РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 285/5315/21

провадження у справі № 2/0285/523/22

08 червня 2022 року м. Новоград-Волинський

Новоград - Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючої судді Михайловської А.В.,

за участі секретаря судових засідань Шевчук Н.В.,

учасники у справі:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "УКРФІНАНС ГРУП", представник - Жабченко Тетяна Миколаївна,

відповідач 1 - ОСОБА_1 ,

відповідач 2 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новограді-Волинському справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "УКРФІНАНС ГРУП" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням,

встановив:

08.10.2021 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "УКРФІНАНС ГРУП" звернувся до суду та просив ухвалити рішення суду, яким визнати відповідача 1 - ОСОБА_1 та відповідача 2 - ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказав, що позивачем набуто право власності на квартиру АДРЕСА_1 . З огляду на дану обставину вважає, що відповідачі втратили право користування вказаною квартою, оскільки позивач не надавав згоди на користування квартирою, порядок користування квартирою з відповідачами не визначався, останні договір оренди житлового приміщення не укладали та не зверталися до позивача із заявою про укладання договору найму, оренди житлового приміщення. Зазначає, що у даній справі підлягають застосуванню норми ч. 1 ст. 406 ЦК України.

11.10.2021 року у справі постановлено ухвалу, в якій позивачу відмовлено у відкритті провадження у справі.

09.02.2022 року Житомирським апеляційним судом ухвалу у справі від 11.10.2021 року скасовано, постановлено направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

11.03.2022 року справа повернулася до суду першої інстанції та передано суді на розгляд.

16.03.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, визначено дату та час проведення першого судового засідання, визначено резервну дату судового засідання, встановлено сторонам строки вчинення процесуальних дій.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, з підстав викладених у позовній заяві, які просила задовольнити.

Відповідач 2 - ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні вказавши на те, що вона є власником 1/2 частини спірної квартири.

Відповідач 1 - ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення розгляду справи повідомлявся рекомендованою поштою, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання та відзиву на позовну заяву не подав.

Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного.

Встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру забор відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 06.12.2019 року за позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "УКРФІНАНС ГРУП" зареєстровано право приватної власності на підставі Договору іпотеки, серії та номер: 5004, виданого 18.10.2007 року, договору відступлення прав за договорами іпотеки, серії та номер: 747, виданого 29.05.2019 року, та Вимоги про усунення порушень, серії та номер: б/н, виданої 03.06.2019 року (а.с.13).

На спростування даних обставин відповідачами не подано суду доказів у строки та порядку, передбаченому ст.ст. 83, 178 ЦПК України.

Відповідно до інформаційної довідки Відділу ведення реєстрації територіальної громади ЦНАП Новоград-Волинської міської ради Житомирської області № 3023 від 24.12.2019 року за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані відповідач 2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідач 1 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15).

Із свідоцтва про шлюб слідує, що відповідач 2 - ОСОБА_3 , у зв`язку з одруженням, змінила прізвище на ОСОБА_4 (а.с.94).

Надаючи правову оцінку даним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Ця норма права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України, статтею 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Аналізуючи вказані норми матеріального права, можна дійти висновку, що користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником у будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту.

Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Натомість, частиною 4 статті 9 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно практики ЄСПЛ втручання держави становитиме порушення статті 8 Конвенції у випадку, якщо воно не переслідує законну мету і не є необхідним у демократичному суспільстві. Особа, якій загрожує виселення, має право на оцінку пропорційності цього заходу судом та оцінку її аргументів у зв`язку з цим.

Також, у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17, провадження №14-64цс20, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. При цьому, необхідно досліджувати питання дотримання балансу між захистом права власності та захистом права колишнього члена сім`ї власника на користування будинком.

Предметом розгляду у справі є права користування відповідачами спірним житловим приміщенням.

Так, представник позивача у судовому засіданні зазначала, що за позивчем зареєстровано право власності на спірну квартиру, в якій відповідачі не проживають.

Проте, відповідач 2 - ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечила дану обставину, вказавши на те, що вона проживає у спірній житловій квартирі разом із сином, відповідачем 1 - ОСОБА_1 . Неодноразово зазначала, що вважає себе власником 1/2 частини спірної квартири, так як має рішення суду про поділ спільного майна подружжя.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 88 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою статтею 129 Конституції України.

Так, вирішуючи даний спір, суд виходить із того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідачі у спірній квартирі не проживають, вони втратили інтерес до житла та мають інше постійне місце проживання.

При цьому, відповідачі не є такими, що самоправно вселились у спірну квартиру, останні зареєстровані у ній на відповідній правовій підставі, у зв`язку з чим набули охоронюване законом право на мирне користування майном у законний спосіб. При цьому позивач, укладаючи Договір відступлення прав за договором іпотеки щодо спірної квартири, міг знати та знав про характер та обсяг прав, які мають відповідачі на житлове приміщення.

Крім того, суд розглянувши вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням на предмет пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції, вважає, що припинення права користування відповідачами спірним житлом не відповідає такій пропорційності.

Отже, у справі, що розглядається, порушуються інтереси відповідачів, що вселені у спірне майно на відповідній правовій підставі, які набули охоронюване законом право на мирне користування майном у законний спосіб.

Відтак, суд вирішує спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін, тому, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, зважаючи на принцип змагальності та відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача не підлягають стягненню понесені судові витрати щодо сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 76 -89, 141,258, 259, 263 -265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

Відмовити у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "УКРФІНАНС ГРУП" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне найменування учасників у справі:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "УКРФІНАНС ГРУП" ( , місцезнаходження - вул. Іоанна Павла 11, буд. 20, кв. 1, м. Київ),

відповідач 1 - ОСОБА_1 ( РНОКПП - не встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 ),

відповідач 2 - ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 ) ,

Дата виготовлення та підписання повного тексту ухвали 13.06.2022 року.

Суддя А.В.Михайловська