Провадження № 22-ц/801/1062/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 рокуСправа № 127/20565/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,

з участю секретаря судового засідання Ліннік Я. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», державного реєстратора комунального підприємства «Гарант+» Васюри П. В., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, припинення права власності за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Іщук Т. П. від 20 квітня 2022 року,

встановив:

09 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з цим позовом, за яким просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Комунального підприємства «Гарант+» (далі КП «Гарант+») Васюри П. В. від 19 березня 2019 року № 46017627 на квартиру за адресою АДРЕСА_1 та припинити право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі ТОВ «Кредитні ініціативи») на зазначену квартиру.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04 квітня 2008 року набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 , в якій проживають ОСОБА_1 , його дружина та четверо дітей, а також їхня баба ОСОБА_3 04 квітня 2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи») в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 04 квітня 2008 року №0101/0408/71-056 укладений договір іпотеки № 0101/0408/71-056-Z-01, відповідно до умов якого квартира АДРЕСА_2 передана в іпотеку. В грудні 2019 року він дізнався про те, що право власності на цю квартиру перереєстровано за іпотекодержателем ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора КП «Гарант +» Васюри П. В. від 19 березня 2019 року № 46017627. Рішення є незаконним, тому що прийняте під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07 червня 2014 року, а квартира є його єдиним житлом.

Крім того, зазначав, що відповідачем порушено положення статті 35 Закону України «Про іпотеку», оскільки він не отримував письмової вимоги про сплату боргу із зазначенням суми боргу та з наміром іпотекодержателя звернути стягнення на квартиру.

Вказував на порушення ТОВ «Кредитні ініціативи» положень статті 37 Закону України «Про іпотеку» в частині неповідомлення його про ціну, за якою іпотечне майно переходить у власність іпотекодержателя.

Зазначав, що при здійсненні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем, останнім державному реєстратору не було надано документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем вимоги про усунення порушень.

Звертав увагу на те, що квартира АДРЕСА_2 придбана лише частково за кредитні кошти, оскільки ним отримано кредит на суму 66400,00 доларів США, натомість житло придбано за 73800,00 доларів США, а тому він не може бути виселений із вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення.

Вказував, що чинне законодавство забороняє вчинення правочинів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, без попередньої згоди органів опіки та піклування, в спірній квартирі проживають діти, а реєстрація права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» проведена без згоди цього органу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2022 року позов задоволено частково.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно державного реєстратора КП «Гарант+» Васюри П. В. від 19 березня 2019 року, індексний № 46017627 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ТОВ «Кредитні ініціативи». Припинено право власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на квартиру АДРЕСА_2 . В частині вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора КП «Гарант+» Васюри П. В. відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати у справі.

Рішення мотивовано тим, що реєстрація права власності 19 березня 2019 року за ТОВ «Кредитні ініціативи» на квартиру АДРЕСА_2 проведена під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», без дотримання положень пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, що є підставою для скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора КП «Гарант+» Васюри П. В. від 19 березня 2019 року № 46017627 на квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Разом із скасуванням рішення про державну реєстрацію права власності одночасно підлягає припиненню таке право ТОВ «Кредитні ініціативи» на спірну квартиру. Позивач, заявляючи вимогу про скасування рішення про реєстрацію права власності на квартиру, визначив як відповідача державного реєстратора, однак зміст і характер відносин між учасниками справи та встановлені обставини справи підтверджують, що спірні правовідносини виникли з приводу порушення права власності позивача на квартиру ТОВ «Кредитні ініціативи», а тому належним відповідачем у такому спорі є особа, реєстрацію речового права якої оскаржує позивач.

В апеляційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи», вказуючи на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просило рішення скасувати і ухвалити нове про відмову у позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалося на те, що суд першої інстанції невірно застосував Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» як підставу для задоволення позовних вимог. Позивачем не доведено, що квартира є його єдиним житлом, тому що він має інше постійне зареєстроване місце проживання ( АДРЕСА_3 ), ніж адреса предмета іпотеки. Окрім іпотечного застереження іпотекодавець додатково надав беззаперечну згоду на задоволення вимог іпотекодержателя в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку», зокрема згідно з абзацом 3 підпункту 12.3.1 Договору іпотеки сторони в розумінні змісту статті 37 Закону України свідчать про те, що права іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту пункту 1.2.3 цього Договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до заперечення обставин, на які посилався позивач, як на підставу позову, але які були відхилені судом першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 04 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 0101/0408/71-056 (кредит фізичній особі на купівлю та під заставу нерухомості), відповідно до умов якого банк зобов`язався надати грошові кошти у розмірі 66400,00 доларів США на строк з 04 квітня 2008 року по 03 квітня 2038 року включно, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит із сплатою процентів в розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування. Кредит надається лише, зокрема після укладання іпотечного договору. Кредитні кошти призначені для здійснення розрахунків по договору купівлі-продажу між позичальником та продавцями з метою придбання квартири АДРЕСА_2 . Розділ договору щодо місця реєстрації ОСОБА_1 містить адресу: АДРЕСА_3 .

04 квітня 2008 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О. О., зареєстрований реєстрі за № 1703, відповідно до якого ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 65,8 м. кв. Продаж вчинено за 378750 грн 00 к.

Право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 зареєстроване 04 квітня 2008 року Вінницьким ООБТІ в реєстровій книзі № 370 за реєстровим № 1361/33907 (реєстраційне посвідчення від 04 квітня 2008 року).

04 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) укладений іпотечний договір № 0101/0408/71-056-Z-01, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О. О. та зареєстрований в реєстрі за № 1722.

Відповідно до умов договору іпотекодавець передає іпотекодержателю в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 04 квітня 2008 року № 0101/0408/71-056 належну на праві власності квартиру АДРЕСА_2 . За згодою сторін предмет іпотеки оцінюється в 372690 грн 00 к. (еквівалент за курсом НБУ 73800,00 доларів США).

Згідно з пунктом 11 іпотечного договору іпотекодержатедь набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо на день, визначений основним зобов`язанням, позичальник не поверне суму кредиту та/або проценти, та/або пеню або іншу заборгованість в тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання (як основного боргу, так і процентів за ним).

Відповідно до пункту 12.3 іпотечного договору за вибором іпотекодержателя застосовується спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке викладене в підпунктах 12.3.1 та 12.3.2 цього пункту договору.

Пунктом 12.3.1 іпотечного договору установлено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Розділ договору щодо місця реєстрації ОСОБА_1 містить адресу: АДРЕСА_3 .

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладений договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зайцем І. О. та зареєстрований в реєстрі за № 6970, відповідно до умов якого сторони домовились, що разом із відступленням прав вимоги заборгованостей за кредитними договорами, що здійснюється на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року № 15, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами згідно з додатком № 1 до цього договору.

28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладений договір про передачу прав за іпотечними договорами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О. В. та зареєстрований в реєстрі за № 2187, відповідно до умов якого сторони домовились, що разом із відступленням прав вимоги заборгованостей за кредитними договорами, що здійснюється на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами згідно додатку № 1 до цього договору.

Зміна іпотекодержателя на ТОВ «Кредитні ініціативи» по іпотечному договору від 04 квітня 2008 року за реєстраційним номером 1722, іпотекодавцем по якому щодо квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 , внесена до Державного реєстру іпотек (інформаційна довідка від 13 грудня 2019 року №192886421).

ОСОБА_1 та ОСОБА_8 є батьками: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які, а також ОСОБА_3 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 (довідка МКП «Замостя» від 11 жовтня 2019 року).

Відповідно до довідки Департаменту праці і соціального захисту населення Вінницької міської ради від 09 червня 2018 року № 730 ОСОБА_8 включена до обліку громадян, які мають право на пільги як багатодітна сім`я.

Згідно з довідкою Вінницького міського центру соціальних служб від 21 січня 2019 року № 01-07/68 сім`я ОСОБА_8 з 04 вересня 2018 року перебуває на обліку, як така, що опинилась в складних життєвих обставинах.

Відповідно до розрахунку заборгованості від 17 грудня 2018 року за кредитним договором від 04 квітня 2008 року № 0101/0408/71-056 розмір заборгованості становить 421485,92 долари США.

18 грудня 2018 року ТОВ «Кредитні ініціативи» ОСОБА_1 на адреси: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 , направило повідомлення № 8900 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору з вимогою про сплату боргу за кредитним договором розмір якого станом на 17 грудня 2018 року становив 421485,92 долари США (за курсом НБУ 11732955,39 грн). Одночасно повідомило, що в разі невиконання вимоги протягом 30 днів ТОВ «Кредитні ініціативи» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з цифровим ідентифікатором № 727 рекомендований лист від ТОВ «Кредитні ініціативи» направлений 21 грудня 2018 року, вручений 02 січня 2019 року за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується підписом в розділі «розписка в одержанні».

ТОВ «Кредитні ініціативи» замовило оцінку квартири АДРЕСА_2 та відповідно до висновку про вартість майна від 29 січня 2019 року, виготовленого ТОВ «Незалежна експертна компанія», її вартість станом на 29 січня 2019 року становить 970986 грн 00 к.

14 березня 2019 року представник ТОВ «Кредитні ініціативи» Чернявський О. М. звернувся до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо об`єкту нерухомості, розташованого в АДРЕСА_1 .

До заяви від 14 березня 2019 року додано: копію іпотечного договору від 04 квітня 2008 року № 0101/0408/71-056-Z-01, копію нотаріальної довіреності від 30 жовтня 2018 року, копію персональних даних представника, копію договору про передачу прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року, копію кредитного договору від 04 квітня 2008 року № 0101/0408/71-056, копію додатку № 1 до кредитного договору графік погашення кредиту та сплати відсотків, копію договору про відступлення прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року, копію повідомлень від 18 грудня 2018 року № 8900 та копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з цифровим ідентифікатором № 727.

19 березня 2019 року державним реєстратором КП «Гарант+» Васюрою П. В. прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 46017627, відповідно до якого проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 грудня 2019 року № 192886421 право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстроване 14 березня 2019 року державним реєстратором Васюрою П. В. за ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі: договору про передачу прав за іпотечним договором № 2189 від 28 листопада 2012 року, договору про відступлення прав за іпотечним договором №6970 від 28 листопада 2012 року, кредитного договору від 04 квітня 2008 року № 0101/0408/71-056, повідомлення № 8900 від 18 грудня 2018 року, довіреності № 15638 від 30 жовтня 2018 року та іпотечного договору № 1722 від 04 квітня 2008 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2019 року в справі № 127/8181/19 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 розірвано. Рішення набрало законної сили 23 травня 2019 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон ) іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону).

Згідно з частиною першою статті 35 Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року №800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 Закону (у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі Закон № 1304-VII), підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 частини першої статті 1 Закону України № 1023-XII «Прозахист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом Закон № 1304-VII установлено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону «Про іпотеку»).

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закон України № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Закон України № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, протягом дії Закону № 1304-VII для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яким є нерухоме житлове майно загальною площею в межах, визначених зазначеним Законом, що виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, також подається заява, що підтверджує згоду іпотекодавця громадянина України на набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, справжність підпису на якій засвідчується відповідно до Закону України «Про нотаріат», крім випадків встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованого права власності іпотекодавця на інше нерухоме житлове майно (його частину) у Державному реєстрі прав чи в його невід`ємній архівній складовій частині або надання державному реєстратору документів, якими підтверджується, що відповідне нерухоме житлове майно не є місцем постійного проживання іпотекодавця.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірна квартира АДРЕСА_2 , підпадає під дію мораторію, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується ОСОБА_1 та його родиною як місце постійного проживання, при цьому за ОСОБА_1 не зареєстровано право власності на інше нерухоме житлове майно, загальна площа квартири становить 65,8 кв. м., що не перевищує норму передбачену положеннями підпункту 1 пункту 1 Закону № 1304-VII, тому за відсутності заяви, що підтверджує згоду іпотекодавця на набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, чи встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованого права власності іпотекодавця на інше нерухоме житлове майно (його частину) або надання державному реєстратору документів, якими підтверджується, що відповідне нерухоме житлове майно не є місцем постійного проживання іпотекодавця, у державного реєстратора не було законних підстав для проведення державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону № 1304-VII міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) та від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц (провадження № 14-45цс20).

При цьому суд першої інстанції також правильно виходив із того, що отримання позивачем кореспонденції за іншою адресою, не свідчить про наявність у нього у власності іншого нерухомого житлового майна чи про те, що спірна квартира не є його місцем постійного проживання. Суд дав правильну оцінку доводам відповідача, зокрема й щодо розірвання у 2019 році шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 та звернув увагу, що обставини щодо постійного місця проживання ОСОБА_1 не були предметом дослідження судом під час розгляду справи про розірвання шлюбу.

Щодо доводів апеляційної скарги про згоду позивача на задоволення вимог іпотекодержателя в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» про що, зокрема, зазначено в абзаці 3 підпункту 12.3.1 Договору іпотеки, згідно з яким сторони в розумінні змісту статті 37 Закону України свідчать про те, що права іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту пункту 1.2.3 цього Договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, то апеляційний суд виходить із такого. Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (стаття 36 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частин другої, третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Аналіз наведених положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, а саме: чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на це майно.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/8068/16-ц.

Як зазначалося вище договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель, а тому положення пункту 12.3.1 Договору іпотеки, укладеного до прийняття Закону України № 1304-VII, не можна вважати згодою іпотекодавця на реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем в розумінні цього Закону та пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що мораторій (заборона) на примусове відчуження майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, який встановлений Законом № 1304-VII, має цільовий характер і є державною гарантією захисту конституційних прав та інтересів громадян, які отримали кредити саме в іноземній валюті.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не є істотними, не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а зводяться виключно до переоцінки доказів належно досліджених та оцінених судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Повний текст судового рішення виготовлено 12 липня 2022 року).

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. В. Ковальчук

Т. Б. Сало