 2021 року, 03 грудня 2021 року, 06 грудня 2021 року про відсутність на роботі менеджера з персоналу ОСОБА_1 . (а.с.46-49).

Згідно Наказу від 06 грудня 2021 року № 78-К ОСОБА_1 , менеджера з персоналу було звільнено 06 грудня 2021 року у зв`язку зі встановленням її невідповідності займаній посаді, на яку її прийнято, протягом строку випробовування, згідно п.11 ст. 40 КЗпП України. Здійснити повний розрахунок за час роботи ОСОБА_1 та виплатити їй компенсацію за 4 календарних дні невикористаної щорічної відпустки. (ас.45).

Відповідно до п.11 ст. 40 КЗпП України, Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 11) встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування.

Відповідач, ТОВ «Юридична компанія «Арта», при звільненні позивача ОСОБА_1 з займаної посади, діяв у межах вимог чинного законодавства України, що підтверджується наданими документами, наявними в матеріалах справи.

Згідно частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, суд, реалізуючи право особи на ефективний засіб правового захисту, оцінивши надані сторонами докази, не встановив підстав для стягнення шкоди з відповідача, бо належно не встановлені факт вчинення кримінального правопорушення та вина саме відповідача, а докази, на які посилається позивач, не підтверджують сукупність всіх необхідних складових для притягнення відповідача до відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов"язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов"язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов"язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об"єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз"яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов"язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов"язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов"язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 18 ЦПК України, встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов"язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов"язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов"язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов"язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов"язковою для суду.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об"єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цивільного процесуального кодексу України.

Як передбачено нормою ст. 3 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У ст. 8 Конституції України зазначено, що Конституція України має найвищу юридичну силу.

Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не довів тих обставин, на які він посилається у позові.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Арта», про зміну причин звільнення, скасування наказу про звільнення, стягнення середньої заробітної плати за весь час затримки її виплати, стягнення компенсації за невикористану відпустку, стягнення заробітної плати за роботу у святкові дні - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засідання було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.О.Богун

29.06.2022