Номер провадження: 22-ц/813/4040/22
Справа № 509/5023/20
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 509/5023/20

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/4040/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідачі 1) Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», 2) ОСОБА_2 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Кочко В.К. 31 березня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати недійсним Договір іпотеки, укладений 25.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , зареєстрований приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф. в реєстрі за № 2704; 2) припинити обтяження речових прав ОСОБА_1 на Ѕ частку будинку, який знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , загальною площею - 198,7 кв. м., житловою - 87,5 кв. м.; 3) стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі - 840,80 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що вищевказаний договір іпотеки був укладений в період шлюбу, після набуття подружжям права власності на вказане нерухоме майно. В свою чергу ОСОБА_1 не надавала згоду на укладання іпотечного договору, не надавала згоду на розпорядження ОСОБА_2 спільним майном (будинком), не є стороною вказаного договору, що свідчить про відсутність будь-яких правовідносин, зобов`язань між позивачкою та АТ «Райффайзен Банк Аваль (а. с. 2 - 7).

2.2 Позиція інших учасників справи в суді першої інстанції

Відповідачі - АТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - ОСОБА_3 правом надання відзиву, пояснень на позов не скористались. Відзиву, пояснень на позов матеріали справи не містять.

2.4 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 березня 2021 рокузадоволено вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 .

Визнано недійсним Договір іпотеки, укладений 25.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , зареєстрований приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф. в реєстрі за № 2704.

Припинено обтяження речових прав ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на Ѕ частку будинку, який знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , загальною площею - 198,7 кв. м., житловою - 87,5 кв. м..

Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі - 840,80 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір іпотеки від 25.04.2007 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , без нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_1 , як співвласника предмета іпотеки, порушує її законні майнові права та інтереси, суперечить вимогам законодавства України.

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що сторони договору іпотеки не дотрималися вимог статті 203 ЦК України, ст. 65 СК України, ст. 369 ЦК України, ч. 2 ст. 6, п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», що є законною підставою для визнання такого договору недійсним (а. с. 71 - 75).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 травня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль» про перегляд вищевказаного заочного рішення (а. с. 96).

2.5 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

АТ «Райффайзен Банк Аваль»в апеляційній скарзі просить скасувати заочне рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 березня 2021. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

2.6 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) при укладенні спірного договору перевірявся сімейний стан ОСОБА_2 .. За результатами перевірки було встановлено, що ОСОБА_2 не перебуває у шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах. ОСОБА_2 зазначав, що предмет іпотеки є його особистою власністю; 2) місцевий суд дійшов передчасних висновків про наявність шлюбних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , невірних висновків про виникнення режиму спільної сумісної власності на підставі рішення суду про поділ майна як сумісно нажитого майна подружжя; 3) судом першої інстанції невірно застосовані положення ст. 60 СК України (а. с. 100 101 зворотна сторона).

2.5 Узагальнені доводи інших учасників справи в апеляційному суді

Позивачка - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - ОСОБА_3 правомнадання відзиву, пояснень на апеляційну скаргу не скористались. Відзив, пояснення на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшли.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанцій

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.08.2021 року апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 березня 2021 року було залишено без руху (а. с. 125 125 зворотна сторона).

На виконання вимог ухвали АТ «Райффайзен Банк Аваль» надано апеляційному суду заяву з додатками, якими усунуто недоліки апеляційної скарги (а. с. 129 133 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.09.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 березня 2021 року (а. с. 135 - 135 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.09.2021 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Справу призначено до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду з викликом учасників справи у судове засідання (а. с. 136).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Заяв, клопотань не надали.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, період знаходження справи на розгляді в апеляційному суді, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ «Райффайзен Банк Аваль» не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

З 01.10.2004 р. по 22.07.2015 рік ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_2 , що встановлено рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.07.2015 р. по справі № 509/2776/15-ц.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області по справі № 509/2776/15-ц від 22.07.2015 року шлюб між подружжям розірваний.

В період шлюбу, а саме 03.04.2007 р., на підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.03.2007 р., яке набрало законної сили 03.04.2007 р., подружжям набуте (зареєстроване) нерухоме майно - садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташоване за адресою - АДРЕСА_1 , загальною площею - 198,7 кв. м., житловою - 87,5 кв. м., що підтверджується також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14114937 від 03.04.2007 р..

25.04.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/0044/82/73744, за умовами якого останньому було надано кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 136 374 доларів США під 13,75 % річних, строком до 25.04.2017 року.

25.04.2007 р. у забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2 передав банку в іпотеку (відповідно до пункту 1.2. Договору іпотеки): - належний подружжю на праві спільної сумісної власності садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться на території Новодолинської сільської садовий кооператив «Дорожик-63», АДРЕСА_2 та складається в цілому з одного садового будинку під літ. «А-2», загальною площею - 198,7 кв. м., під літ. «а» - підвал, під літ. «а(1)» - навіс, 1-6, I спорудження, розташованого на земельній ділянці розміром - 600 кв. м.; - земельну ділянку, площею - 0,060 га., надану ОСОБА_2 в порядку приватизації для ведення садівництва, розташовану на території Новодолинської сільської садовий кооператив АДРЕСА_1 .

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.02.2014 року по справі № 509/84/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, за ОСОБА_1 визнано право власності на Ѕ частку зазначеного будинку.

Між сторонам виникли правовідносини щодо визнання договору іпотеки недійсним.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку. Правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Відповідно до статті 11 ЦК України (в редакції від 16.01.2007 р.), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) (в редакції від 16.01.2007 року, діючій на момент набуття права власності на майно) закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ч. 3 статті 368 ЦК України (в редакції від 16.01.2007 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України (в редакції від 16.01.2007 року, діючій на момент укладення іпотечного договору), об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Крім того, вказане майно не є особистою приватною власністю одного з подружжя (чоловіка) в розумінні статті 57 СК України (в редакції від 16.01.2007 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України (в редакції від 16.01.2007 р.), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України (в редакції від 16.01.2007 р.), право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України (в редакції від 16.01.2007 р.), правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (в редакції від 12.05.2006 року, діючій на момент укладення іпотечного договору):

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель;

Боржник - іпотекодавець або інша особа, відповідальна перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання;

Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника;

Основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» (в редакції від 12.05.2006 року), іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення.

Частиною другою статті 6 Закону України «Про іпотеку» (в редакції від 12.05.2006 року, чинній на дату укладення договору іпотеки) визначено, що майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників.

Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Частиною першою та другою статті 65 СК України (в редакції від 16.01.2007 року) передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою; при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України (в редакції від 16.01.2007 року), для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до статті 578 ЦК України (в редакції від 16.01.2007 р., діючій на момент укладення іпотечного договору), майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.

Зазначені положення законодавства свідчать, що обов`язковими умовами відповідальності особи (другого з подружжя) за договором іпотеки є: 1) наявність у особи основного зобов`язання на підставі договору, закону або рішення суду; 2) наявність у особи статусу іпотекодавця (боржника або майнового поручителя); 3) надання письмової нотаріально засвідченої згоди другого з подружжя на укладення договору іпотеки.

Договір іпотеки від 25.04.2007 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , без нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_1 , як співвласника предмета іпотеки, порушує її законні майнові права та інтереси, суперечить вимогам законодавства України.

Таким чином, сторони договору не дотрималися вимог статті 203 ЦК України, ст. 65 СК України, ст. 369 ЦК України, ч. 2 ст. 6, п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», що є законною підставою для визнання даного договору недійсним.

Наведене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), в якому Верховний Суд відійшов від правових висновків, викладених у постановах від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15, від 27 січня 2016 року у справі №6-1912цс15 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-533цс16, у яких Верховний Суд України дійшов висновку про те, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у наведених вище справах, Велика Палата Верховного Суду вказала, що він суперечить принципу рівності як майнових прав подружжя, так і рівності прав співвласників, власність яких є спільною сумісною, без визначення часток, та вважала, що відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору. Згода подружжя на вчинення іншим з подружжя правочину є за своєю правовою природою окремим одностороннім правочином, що має бути укладений письмово.

Застосування матеріального права у подібних правовідносинах також відображається у постанові Верховного Суду від 27.03.2019 року по справі № 643/6453/17.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми права, доводи апеляційної скарги про те, що при укладенні спірних договорів перевірявся сімейний стан ОСОБА_2 , за результатами перевірки було встановлено, що ОСОБА_2 не перебуває у шлюбі або в фактичних шлюбних відносинах, ОСОБА_2 зазначав, що предмет іпотеки є його особистою власністю є неспроможними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є такими, які зводяться до невірного тлумачення норм сімейного кодексу України і їх тлумачення, тому вони не заслуговують на увагу апеляційного суду.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги АТ «Райффайзен Банк Аваль»є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги АТ «Райффайзен Банк Аваль»відсутні.

3.7 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення.

Заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 13 липня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе