Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 367/3466/22
Номер провадження: 22-ц/824/12235/2022
Головуючий у суді першої інстанції Я. М. Третяк
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
21 грудня 2022 року місто Київ

Номер справи 367/3466/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Сіра Ю. М.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 28 вересня 2022 року, постановлену у складі судді Третяк Я. М., в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області

у с т а н о в и в :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, уточненим у подальшому, до ОСОБА_2 про стягнення пені за порушення умов договору підряду, укладеного між позивачем та відповідачем 05.03.2021.

У вересні 2022 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, мотивовану тим, що 05 березня 2021 року між нею та ОСОБА_2 укладено договір підряду за умовами якого роботи щодо будівництва, введення в експлуатацію, підключення до комунікацій, облаштування прилеглої території об`єкта нерухомості (предмета договору підряду) повинні бути виконані підрядником до 20 квітня 2021 року. Разом з тим, станом на день звернення до суду з позовом умови договору залишаються невиконаними, що свідчить про порушення підрядником строків виконання договору. Відповідно до п.5.1 ціна даного договору складає 1 907 850 грн., що еквівалентно 69 000 доларів США на день проведення розрахунку. Згідно з наведеного в позові розрахунку розмір пені за прострочення виконання зобов`язання за договором підряду становить 20 948 193,00 грн з урахуванням позовної давності, а загальна сума відсотків за користування чужими грошовими коштами, 3% річних та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України становить 896 203 грн 28 коп., та складається з наступного: 329 483 грн 09 коп. - відсотки за користування чужими грошовими коштами, 80 129 грн 70 коп. - три відсотки річних на підставі ст. 625 ЦК України, 486 590 грн 49 коп. - сума збитків від інфляції на підставі ст. 625 ЦК України.

Метою звернення до суду із вказаним позовом заявник вказує на відновлення порушеного права, що полягає в нарахуванні штрафних санкцій за порушення підрядником умов договору, зокрема строку його виконання, оскільки замовник правомірно очікував виконання договору в обумовлений сторонами строк та очікував, що вже з квітня 2021 року зможе користуватися побудованим будинком. З урахуванням того, що ціна позову є значною, у позивача існують обґрунтовані ризики того, що відповідачем можливе невиконання ймовірного рішення суду у даній справі, тому з метою забезпечення реального виконання рішення суду доцільно вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно відповідача, а зокрема на земельні ділянки, які належать на праві власності відповідачу у справі, що підтверджується Інформацією з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19 липня 2022 року.

Оскільки відповідачем ОСОБА_2 після відкриття провадження у справі можуть вчинятися дії спрямовані на утруднення виконання можливого рішення, та будуть спрямовані на якомога швидше відчуження належного на праві власності відповідачу нерухомого майна, то такі дії відповідача призведуть до невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду та ініціювання позивачем інших судових процесів з метою забезпечення відновлення порушеного права позивач просить суд накласти арешт в межах суми стягнення на земельну ділянку з кадастровим номером :01:049:3018, площею 0,011 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); земельну ділянку з кадастровим номером :01:049:3015, площею 0,0108 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); земельну ділянку з кадастровим номером :01:054:3004, площею 0,0019 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); земельну ділянку з кадастровим номером :01:054:3000, площею 0,0018 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); земельну ділянку з кадастровим номером :01:034:0149, площею 0,0274 га, цільове призначення не вказано, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109; земельну ділянку з кадастровим номером :01:054:0182, площею 0,0553 га, цільове призначення не вказано, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109; земельну ділянку з кадастровим номером :01:054:0027, площею 0,0045 га, цільове призначення не вказано, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109; земельну ділянку з кадастровим номером :01:052:0043, площею 0,0961 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_2 ; заборонити нотаріусам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно органам державної реєстрації (в тому числі Міністерству юстиції та його територіальним органам, суб`єктам державної реєстрації прав: виконавчим органам сільських, селищних, міських рад; акредитованим суб`єктам; нотаріусам; державним виконавцям, приватним виконавцям, та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які нотаріальні дії та/або вчиняти будь-які інші дії щодо реєстрації права власності, видачі свідоцтва про право власності, або вчиняти будь-які інші дії, пов`язані із зміною власника вказаних земельних ділянок, які належать на праві власності ОСОБА_2 .

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 28 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись із ухвалою суду ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_3 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постановленої ухвали, порушення судом норм процесуального права, не встановлення судом обставин, що мають значення для вирішення питання про забезпечення позову.

В обґрунтування зазначено, що відмовляючи у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову суд першої інстанції помилково виходив з того, що відсутність відомостей про ринкову вартість земельних ділянок, на які позивач просить накласти арешт, позбавляє можливості вирішити питання про співмірність заявлених вимог вартості майна щодо якого позивач просить застосувати заходи забезпечення. Постановляючи ухвалу про відмову у забезпеченні позову, суд першої інстанції не взяв до уваги, що невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання рішення у майбутньому у разі задоволення позову. Суд дійшов помилкового висновку про те, що заявником не було наведено у заяві обґрунтувань необхідності застосування обраного заходу забезпечення позову, оскільки позивачем подано до суду докази, що підтверджують наявність у відповідача у власності зазначеного нерухомого майна, на яке позивач просить накласти арешт в межах ціни позову та чітко обґрунтовано необхідність вжиття заходів забезпечення позову. Апелянт вказала, що оскільки предметом спору є стягнення грошових коштів за несвоєчасне виконання умов договору, розмір яких є значним, то обраний позивачем вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, чого судом під час розгляду заяви про забезпечення позову не враховано.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримала подану апеляційну скаргу, просила її задовольнити з викладених підстав.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до вимог закону. Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від відповідача не надходило.

З урахуванням вимог ч.2 ст.372 ЦПК, суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності відповідача, оскільки його неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення питання про забезпечення позову.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, відмовляючи у задоволені заяви про забезпечення позову суд першої інстанції дійшов висновку, що заявником не зазначено жодного доказу на підтвердження наявності обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову та необхідності накладення арешту на нерухоме майно, зазначене у заяві про забезпечення позову та не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України. Крім того, суд зазначив, що через відсутність відомостей щодо ринкової вартості земельних ділянок, суд позбавлений можливості вирішити питання про співмірність заявлених вимог вартості майна, щодо якого представник позивача просить суд застосувати заходи забезпечення позову, відтак заява про забезпечення позову суперечить поняттю співмірності, яке передбачене ч. 3 ст. 150 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача(постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Разом з тим, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів учасників справи чи інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними

й допустимими доказами».

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи належним чином підтверджені. Не може бути задоволено заяву про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Як зазначає позивач, предметом даного спору є грошові кошти - пеня за прострочення виконання зобов`язання за договором підряду у розмірі 20 948 193,00 грн з урахуванням позовної давності, а загальна сума відсотків за користування грошовими коштами, 3% річних та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України становить 896 203,28 грн, та складається з наступного: 329 483,09 грн - відсотки за користування чужими грошовими коштами, 80 129,70 грн - три відсотки річних на підставі ст. 625 ЦК України, 486 590,49 грн - сума збитків від інфляції на підставі ст. 625 ЦК України.

При цьому позивач просила накласти арешт на нерухоме майно, належне відповідачу на праві власності відповідно до Інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19 липня 2022 року. Таким майном є:

- земельна ділянка з кадастровим номером :01:049:3018, площею 0,011 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

- земельна ділянка з кадастровим номером :01:049:3015, площею 0,0108 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

- земельна ділянка з кадастровим номером :01:054:3004, площею 0,0019 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

- земельна ділянка з кадастровим номером :01:054:3000, площею 0,0018 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

- земельна ділянка з кадастровим номером :01:034:0149, площею 0,0274 га, цільове призначення не вказано;

- земельна ділянка з кадастровим номером :01:054:0182, площею 0,0553 га, цільове призначення не вказано;

- земельна ділянка з кадастровим номером :01:054:0027, площею 0,0045 га, цільове призначення не вказано;

- земельна ділянка з кадастровим номером :01:052:0043, площею 0,0961 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Обґрунтовуючи вимоги заяви про забезпечення позову, позивач посилалась на значну ціну позову, яка складає 21 844 396, 28 грн, та вказувала на те, що відповідачем ОСОБА_2 після відкриття провадження у справі можуть вчинятися дії спрямовані на утруднення виконання можливого рішення, та будуть спрямовані на якомога швидше відчуження належного на праві власності відповідачу нерухоме майно, а тому такі дії відповідача в подальшому можуть призвести до невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

Ураховуючи те, що позивач не довела належними та допустимими доказами існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, не обґрунтувала належним чином необхідність вжиття зазначеного заходу забезпечення позову, не навела беззаперечних доказів про здійснення відповідачем дій щодо відчуження майна з метою уникнення виконання рішення суду у разі задоволення позову, суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Оскільки вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, тому суд ураховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17, від 26.11.2020 № 911/949/20, від 23.12.2020 №756/2609/20, від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, від 18.05.2021 № 914/1570/20, від 21.05.2021 у справі № 640/17361/20.

Колегія суддів зауважує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після подання позову до суду.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності передбачених законом підстав для забезпечення позову відповідають вищенаведеним вимогам закону та відповідним роз`ясненням.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності у застосуванні заходів забезпечення, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали суду, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, є такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду. Подана позивачем заява не містить доказів вартості майна, на яке судом може бути накладено арешт, а об`єкти, про які ставиться питання щодо накладення арешту, не мають оцінки їх вартості. Також заява не містить обґрунтовані посилання та відповідні докази щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі, а тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює право позивача на повторну подачу заяви про забезпечення позову, обґрунтовану належним чином щодо необхідності застосування обраного заходу забезпечення позову, з урахуванням предмету спору з наведенням доводів, які б свідчили про те, що в разі незастосування заходів забезпечення позову буде утруднено, або неможливо виконати рішення суду щодо стягнення пені за невиконання умов договору підряду, про що позивачем ставиться вимога у позові.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 28 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 23.12.2022.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна