Провадження № 2/752/4821/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 грудня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Машкевич К.В.

при секретарі Гненик К.П.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з травня 2018 року по лютий 2021 року у розмірі 18367,91 грн, збитки від інфляції у розмірі 1871,66 грн, 3% річних у розмірі 934,73 грн, а також судові витрати.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що згідно Акту прийому-передачі житловий будинок по АДРЕСА_1 , передано на обслуговування Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс».

Розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 550 від 21 серпня 2019 року житловому будинку по АДРЕСА_1 , присвоєно поштову адресу - АДРЕСА_2 .

Відповідно до п.п. 2.2 статуту КП «Житло-сервіс», предметом діяльності підприємства є надання житлово-комунальних послуг споживачам.

Відповідач є власником квартири АДРЕСА_3 .

Між позивачем та відповідачем 01 травня 2018 року був укладений договір про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій №218, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку по АДРЕСА_2 , а споживачем своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим договором.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по оплаті за житлово-комунальні послуги за період з травня 2018 року по лютий 2021 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 18367,91 грн.

Крім того відповідачу нараховані збитки від інфляції у розмірі 1871,66 грн та 3% річних у розмірі 934,73 грн.

Відповідач в добровільному порядку заборогованість не сплачує.

На підставі зазначеного позивач просить про задоволення позову.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17.12.2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження.

31.01.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач проти задоволення позову заперечила, просила відмовити у його задоволенні, пославшись на таке. 15.10.2015 відповідач уклала із замовником договір про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу майнових прав №13-02-305 від 01.09.2015, за умовами якого набула майнові права на квартиру АДРЕСА_3 . До 28.12.2019 будинок по АДРЕСА_2 не був прийнятий в експлуатацію, перебував на стадії будівництва, тому жодна із обслуговуючих організацій не могла надавати свої послуги до закінчення будівництва житлового будинку. 03.11.2020 співвласники будинку створили ОСББ «Теремківська 3А», до цього моменту не було обрано жодну експлуатуючу організацію. Право власності відповідача на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано 12.02.2020. Договір про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій №218 від 01.05.2018 був підписаний відповідачем в ультимативній формі з боку представника «Житло-сервіс» в обмін на отримання ключів від квартири, паспортів до квартирних лічильників водо та теплопостачання. На момент підписання договору дата підписання договору не була вписана, подальше зазначення дати договору було здійснено у відсутність відповідача. 01.02.2019 відповідачем був відправлений лист на адресу позивача щодо можливості розірвання договору, однак такий лист було проігноровано.

18.02.2022 від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якій позивач послався на таке. Власники квартир у житловому будинку по АДРЕСА_2 , фактично заселилися у будинок у 2017 році, до введення будинку в експлуатацію. У зв`язку з чим виникла необхідність у наданні житлово-комунальних послуг. 12.07.2017 між КП «Спецжитлофонд» та позивачем було укладено договір №112 про передачу на технічне обслуговування та експлуатацію житлового будинку та підписано акт прийому-передачі на обслуговування КП «Житло-сервіс» житлового будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_4 . Після цього, між КП «Спецжитлофонд» та відповідачем, укладено договір про компенсацію витрат №92Т від 01.08.2017. Відповідно до п. 1.1. договору про компенсацію витрат, споживач зобов`язується компенсувати КП «Спецжитлофонд» в повному обсязі витрати, фактично понесені КП «Спецжитлофонд» у зв`язку з користуванням споживачем житловим приміщенням АДРЕСА_3 . Також між позивачем, забудовником та відповідачем було підписано акт приймання-передачі від 01.08.2017, яким зафіксовано передачу відповідачу ключів від квартири, ключів від поштової скриньки, ключів від шаф, а також зафіксовано показники лічильників ХВП та ГВП. Листом від 23.02.2021 КП «Спецжитлофонд» повідомило позивача про створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Теремківська 3-А» та повідомив про припинення терміну дії договору про передачу на технічне обслуговування та експлуатацію житлового будинку від 12.07.2017 №112 та припинення надання послуг з 01.03.2021. У зв`язку із чим, КП «Житло-Сервіс» було прийнято наказ №9 від 24.02.2021 про припинення з 1 березня 2021 року надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 .

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2022 головуючим суддею у справі визначено суддю Голосіївського районного суду м. Києва Машкевич К.В.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05.05.2022 справу за позовом Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги прийнято до провадження у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, учасники справи в судове засідання не викликались.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15.10.2015 відповідач ОСОБА_1 уклала із ТОВ «Роял Білдінгс Девелопмент Україна» договір про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу майнових прав №13-02-305 від 01.09.2015, за умовами якого набула майнові права на квартиру АДРЕСА_3 .

Розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 550 від 21 серпня 2019 року житловому будинку по АДРЕСА_2 , присвоєно поштову адресу - АДРЕСА_2 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 з 12.02.2020.

12.07.2017 між КП «Спецжитлофонд» та позивачем було укладено договір №112 про передачу на технічне обслуговування та експлуатацію житлового будинку та підписано акт прийому-передачі на обслуговування КП «Житло-сервіс» житлового будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.п. 2.2 статуту КП «Житло-сервіс», предметом діяльності підприємства є надання житлово-комунальних послуг споживачам.

Після цього, між КП «Спецжитлофонд» та відповідачем укладено договір про компенсацію витрат №92Т від 01.08.2017. Відповідно до п. 1.1. договору про компенсацію витрат, споживач зобов`язується компенсувати КП «Спецжитлофонд» в повному обсязі витрати, фактично понесені КП «Спецжитлофонд» у зв`язку з користуванням споживачем житловим приміщенням АДРЕСА_3 .

Між позивачем, забудовником та відповідачем було підписано акт приймання-передачі від 01.08.2017, яким зафіксовано передачу відповідачу ключів від квартири, ключів від поштової скриньки, ключів від шаф, а також зафіксовано показники лічильників ХВП та ГВП, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, зазначені договори та акт приймання-передачі ключів від квартири підтверджують ту обставину, що позивач почав надавати житлово-комунальні послуги у будинку з 12.07.2017, а відповідач фактично вступив у володіння і користування квартирою 01.08.2017, в тому числі почав отримувати житлово-комунальні послуги.

Доказів неможливості використання квартири з 01.08.2017 відповідачем не надано.

Встановлено, що 01 травня 2018 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій №218 (далі-Договір про надання послуг), предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку по АДРЕСА_2 , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим договором (п.1 договору).

Такі обставини спростовують доводи відповідача про те, що до створення ОСББ будь-яка організація не надавала послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Сам по собі факт прийняття будинку в експлуатацію лише 28.12.2019 не свідчить про те, що позивач не надавав послуги з обслуговування цього будинку та прибудинкової території, та не вказує на те, що відповідач не була споживачем таких послуг.

Згідно п.2 Договору про надання послуг, виконавець надає послуги відповідно до встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структур, періодичності та строків надання послуг.

Пунктом 6 Договору про надання послуг визначено, що платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

24.02.2021 КП «Житло-Сервіс» було прийнято наказ №9 про припинення з 1 березня 2021 року надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 .

У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуги з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Частина 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а з таким правом споживача прямо кореспондується і його обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону).

Статтею 162 Житлового кодексу України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

У відповідності до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Встановлено, що відповідач споживала житлово-комунальні послуги, що надавалися позивачем. Позивач на підставі укладеного договору правомірно до 01.03.2021обслуговував житловий будинок АДРЕСА_2 .

Та обставина, що право власності на квартиру за відповідачем зареєстровано 12.02.2020 не звільняє її від обов`язку виконувати умови договору про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій та оплатити надані позивачем послуги.

Відповідач у встановленому законом порядку не відмовився від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості відповідно до порядку, визначеному ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що б дало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачем надано не було.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про неправомірність укладеного між нею та позивачем договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №218 від 01.05.2018р.

Проте, відповідно до ч.1 ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Таким чином, оскільки недійсність договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій прямо не встановлена законом, останній не визнаний судом недійсним та укладений при вільному волевиявленні відповідача, що не спростовано останнім належними доказами, то вказаний договір є обов`язковим для виконання відповідачем.

Надана відповідачем ксерокопія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення адресованого «Житло-сервіс» не є належним доказом направлення листа щодо можливості розірвання договору, оскільки відповідачем не було надано до суду опису вкладення такого листа, що позбавило суд можливості перевірити доводи відповідача щодо наміру розірвання договору. З огляду на зазначене суд не приймає до уваги такі аргументи відповідача.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої особи (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Встановлено, що відповідач не належним чином виконує свої обов`язки по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги в результаті чого у відповідача за період з травня 2018 року по лютий 2021 року виникла заборогованість у розмірі 18367,91 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування наявності заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. Контррозрахунку суми боргу відповідачем подано не було.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на встановлені судом обставини, а також наявні в матеріалах докази, враховуючи норми закону, які регулюють спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з травня 2018 року по лютий 2021 року у розмірі 18367,91 грн.

У відповідності до ч 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19).

Враховуючи те, що відповідач допустила прострочення виконання грошового зобов`язання, вимога позивача про стягнення з відповідача збитків від інфляції у розмірі 1871,66 грн та 3% річних у розмірі 934,73 грн., є обґрунтованою та правомірною, а тому підлягає задоволенню.

Що стосується витрат на правову допомогу в розмірі 2700,00 грн слід зазначити таке.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та Адвокатським об`єднанням «ШЕНЛІ» 02 лютого 2021 року був укладений Договір № 17-21 про надання правничої допомоги. Відповідно до умов вказаного договору виконавець зобов`язується надати послуги з юридичного консультування та юридичного представництва, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги. До матеріалів справи позивачем надано акт виконаних робіт від 31.05.2021 по договору про надання правничої допомоги, детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) на загальну суму 2700,00 грн, заключна виписка за період з 14 червня 2021 року по 14 червня 2021 року з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про сплату за договором № 17-21 про надання правничої допомоги від 02.02.2021.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу, а саме на підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат.

Оскільки законодавство більше не містить встановленого граничного розміру компенсації витрат на правничу допомогу, питання розподілу витрат пов`язане виключно із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Відповідно до позиції висловленої у постанові КАС ВС від 15 квітня 2021 року у справі № 160/6899/20, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Заперечень стосовно стягнення судових витрат від відповідача не надходило.

Суд не наділений повноваженням, а відповідно - не вправі, зменшити розмір витрат на правничу допомогу з власної ініціативи, виключно за клопотанням іншої сторони (постанова Верховного Суду від 08.04.2019 року у справі №922/619/18).

За таких обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 2700,00 грн.

З урахуванням задоволення позову, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 2270,00 грн.

Керуючись статтями 322, 509, 526, 625, 629 ЦК України, статтями 5, 7, 11, 12 ЗУ « Про житлово-комунальні послуги», статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 ) на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» (, місцезнаходження за адресою: 02081, м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 25-Б) заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з травня 2018 року по лютий 2021 року у розмірі 18367,91 грн, збитки від інфляції у розмірі 1871,66 грн, 3% річних у розмірі 934,73 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 ) на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» (, місцезнаходження за адресою: 02081, м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 25-Б) судовий збір у розмірі 2270,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 2700,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», , місцезнаходження за адресою: 02081, м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 25-Б;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Суддя: