ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6255/22 Справа № 198/356/21 Суддя у 1-й інстанції - Білинський М.В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2022 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , про відшкодування витрат в порядку регресу, пов`язаних із здійсненням регламентної виплати потерпілому,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , про відшкодування витрат в порядку регресу, пов`язаних із здійсненням регламентної виплати потерпілому.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 04.09.2013 року, приблизно о 16 год., на 152 км. автодороги «Мерефа-Павлоград-Лозова» з вини відповідача, який керував автомобілем «ВАЗ-21051», державний номерний знак НОМЕР_1 , була скоєна дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було допущено ушкодження автомобіля «Skoda Octavia A5», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_2 .

За наслідками дорожньо-транспортної пригоди у відношенні відповідача було відкрито кримінальне провадження. Розгляд судової справи (№ 198/8/17) завершився постановленням ухвали Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 20.01.2017 року.

Вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме винним у вчиненні згаданої ДТП та заподіянні матеріальної шкоди ОСОБА_2 .

Станом на дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не застрахована за полісом страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

21.08.2018 року відповідно до положень ст.35 та п.п. а) п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ОСОБА_3 подав заяву до МТСБУ з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду, заподіяну ОСОБА_1 внаслідок ДТП.

На підставі Наказу № 9569 від 17.10.2018 року МТСБУ відшкодував потерпілій особі ( ОСОБА_3 ) майнову шкоду в розмірі 50 000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №993952 від 18.10.2018 року.

Враховуючи вищевказане, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь МТСБУ в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 50 000,00 грн., судовий збір у розмірі 2270,00 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2022 року позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

У відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.09.2013 року з вини відповідача ОСОБА_1 , який керував автомобілем «ВАЗ-21051», державний номерний знак НОМЕР_1 , була скоєна дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було спричинено ушкодження автомобіля «Skoda Octavia A5», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_2 ..

Вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджується ухвалою Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 20.01.2017 року (дана ухвала набрала законної сили 21 червня 2018 року), згідно якого ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (на момент ДТП ОСОБА_1 виповнилося 15 років) (а.с. 28-29).

Чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів ОСОБА_1 на час скоєння ДТП не мав.

15.05.2018 року потерпілий ОСОБА_3 подав заяву до МТСБУ на виплату страхового відшкодування (а.с.27).

Відповідно до Наказу №9569 від 17.10.2018 року МТСБУ було прийнято рішення сплатити ОСОБА_4 суму в розмірі 50 000,00 грн. за шкоду, заподіяну в результат дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 33).

Відповідно до платіжного доручення № 993952 від 18.10.2018 року Моторне (транспортне) страхове бюро України виплатило ОСОБА_3 (призначення платежу виплата по справі №21596, згідно наказу №9569 від 17.10.2018 року) грошову суму в розмірі 50 000,00 грн. (а.с. 34).

Щодо розміру сплачених ОСОБА_5 коштів жодних зауважень в судовому засіданні з боку сторони відповідача висловлено не було.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Регресом є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до особи, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим, виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить зі змісту ст.1191 ЦК України, згідно якої особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою. Під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

Підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожнього-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1. ст.13 цього Закону.

Матеріали справи, зокрема відзив на апеляційну скаргу, не містить інформації приналежності відповідача до осіб, зазначених у 13.1. ст.13 цього Закону.

Отже, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо встановлений порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди, заподіяної потерпілій у ДПТ особі, а саме: в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність/водієм транспортного засобу, який спричинив дорожнього-транспортну пригоду.

У п. 11 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. З винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов`язанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах. Регресну вимогу може бути пред`явлено протягом трьох років із дня виконання зобов`язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо).

Як роз`яснено у пункті 4 абз. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, проаналізувавши надані сторонами докази, повно та всебічно встановив обставини справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн. 00 коп.

Доводи, вказані в апеляційній скарзі про те, що суд неповно з`ясував обставини по справі, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Доводи апелянта про те, що що позов не підлягає задоволенню, оскільки на момент ДТП ОСОБА_1 було лише 15 років, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи не ґрунтується на законі, оскільки відповідно до ст. 1180 ЦК України, шкода завдана неповнолітнім після набуття повної цивільної дієздатності (в даному випадку повноліття) відшкодовується цією особою на загальних підставах.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, в оскаржуваній частині, має бути залишено без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2022 року, в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: