Справа № 350/760/22
Номер провадження 2/350/356/2022
У Х В А Л А

про залишення без руху

14 липня 2022 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Сокирко Л.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а :

3 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Згідно вимог Цивільного процесуального кодексу України, звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особи здійснюється шляхом пред`явлення позову, форма і зміст якого повинні відповідати вимогам статтей 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України.

Зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, так як подана з порушенням статтей 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України, а саме: згідно з пунктом 5 частини 3 сатті 175 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Однак позивачкою не зазначено обставини по справі та докази на їх підтвердження, а саме: щодо існування спору між сторонами, тобто коли позивачка зверталася до відповідача по питанню добровільного поділу спільного майна, та коли відповідач відмовився у добровільному порядку ділити спірне майно.

Крім того, відповідно до вимог частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

майно, набуте нею, ним до шлюбу;

майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «При приватизацію державного житлового фонду» Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»;

земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно з вимогами статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 22-24 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статті 372 Цивільного Кодексув України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина 4 статті 65 Сімейного кодексу України). Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

У позовній заяві позивачка зазначила, що перебуваючи в шлюбі, вони з відповідачем придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка є їх спільною сумісною власністю.

Однак, із наданої до позовної заяви інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 63086517, сформованої 8 липня 2016 року вбачається, що зазначена вище квартира є спільною частковою власністю та належить по Ѕ частині позивачці та відповідачу та ці частки є їх приватною власністю, а отже прохальна частина позовної заяви щодо поділу нерухомого майна не грунтується на вимогах Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, щодо форми власності та виду спільної власності.

Окрім того, відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 175, пункту 9 частини 1 статті 176 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити зазначення ціни позову. Ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, яка підлягає визначенню суб`єктами оціночної діяльності, які отримали дозвіл на її здійснення в установленому законом порядку.

В порушення вказаних вище норм Закону, в позовній заяві не зазначена ціна позову без її належного обґрунтування, що позбавляє суд можливості перевірити правильність сплати позивачкою судового збору.

Згідно із частиною 1 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодекску, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з частиною 2 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, позовна заява підлягає залишенню без руху із наданням позивачці строку для усунення зазначених в цій ухвалі недоліків.

Керуючись статтями 175, 177, 185 Цивільного процесуального кодексу України,

п о с т а н о в и л а :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - залишити без руху.

Надати позивачці строк для усунення недоліків - десять днів з дня отримання ухвали про залишення заяви без руху.

Роз`яснити, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Сокирко Л.М.