Єдиний унікальний номер 317/2817/21
Провадження № 2/317/130/2022

18 липня 2022 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Сакояна Д.І.
секретаря судового засідання Сидоренка І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання права власності,-
До суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання права власності.
Позивач просить визнати за ним право власності на 13/40 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивує тим, що 29.12.1998 він уклав з ОСОБА_3 шлюб. Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 04.08.2020 шлюб розірвано. У період шлюбу ними було придбано 13/20 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Ще 9/100 частин вказаного житлового будинку належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право особистої власності, а 13/50 частин житлового будинку належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування. Після розірвання шлюбу він продовжує проживати у зазначеному будинку, а ОСОБА_2 виїхала та не проживає у ньому з 2018 року.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Воронова-Живецка Н.В. у судове засідання не з`явились. У заяві від 20.02.2022 представник позивача, адвокат Воронова-Живецка Н.В., просила розглянути справу за її відсутності та відсутності позивача. Аналогічна заява надійшла 18.07.2022 від позивача ОСОБА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відзиву на позов не подала.
У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши надані докази, суд встановив наступне.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час перебування у шлюбі, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі змістом ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Під час здійснення поділу майна у судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог ст. 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (ч. 2 ст. 364 ЦК України).
Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого 29.12.1998 Кушугумською селищною радою Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходились у шлюбі з 29.12.1998.
Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 04.08.2020 шлюб між ними розірвано.

За час шлюбу подружжям було придбано 13/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 02.02.2012.

Вказана частина житлового будинку була оформлена на ім`я відповідача.

Як видно із п. 2.5 договору купівлі-продажу від 02.02.2012, договір вчинений за заявою про згоду чоловіка покупця.

За змістом свідоцтва про право особистої власності на будову № НОМЕР_2 від 10.03.1994 ОСОБА_4 (наразі ОСОБА_2 ) належить 9/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Крім того, на підставі договору дарування від 08.02.2012 ОСОБА_2 належить ще 13/50 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

Щодо 9/100 частин та 15/50 частин житлового будинку позивач позовних вимог не заявляє.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Вирішуючи питання щодо поділу 13/20 частин житлового будинку суд виходить із того, що вказана частка подружжям набута у власність за час шлюбу і презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу відповідачем не спростована, тож ця частина житлового будинку є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а частки позивача та відповідача є рівними, тобто по 13/40 частин.

Урахувавши встановлені у судовому засіданні обставини, надавши у нарадчій кімнаті оцінку наявним у справі доказам, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та визнання за позивачем права власності на 13/40 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 280-284 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) про поділ майна подружжя, визнання права власності задовольнити у повному обсязі.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) право власності на 13/40 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.І. Сакоян