ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7804/22
провадження № 2/753/5532/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2022 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Каліушко Ф.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гіщинський Ігор Юрійович звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з цивільним позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про відшкодування шкоди.

Звертаючись, із вказаним позовом до Дарницького районного суду м. Києва, позивач посилається на положення ч. 3 ст. 28 ЦПК України, проте суддя не погоджуюється із вказаними доводами з урахуванням наступного.

Так, відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992.

Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001, «Мельник проти України» від 28.03.2006.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України. Подання позовної заяви має відбуватись з дотриманням певних умов.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з ч. 3 ст. 28 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача страхове відшкодування, пов`язане з стійкою втратою працездатності, внаслідок вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення.

Зміст позовної заяви обгрунтовується доводами, а саме, що ОСОБА_2 знаходячись у засобі підвищеної небезпеки в технічно справному автомобілі марки «KIA RIO», державний номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Санаторній, зі сторони вулиці Новодарницької в напрямку вулиці Бориспільської, під`їжджаючи до перехрестя з вулицею Заслонова, будучи неуважним, не вірно зреагував на зміну дорожньої обстановки, не переконався, що це буде безпечно та не створить небезпеки іншим учасникам, перед виїздом на перехрестя нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу транспортному засобу марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі, а саме по вул. Заслонова, в результаті чого здійснив зіткнення з останнім. В подальшому, автомобіль «KIA RIO», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , будучи некерованим, по інерції здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка знаходилась на проїзній частині вулиці Санаторної, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості та була госпіталізована для надання медичної допомоги.

На момент вчинення ДТП, цивільно - правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована на підставі полісу № 203902754 у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Український страховий стандарт».

Отже, заподіювачем шкоди є водій ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого на час настання ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Український страховий стандарт».

Страховик Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт» не є заподіювачем шкоди, а має законодавчий обов`язок по здійсненню виплати страхового відшкодування.

Не дивлячись на те, що позивач іменує позовну заяву «про відшкодування шкоди», це не змінює правовідносин, які в даному випадку виникають між потерпілою особою (позивачем) та страховиком завдавача шкоди.

Такі правовідносини стосуються не відшкодування шкоди, оскільки страховик цієї шкоди не заподіював, а стосуються стягнення зі страховика страхового відшкодування, що також підтверджується і самим змістом позовних вимог.

Тобто, оскільки отримані ОСОБА_4 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості були спричинені не діями та не з вини відповідача (страховика) - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», а позовні вимоги стосуються стягнення страхового відшкодування згідно полісу про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власника наземних транспортних засобів укладеного між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Український страховий стандарт» та ОСОБА_2 , а не до особи, яка вчинила дорожньо - транспортну пригоду, суддя приходить до висновку, що в даному випадку має застосовуватися положення ч. 2 ст. 27 ЦПК України.

Таким чином, на виниклий спір не розповсюджуються положення ч. 3 ст. 28 ЦПК України щодо альтернативної підсудності, адже в даному випадку вирішенню підлягають вимоги не про відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП з винної особи, а стягнення страхового відшкодування зі страховика заподіювача шкоди.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходження Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» зареєстровано у м. Києві, вул. Північна, буд. 2-А, що за адміністративно - територіальним поділом відноситься до Оболонського районного суду м. Києва.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України.

За приписом ст. 378 ЦПК України прийняте судом рішення з порушенням правил територіальної підсудності є підставою для його скасування судом апеляційної інстанції з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Враховуючи викладені обставини та зазначені норми процесуального закону суддя приходить до висновку про те, що позовна заява не підсудна Дарницькому районному суду м. Києва і відноситься до територіальної юрисдикції Оболонського районного суду м. Києва, а тому справа має бути передана на розгляд цього суду за загальними правилами підсудності, передбаченими ч. 2 ст. 27 ЦПК України за місцезнаходженням відповідача.

Керуючись ст.ст. 27, 28, 31, 258, 259, 260, 353, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про відшкодування шкоди - передати на розгляд за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.