Житомирський апеляційний суд
Справа №275/142/22 Головуючий у 1-й інст. Миколайчук П. В.
Категорія 74 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.,

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Кузьменко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №275/142/22 за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури, виконувача обов`язків керівника Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області Пургіна Тараса Ігоровича про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування позову, стягнення моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2022 року, постановлену під головуванням судді Миколайчука П.В. у смт Брусилові,

в с т а н о в и в :

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом та просив:

1) визнати протиправними дії заступника керівника Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області Пургіна Т.І. щодо підписання позовної заяви від 30.12.2020 року «Про визнання незаконним рішення Брусилівської селищної ради № 1379 від 19.02.2020, договорів оренди земельних ділянок та зобов`язання повернути земельні ділянки» як виконувачем обов`язків керівника Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області;

2) визнати протиправним та скасувати позов виконувача обов`язків керівника Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області Пургіна Т.І. від 30.12.2020 року до ОСОБА_1 та Брусилівської селищної ради «Про визнання незаконними рішення Брусилівської селищної ради № 1379 від 19.02.2020, договорів оренди земельних ділянок та зобов`язання повернути земельні ділянки»;

3) стягнути з Житомирської обласної прокуратури та заступника керівника Коростишівської місцевої прокуратури Пургіна Т.І. в солідарному порядку 2 000 000,00 грн. моральної шкоди;

4) встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідачів у п`ятиденний строк з моменту набрання рішення законної сили, надати звіт про виконання рішення суду;

5) стягнути з відповідачів понесені та документально підтверджені судові витрати.

В обгрунтування позову зазначив, що до Брусилівського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява виконувача обов`язків керівника Коростишівської місцевої прокуратуриЖитомирської області Пургіна Тараса Ігоровича про визнання незаконним рішення Брусилівської селищної ради №1379 від 19.02.2020 договорів оренди земельних ділянок та зобов`язання повернути земельні ділянки.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 22 січня 2021 року за позовом виконувача обов`язків керівника Коростишівської прокуратури Житомирської області до ОСОБА_1 відкрито загальне позовне провадження та проводиться підготовче судове засідання.

ОСОБА_1 зазначив, що виконувач обов`язків керівника Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області Пургін Т.І. не мав законом передбаченого права на підпис позовної заяви, оскільки не має статусу прокурора в розумінні ст. 15 Закону України «Про прокуратуру».

Вказав, що зазначеними діями було порушено його права. як громадянина, та спричинено моральну шкоду, яку він оцінив у 2 000 000 грн.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 26.04.2022 відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зазначає, що за його аналогічними позовними вимогами Житомирським окружним адміністративним судом розглядалася справа № 240/4008/21 та йому було відмовлено у відкритті провадження у зв`язку із тим, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. В подальшому він звернувся із цим позовом в порядку цивільного судочинства, а тому вважає, що судом допущено порушення норм процесуального та матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу Коростишівська окружна прокуратура просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу- без задоволення. Вказує, що ОСОБА_1 приховав факт звернення до адміністративного суду із аналогічним позовом. Наголошує, що в ухвалі Верховного Суду від 11.10.2021 у справі № 240/4008/21 зазначено, що спір не підлягає розгляду судами взагалі.

У відзиві на апеляційну скаргу Житомирська обласна прокуратура просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Мотиви відзиву аналогічні відзиву Коростишівської окружної прокуратури.

ОСОБА_1 до апеляційного суду не з`явився, направив заяву про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв`язку зі станом здоров`я. Незважаючи на те, що причина, зазначена в заяві, є поважною, колегією суддів відхилено клопотання про відкладення розгляду справи, з огляду на те, що поважність відкладення справи не підтверджена жодними доказами, а справа містить достатньо даних щодо доводів позивача та заперечень відповідачів.

Представник Житомирської обласної прокуратури Спірідонова Г.С. проти доводів апеляційної скарги заперечила, просила відмовити у її задоволенні, надала пояснення аналогічні, викладеному у відзивах на апеляційну скаргу.

Представник Коростишівської окружної прокуратури до апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що не є перешкодою для розгляду справи (ч.2 ст. 372 ЦПК України).

Розглянувши справу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції вказав, що з огляду на предмет спору та підстави звернення позивача до суду з відповідним позовом, коло учасників справи, та у разі незгоди із діями або бездіяльністю посадових осіб правоохоронних органів, вчинених не в рамках досудового розслідування кримінального провадження, позивач має право звернутись у встановленому порядку саме до адміністративного суду, яким, згідно положень ст. 20 КАС України та вимог територіальної підсудності, є Житомирський окружний адміністративний суд. Наявність похідної позовної вимоги про стягнення моральної шкоди не змінює адміністративну юрисдикцію даного спору з огляду на положення ст. 21 КАС України. Саме вказаний адміністративний суд наділений повноваженнями вирішувати питання про розгляд по суті даного спору.

Колегія суддів не може погодитись із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За правилами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Під цивільною юрисдикцією розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

В свою чергу, згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України визначено, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За змістом пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Із матеріалів справи вбачається, що на розгляді адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 240/4008/21 за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури, виконувача обов`язків керівника Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області Пургіна Тараса Ігоровича про визнання протиправними дій, визнання протиправним і скасування позову, стягнення моральної шкоди.

Під час розгляду цієї справи суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що предметом позову в цій справі є дії заступника керівника Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області Пургіна Тараса Ігоровича щодо підписання (подання) позовної заяви до позивача, яка подана до Брусилівського районного суду Житомирської області та у зв`язку з чим відкрито провадження у цивільній справі №275/50/21.

З огляду на викладене, позовні вимоги у даній адміністративній справі стосуються саме вчинення (невчинення) прокурором передбачених процесуальним законом дій щодо наявності підстав та повноважень для звернення до суду під час розгляду цивільної справи, саме тому такі дії не можуть бути оскаржені поза межами порядку, передбаченого цивільним процесуальним законом.

Також адміністративним судом зазначено, що ОСОБА_1 має право передбачене положеннями Цивільного процесуального кодексу України на оскарження процесуальних дій суду щодо відкриття провадження у цивільній справі, оскільки відповідно до ч.2 ст.353 Цивільного процесуального кодексу України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що даний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У своїй ухвалі від 11 жовтня 2021 року у цій справі Верховний Суд вказав, що поданий прокурором позов в порядку цивільного судочинства, не є нормативно-правовим актом або індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень, тому не підлягає оскарженню до адміністративного суду. При цьому, суд звернув увагу, що у цій справі позивач не є суб`єктом владних повноважень, а отже не наділений адміністративною процесуальною дієздатністю щодо пред`явлення позову про визнання наявності чи відсутність компетенції (повноважень) у відповідача.

Виходячи із наведеного висновки суду першої інстанції щодо адміністративної юрисдикції спору є помилковими.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що предметом цього позову є визнання протиправними дій заступника керівника Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області Пургіна Тараса Ігоровича щодо підписання позовної заяви як виконувачем обов`язків керівника Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області у цивільній справі №275/50/21 за позовом виконувача обов`язків керівника Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області до Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Брусилівської селищної ради, визнання недійсним договорів оренди земельних ділянок, зобов`язання повернути земельні ділянки.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. (ч.1 ст.19 ЦПК України).

Відповідно до ч.1ст.15 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Судом встановлено, що ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 22 січня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі №275/50/21 за позовною заявою виконувача обов`язків керівника Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області до Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Брусилівської селищної ради, визнання недійсним договору оренди земельних ділянок, зобов`язання повернути земельні ділянки.

Частиною 3 ст.56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ч.5 ст.56 ЦПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

Згідно з ч.5 ст.175 ЦПК України у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Частиною 2 ст.175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Крім того, нормами статті 182 ЦПК України врегульовано процесуальне право учасників справи подавати при розгляді справи судом заяви, клопотання і заперечення проти заяв і клопотань, в яких вони викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань.

Згідно ч.2 та ч.3 ст.182 ЦПК України, заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.

З урахуванням вищенаведеного підписання і подання позовної заяви в порядку цивільного судочинства є процесуальними діями прокурора як позивача в цивільній справі.

Отже, правова оцінка правомірності таких дій, в тому числі наявності або відсутності повноважень у заступника керівника Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області Пургіна Тараса Ігоровича підписувати позовну заяву та підстав звертатися до суду з відповідним цивільним позовом, надається судом, в провадженні якого перебуває відповідний цивільний позов, тобто в рамках розгляду справи №275/50/21 і незгода відповідача з процесуальними діями позивача має бути реалізована відповідачем у відповідній процесуальній формі в межах розгляду такої позовної заяви судом.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Колегія суддів наголошує, що під час розгляду адміністративної справи № 240/4008/21 судами зазначено, що у цій справі поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» щодо позовних вимог ОСОБА_1 слід тлумачити як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. А тому зазначені вище вимоги не можуть бути вирішені в судах жодної юрисдикції, з чим погодився і Верховний Суд.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року по справі № 333/6816/17 (провадження № 14-87цс20) зроблено висновок, що «ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи).Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду.[…]Приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати. […] Право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою».

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави .Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

У даній справі, позовну вимогу про стягнення моральної шкоди ОСОБА_1 обґрунтовував допущеними, на його думку, порушеннями повноважень виконуючого обов`язки прокурора на підписання позовної заяви у цивільній справі №275/50/21.

Однак, як уже зазначено, питання щодо процесуальних дій позивача вирішується судом, у провадженні якого перебуває справа та не може досліджуватися в іншій справі за позовною вимогою однієї із сторін, оскільки це суперечить завданню цивільного судочинства та підтверджує неправомірність виникнення цивільного процесу в цьому випадку.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 вказаної Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення у справі "Peretyaka AndSheremetyev v. Ukraine" від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, §33).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, проте помилився щодо підстав такої відмови.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що судове рішення підлягає зміні з мотивів, викладених в редакції цієї постанови згідно положень ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367-369, 374, 376, 381- 384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2022 року змінити, виклавши її мотиви в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04.08.2022.

Головуючий Судді