Справа № 587/2058/20
27 червня 2022 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Губарь Ю.В., представника позивачів адвоката Кулик В.В., представника відповідача Литвиненко Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Семереньки» про розірвання договору оренди землі,
В С Т А Н О В И В :
В судовому засіданні представник позивачів адвокат Кулик В.В. підтримав змінені позовні вимоги в повному обсязі.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши правові позиції сторін, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного.
В подальшому 7 грудня 2018 року ТОВ АФ «Рост» припинило свою діяльність(реорганізувалося) шляхом приєднання до ТОВ АФ «Секмереньки», яке є правонаступником всіх прав і обов`язків ТОФ АФ «Рост».
23 лютого 2017 року ОСОБА_3 , 1921 року народження, померла ( ар.с.13).
У відповідності з статтею 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.
В той же час згідно з п. 38 укладеного між сторонами договору оренди землі від 25 червня 2007 року перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря є підставою для зміни умов або припинення договору.
Проведення експертизи доручено експертам Сумського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України ( м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 27).
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки витікають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на дату, зазначену в спірних договорах) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.
Отже, підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підписів підтверджує наміри учасників правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин, свідчить про досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
Отже, позивачі, як нові власники земельної ділянки, вправі розірвати договір оренди землі від 25 червня 2017 року на підставі п. 38 договору, а саме у зв`язку з переходом права власності на орендовану земельну ділянку до інших осіб - спадкоємців орендодавця, позивачів по справі.
Наявність Додаткового договору № б/н від 20.12.2008 року, що зареєстрований у Сумському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах», начебто укладеного між сторонами, не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог щодо розірвання договору оренди землі від 25 червня 2007 року, оскільки цей договір не був підписаний орендодавцем ОСОБА_3 , що підтверджується зібраними по справі доказами, в тому числі і висновком судово-почеркознавчої експертизи №2551/2552 від 31.05.2022р.
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з того, що додатковий договір між померлою ОСОБА_3 та ТОВ Агрофірма «РОСТ» від 20.12.2008 року не відповідає положенням чинного законодавства, оскільки орендодавець ( ОСОБА_3 ) та орендар ( відповідач по справі) в належній формі не досягай згоди щодо зміни умов чинногоДоговору оренди землі від 25 червня 2007 року, беручи до уваги, що підпис від імені орендодавця на Додатковому договорі не належить орендодавцю - ОСОБА_3 .
Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Судові витрати підлягають стягненню з відповідача у відповідності з положеннями ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 203, 207, 215, 651 ЦК України, ст. 32 Закону України «Про оренду землі», суд
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Семереньки» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 420 гривень 40 копійок судових витрат, пов`язаних з сплатою судового збору в доход держави.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А.Степаненко