Справа № 302/683/21
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 липня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Мацунича М. В., Кондора Р.Ю.,

з участю секретарки судового засідання Жганич К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 30 серпня 2021 року, ухвалене суддею Кривкою В. П., повне судове рішення складено 30.08.2021,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Позов обґрунтувала тим, що з 14.02.2019 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У грудні 2019 року їхні стосунки з відповідачем погіршились, оскільки останній нехтує інтересами сім`ї, не дбає про їхній добробут, не утримує дитину, для нього пріоритетним є його особисті інтереси. Також у них різні погляди на те, якою має бути їхня сім`я та різні плани на майбутнє. На цьому грунті у них виникали сварки, суперечки, що призвело до неприязних стосунків, унаслідок чого вона покинула відповідача та переїхала проживати разом із дитиною до своїх батьків у смт.Міжгір`я Закарпатської області, в яких вона з донькою проживає і по теперішній час. За цей час (18 місяців) вони з відповідачем утратили почуття кохання один до одного і не мають планів на майбутнє. Кожен із них живе своїм життям та у різних населених пунктах. Відповідач припинив надавати їй будь-яку матеріальну допомогу на утримання сім`ї, дитини.

Зазначала, що відповідач не має постійного місця роботи, його доходи є нерегулярними та нестабільними, але він є молодим за віком, здоровим та працездатним, інших утриманців, окрім їхньої малолітньої доньки, немає. Однак добровільно та регулярно надавати кошти на утримання дитини не бажає. З часу погіршення стосунків відповідач тричі переказав їй кошти на утримання доньки у розмірі від 700 грн до 1 000 гривень.

Посилаючись на наведені обставини, просила шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Закарпатській області, за актовим записом №90, розірвати. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 30.08.2021 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Розірвано шлюб, який укладено між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , та зареєстровано Ужгородським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Закарпатській області за актовим записом №90.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.07.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Вирішено питання про судові витрати.

Додатковим рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 15.04.2022 року абзац перший резолютивної частини рішення суду після слів «за актовим записом №90» доповнено записом - «від 14.02.2019».

Абзац другий резолютивної частини рішення суду доповнено записом : «У решті позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів відмовити».

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 посилався на незаконність та необґрунтованість рішення місцевого суду внаслідок порушення судом норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права та неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Скарга мотивована тим, що стягуючи з нього аліменти у розмірі 3 000 грн щомісячно на утримання дитини, суд першої інстанції не врахував його майновий стан, а саме те, що у нього немає ні значних заощаджень, ні нерухомого майна, ні будь-якого іншого рухомого майна та постійного місця роботи. Його доходи є нерегулярними та нестабільними. Суд керувався лише тим, що він є молодою та працездатною людиною. Він не погоджується із визначеним судом розміром аліментів у сумі 3 000 грн і згідний сплачувати такі в розмірі 1 500 грн, що дорівнює 25 % від мінімальної заробітної плати, яка згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» на даний час встановлена у розмірі 6 000 грн. Однак його доходи іноді є значно меншими від цієї суми, так як він не має постійного місця роботи та його заробітки тимчасові.

Зазначав і те, що у матеріалах справи є докази на підтвердження того, що він перераховував своїй доньці певні суми. Можливо це не значні кошти, але виходячи із своїх можливостей він це робить постійно. Більше того, позивачка замовчує той факт, що багато разів їй гроші передавались готівкою, що можуть підтвердити його батько, мати, сестра та брат. Окрім того, значну частину грошей він передавав через її батька. А тому твердження позивачки, що їй не надаються кошти на дитину та він припинив надавати їй будь-яку матеріальну допомогу, є неправдивими.

Стверджував, що не відповідає дійсності і твердження позивачки про те, що він не цікавиться своєю дитиною та не підтримує її матеріально, оскільки ним робляться усі можливі заходи, які в силу обставин він може зробити для підтримання своєї сім`ї.

Указував і на те, що у випадку покращення його матеріального становища він зобов`язується самостійно збільшити дану суму аліментів на свою доньку та робити все для покращення її умов і забезпечувати дитину усім необхідним. Присудження судом аліментів у розмірі 3 000 грн щомісячно для нього є завеликою сумою, яку він ніяк не зможе сплачувати на даний час.

Із рішенням суду в частині розірвання шлюбу згідний, а тому у цій частині його не оскаржує.

За наведених вище обставин просив скасувати оскаржене рішення суду в частині стягнення з нього аліментів та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги позивачки задовольнити частково та стягнути з нього на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 500 грн щомісячно але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.07.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Указувала на те, що визначений судом розмір аліментів у сумі 3 000 грн не є значним та посильним для відповідача з огляду на те, що у м.Ужгороді безліч вакансій для чоловіків без відповідного досвіду роботи та освіти із заробітною платою 12 000 грн у місяць. Однак з незрозумілих їй причин відповідач не бажає офіційно працевлаштуватись та отримувати щомісячно гідну заробітну плату у розмірі 12 000 грн, яка була б більшою за мінімальну заробітну плату встановлену в України.

Зазначала, що єдиним доходом, який вона отримує, є щомісячна одноразова допомога при народженні першої дитини у розмірі 1 032 грн, що стверджується доданою до відзиву довідкою Управління соціального захисту населення Хустської РДА №174 від 23.11.2020. Однак її середньомісячні витрати на малолітню дитину становлять близько 8 000 грн (одяг, взуття, харчування, розвиток, здоров`я, гігієна, інші витрати). А тому визначений судом розмір аліментів у сумі 3 000 грн щомісячно є обгрнутованим.

Сторони у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу між сторонами не оскаржене, а відтак апеляційним судом у цій частині не перевіряється.

Судом установлено, що сторони з 14.02.2019 перебували у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом №90 (а.с.8).

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 30.08.2021 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили (а.с.90-94).

Від даного шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою, виданою Міжгірською селищною радою Міжгірського району Закарпатської області № 3821 від 02.10.2020 (а.с.10). Ця обставина не заперечується і відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Україною, «держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини».

Як кореспондує ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічний обов`язок батьків закріплений і в ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Згідно зі ст. 150 СК України обов`язками батьків, зокрема, є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За загальним правилом розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Зі змісту положень ч. 3 ст. 181 СК України слідує, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею ст. 182 СК України врегульовано, що при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних права; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, аніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд за заявою одержувача, відповідно до ч.1 ст.184 СК України, визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено, що в 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2021 року - 2 395 гривень, з 1 липня - 2 510 гривень, з 1 грудня - 2 618 гривень, а для дітей віком до 6 років, відповідно, 1 921, 2 013 і 2 100 гривень.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання дитини, яка проживає разом із нею, суд першої інстанції врахував наведені вище норми СК України, встановлений законодавством прожитковий мінімум на дитину відповідного віку та надав належну правову оцінку наявним у справі доказам, а тому, на переконання колегії судів, місцевий суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у розмірі 3 000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.07.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано матеріальне становище відповідача, а саме те, що у нього немає ні значних заощаджень, ні нерухомого майна, ні будь-якого іншого рухомого майна та постійного місця роботи, а його доходи є нерегулярними та нестабільними, не заслуговують на увагу, оскільки за твердженням позивачки у відповіді на відзив відповідача, останній час від часу здійснює неофіційні пасажирські перевезення по м.Ужгороду на своєму легковому автомобілі «Opel Vektra» в якості «таксі» та відповідно отримує доходи. Але ці доходи відповідача не є офіційними, а тому вона не може їх підтвердити. Проте відповідач неодноразово надсилав їй на мобільний телефон світлини щодо свого відпочинку, зокрема здебільшого у готелях-ресторанах з басейнами, де останніми були з готелю-ресторану « Камелот », що свідчить про достатність коштів (доходів) у відповідача, який час від часу дозволяє собі не тільки зловживати спиртними напоями, але й вживає метамфетаміни, що стверджується доданими до відповіді на відзив відповідача судовими рішеннями та світлиною (а.с.65-77).

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Так, постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.11.2019 (справа №308/12470/19) ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.02.2020 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, за яке йому призначено покарання, та цим вироком установлено незаконне придбання ним психотропної речовини метамфетаміну для власного споживання.

Водночас колегія суддів констатує, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 10.02.2010, у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», № 4909/04, § 58).

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Недоліки вирішення місцевим судом даного спору носять характер формальних міркувань та не впливають на правильність і справедливість ухваленого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржене рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, апеляційний суд не вбачає.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на відповідача ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 30 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 серпня 2022 року.

Суддя-доповідачка

Судді