Справа № 606/1196/22
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 грудня 2022 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Ромазан Л.С., при секретарі Будз М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просить здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за нею право власності на Ѕ ідеальну частку житлового будинку загальною площею 249.3 кв.м, житловою площею 117 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 та на Ѕ ідеальну частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд площею 0.1195 га, кадастровий номер , яка розташована по АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 23.04.2021 року розірвано шлюб між нею та відповідачем, який було зареєстровано виконавчим комітетом Мишковицької сільської ради Тернопільського району, про що складено актовий запис №6. Під час шлюбу ними за спільні кошти було побудовано та введено в експлуатацію житловий будинок загальною площею 249.3 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано на ім`я її колишнього чоловіка - відповідача у справі, що підверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 29.12.2015 року. Відповідно до вимог Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а тому вони мають на нього рівні права.

Крім цього, позивач зазначає, що земельна ділянка загальною площею 0.1195 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами набута відповідачем на підставі договору дарування від 06.06.2007 року. Згідно з п.2 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу на підставі договору дарування. Отже, набута одним з подружжя під час шлюбу на підставі договору дарування земельна ділянки, є його особистою приватною власністю та не підлягає поділу між подружжям. Частиною 1 статті 377 ЦК України передбачено що, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.1, 4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Враховуючи викладені положення вимог закону, у кожного з подружжя, який має частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування житлового будинку.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак до суду не з`явився і не повідомив про причини своєї неявки.

Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи зазначені вимоги закону, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 23.04.2021 року розірвано шлюб між сторонами, який було зареєстровано 24 травня 1997 року виконавчим комітетом Мишковицької сільської ради Тернопільського району, про що складено актовий запис №6.

За час спільного подружнього життя сторін нажито спільне майно, яке складається із житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 29.12.2015 року цілий садибний (індивідуальний) житловий будинок загальною площею 249.3 кв.м, який розташований в АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 .

Технічний паспорт на вказаний житловий будинок виготовлений 22.12.2015 року на відповідача ОСОБА_2 .

Вартість житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 станом на 20.07.2022 року становить 377540 грн., що підтверджується висновком про вартість майна, складеного оцінювачем ТОВ «ЕКСПЕРТНО КОНСУЛЬТАЦІЙНА ФІРМА «ОРІЄНТИР ОЦІНКА» П. Федоришин.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У справі, яка розглядається, презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно не спростована.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок набутий (побудований) в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та за кошти, які використані в інтересах сім`ї для придбання житла, що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 29.12.2015 року.

Відповідачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту купівлі житла за особисті кошти.

Статтями 70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Суд дійшов висновку, що спірне нерухоме майно набуте подружжям під час перебування у шлюбі та за кошти, які використані в інтересах сім`ї, а тому воно підлягає поділу між ними в рівних частинах. Належних і допустимих доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, відповідачем не надано, в тому числі не доведено факту придбання спірного житла за власні кошти.

Згідно із ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Статтею 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Відповідно до п. 23 Постанови спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно із ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.95 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю.

Оскільки житловий будинок загальною площею 249.3 кв.м, який розташований в АДРЕСА_1 , набутий 29.12.2015 року під час перебування сторін в шлюбі, тому він є спільною сумісною власністю подружжя та частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0.1195 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка зареєстрована на ім`я відповідача ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Мєшковою Н.Ф. від 06.06.2007 року №2943, про що видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №186125 від 23.08.2007 р.

Разом із цим, суд вважає, що позивач має право на Ѕ ідеальну частку зазначеної земельної ділянки, виходячи з наступного:

Частиною 1 статті 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з ч.1, 4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України, ст.377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду згідно зі ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.

Виходячи із наведеного, у разі набуття права позивачем права власності на належну їй частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як об`єкта права спільної сумісної власності, у її власність також переходить відповідна частина земельної ділянка площею 0.1195 га, що розташована за вказаною адресою, зокрема, та частина земельної ділянки, на якій розміщена виділена їй частина житлового будинку і та частина земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування виділеної їй частини житлового будинку.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що пред`явлений ОСОБА_1 позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 60, 61, 70,71 СК України, ст. 355, 368, 377, 392 ЦК України, ст. 40, 81, 89, 120 ЗК України, ст. 76-80, 263-265, 280-282 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Провести поділ спільного майна подружжя, визнавши за ОСОБА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на Ѕ ідеальну частку житлового будинку загальною площею 249,3 кв.м, житловою площею 117 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Провести поділ спільного майна подружжя, визнавши за ОСОБА_2 , проживає в АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на Ѕ ідеальну частку житлового будинку загальною площею 249,3 кв.м, житловою площею 117 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Провести поділ земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.1195 га, кадастровий номер земельної ділянки :04:001:0749, визнавши за ОСОБА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на Ѕ ідеальну частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.1195 га, кадастровий номер земельної ділянки :04:001:0749, на якій розташована Ѕ належна їй ідеальна частка житлового будинку та яка необхідна для її обслуговування.

Провести поділ земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.1195 га, кадастровий номер земельної ділянки :04:001:0749, визнавши за ОСОБА_2 , проживає в АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на Ѕ ідеальну частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.1195 га, кадастровий номер земельної ділянки :04:001:0749, на якій розташована Ѕ належна йому ідеальна частка житлового будинку та яка необхідна для її обслуговування.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Текст повного рішення виготовлено 14.12.2022 року.

Суддя