№ 207/637/16-ц
№ 6/207/35/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

судді: Бистрової Л.О.

при секретарі: Пономаренко В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам`янське заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Південний відділ державної виконавчої служби у м. Кам`янське Кам`янського району Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

Представник заявниці звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України в якій просив скасувати ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. від 02.07.2018 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Свою заяву обґрунтував тим, що 14 травня 2022 року при виїзді за межі України через міжнародний пункт пропуску «Ягодин», ОСОБА_1 було відмовлено у перетинанні державного кордону України та підставі рішення № 492 від 14.05.2022 року, на підставі ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», з причини тимчасового обмеження у праві виїзду з території України на підставі ухвали Баглійського районного суд від 02.02.2018 року по цивільній справі № 207/637/16-ц.

Зазначена ухвала була винесена судом на підставі подання Південного ВДВС в рамках виконавчого провадження, яке було відкрито на підставі заочного рішення Баглійського районного суду від 07.07.2016 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ії чоловіка ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

Про наявність виконавчого провадження та заборони виїзду за межі України ОСОБА_1 дізналася лише у день прийняття рішення про заборону виїзду, а саме 14.05.2022 року.

Підставою для тимчасового виїзду за межі України послугувало введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації та побоювання за своє життя, та неможливістю на даний час працевлаштуватися для можливості виплати заборгованості за кредитом.

Також, в Заводському ВДВС знаходиться виконавче провадження по цій же справі у відношенні її чоловіка ОСОБА_2 , який офіційно працевлаштований.

Заявниця в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву в якій просить справу розглянути за її відсутності, заяву підтримує та просить задовольнити, додавши, що у 2017 році стягувач звернувся до органів виконавчої служби з примусового виконання рішення суду. 08.09.2017 року постановою державного виконавця відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 24.10.2016 року № 207/637/16-ц у сумі боргу 265 836,79 грн. Наразі державним виконавцем проводяться дії направлені на погашення боргу. Вона ніяким чином не перешкоджає проведенню виконавчих дій та не ухиляється від виконання грошового зобов`язання. Сума боргу погашена у значній сумі за рахунок постійних оплат. З її сторони немає ухилення від виконання грошового зобов`язання, вона сприяла проведенню виконавчих дій з арешту майна на виконання рішення суду. У зв`язку з тим, що Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 2 травня 2022 року № 2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб вона залишилась без роботи та постійного прибутку і тому вимушена їхати до іншої країни, задля того, щоб заробити гроші та повністю розрахуватись по борговому зобов`язанню за виконавчим листом №207/637/16-ц, тому вважає, що встановлене тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України на цей час порушує її законні права та свободи, як громадянки України.

Представник Південного відділу державної виконавчої служби у м. Кам`янське Кам`янського району Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі їхнього представника. В задоволенні заяви просив відмовити, з підстав, викладених у запереченні, зазначивши, що ОСОБА_1 за період часу перебування на примусовому виконанні виконавчого документу з 2017 по 2022 роки не здійснено жодної сплати в рахунок погашення заборгованості за судовим рішенням по справі №207/637/16-ц від 24.10.2016 року, виданого Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська та не здійснено жодної дії, що спрямована на виконання судового рішення, що підтверджує факт умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився. Був повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи. Причини неявки суду невідомі.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали заяви, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, рішенням суду від 07.07.2016 року позовні вимоги задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № DZНСGК00770130 від 23.12.2005 року в розмірі 9759.06 [Долар США], що за курсом 27.24 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.02.2016 року складає 265836 (двісті шістдесят п`ять тисяч вісімсот тридцять шість) гривень 79 копійок, яка складається з наступного: 6475.87 [Долар США] заборгованість за кредитом; 1491.14 [Долар США] заборгованість по процентам за користування кредитом; 855.00 [Долар США] заборгованість по комісії за користування кредитом та 3987 (три тисячі дев`ятсот вісімдесят сім) гривень 55 копійок судового збору.

25.10.2016 року представником позивача отримано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № DZНСGК00770130 від 23.12.2005 року в розмірі 9759.06 [Долар США], що за курсом 27.24 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.02.2016 року складає 265836 (двісті шістдесят п`ять тисяч вісімсот тридцять шість) гривень 79 копійок, яка складається з наступного: 6475.87 [Долар США] заборгованість за кредитом; 1491.14 [Долар США] заборгованість по процентам за користування кредитом; 855.00 [Долар США] заборгованість по комісії за користування кредитом та 3987 (три тисячі дев`ятсот вісімдесят сім) гривень 55 копійок судового збору.

29.01.2018 року до суду надійшло подання Південного відділу державної виконавчої служби м.Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області про тимчасове обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_1 . Подання було обґрунтовано тим, що боржник рішення суду не виконала у строк встановлений для самостійного виконання та є підстави вважати, що боржник ухиляється від його виконання, тому є необхідність вжити заходи у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухвалою суду від 02.02.2018 року подання Південного відділу державної виконавчої служби м.Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області про тимчасове обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_1 задоволено.

Відповідно до вимог ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із вимогами ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті. Крім цього, відповідно до вимог ст. 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Як кореспондуєстаття 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, установлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи (книга друга ЦК), а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (глава 21 книгидругої ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Пунктом 5 частини 1статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України»регламентовано, що право громадянина України на виїзд із України може бути тимчасово обмежено у випадку його ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно з вимогами ст.441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Чинне законодавство України не містить визначення поняття «ухилення», практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення також відсутня.

З огляду на значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у пункті 5 частини 1статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», пункті 19 частини третьоїстатті 18 Закону України «Про виконавче провадження»означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Як констатував у своєму висновку суд касаційної інстанції, то поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

При цьому законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за свідоме ухилення від їх виконання.

Відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань, як і відомостей про обізнаність його з прийнятими під час виконавчого провадження постановами державного виконавця, строків їх виконання тощо, не може слугувати підставою для обмеження його конвенційних і конституційних прав, допоки протилежне не буде встановлено судом.

В ухвалі Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 02.02.2018 року не наведено підстав, якими суд керувався приймаючи рішення про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон. Підставою для встановлення обмеження вказано несплата боржником у добровільному порядку заборгованості.

В межах виконавчого провадження № 68372615 державним виконавцем 14.02.2022 року в порядку ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» здійснено опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 , зокрема квартири АДРЕСА_1 , яке є предметом іпотеки, іпотеко держателем якої являється ПАТ КБ «ПриватБанк».

Обмеження, що накладаються на боржника, можуть вважатися обґрунтованими лише у випадку, коли вони переслідують мету гарантування стягнення цих боргів. Відповідно, продовжувати обмеження на тривалий час не можна без періодичного перегляду їх обґрунтованості.

На це Європейський суд з прав людини звернув увагу у рішенні від 11 травня 2021 року у справі «Стецов проти України» (заява № 5170/15)

У справі «Гочев проти Болгарії», рішення від 26 листопада 2009 року (заява № 34383/03), Європейський суд визначив, що тимчасове обмеження в праві виїзду за ухилення від виконання зобов`язань має відповідати трьом критеріям:

-ґрунтуватися на національному законі;

-переслідувати одну або декілька легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції;

-відповідати справедливому балансу між правами людини та публічним інтересом, тобто бути пропорційним меті його застосування.

У цій справі Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише настільки, наскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії», скарга N 66485/01; рішення Європейського Суду від 11 травня 2021 року за справою «Стецов проти України», скарга N5170/15).

Державний виконавець не надав жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду, хоча на нього покладається відповідний обов`язок.

Суд зазначає, що Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022"Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", який затверджений Законом України від 2 травня 2022 року № 2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги позицію ЄСПЛ щодо неможливості продовжувати довготривалі заходи, що обмежують свободу пересування особи суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не ухиляється від виконання рішення суду у справі №207/637/16-ц, про що в т.ч. свідчить часткова оплата нею заборгованості, сприяння проведенню виконавчих дій з арешту майна на виконання рішення суду, а також враховуючи, що наявне тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон в умовах правового режиму воєнного стану через неможливість виїхати з території України може становити небезпеку для її життя та здоров`я, що є найвищою соціальною цінністю, суд дійшов висновку скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянки України ОСОБА_1 , застосоване ухвалою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 02.02.2018 у справі №207/637/16-ц.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258, 259, 260, 261, 352-355, 441 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Південний відділ державної виконавчої служби у м. Кам`янське Кам`янського району Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , встановлене ухвалою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 лютого 2018 року.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя Л.О.Бистрова