РІШЕННЯ

іменем України

"06" липня 2022 р. смт Тиврів 145/1860/20

2/145/188/2022

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О.

при секретарі Цюпій О.П.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тиврівської селищної ради Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мама ОСОБА_2 , яка постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Після її смерті залишилося спадкове майно, на яке він має право як спадкоємець за законом. Спадщину після смерті матері він прийняв шляхом вступу в фактичне володіння та управління майном. Інших спадкоємців ні за заповітом, ні за законом немає.

За станом здоров`я та відсутністю коштів він не мав змоги раніше отримати свідоцтво про право на спадщину та згідно зі ст.1249 ЦК України строк отримання свідоцтва у часі не обмежений.

При зверненні за консультацією адвокат пояснив йому, що у випадку, якщо його мама була членом КСП під час розпаювання землі, не виключено, що вона мала право на земельну частку (пай). Після смерті матері будь-яких правовстановлюючих документів на її майно він не знайшов.

Із відповіді відділу Держгеокадастру у Тиврівському районі від 08.09.2020 він дізнався, що сертифікат, оформлений на ОСОБА_2 , відсутній. Із відповіді Тиврівської РДА від 19.10.2020 він дізнався, що сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_3 відсутній, як і відсутні чисті бланки сертифікатів.

Разом з тим у Державному акті на право колективної власності на землю серія ВН №015 від 26.12.1995 із списком членів КСП «Мрія», значиться прізвище його матері. Крім того, у відділі Держгеокадастру у Тиврівському районі отримано і книгу реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). За №154 зазначеної книги є запис про його матір та оформлений на її ім`я сертифікат серії ВН №053107. У колонці підпис власника сертифіката про його отримання відсутній.

Таким чином, сертифікат вважається втраченим - його мама його не отримувала, у районній державній адміністрації відсутній.

У вересні-жовтні 2020 році він дізнався про те, що його матір мала право на земельну частку (пай) і таке право згідно статті 1218 ЦК України, ст.524 ЦК УРСР входить до складу спадщини. Оскільки за життя його матір не отримала сертифікат, то і відповідно, він не знав і не міг знати про його існування.

Вважає, що Додаток (список членів КСП «Мрія», які мають право на земельну частку (пай) до державного акта на право колективної власності на землю) є беззаперечним доказом того, що його матір на день видачі такого акта була членом КСП, а відтак у неї виникло право на земельну частку (пай). До списку його матір включена.

Крім того, при розпаюванні земель КСП «Мрія» у списках (додатку) до Державного акта на право колективної власності на землю та у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) ОСОБА_3 по батькові записана « ОСОБА_4 », а у свідоцтві про смерть - « ОСОБА_5 ». У його свідоцтві про народження його мати записана « ОСОБА_2 ».

Вказані розбіжності були допущенні при складанні списків членів КСП «Мрія», які мають право на земельну частку (пай), що потягнуло за собою помилку у правовстановлюючому документі - сертифікаті на право на земельну частку (пай).

У списках членів КСП «Мрія», що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю, зазначена лише одна особа з прізвищем « ОСОБА_6 » та іменем « ОСОБА_7 ».

У свідоцтві про смерть його матері записано, що вона померла у віці 71 років. Звідси, за даними паспорта вона народилася в 1926 році. На жаль, книги актових записів про народження громадян по селі Краснянка за 1926 р. в архіві на зберіганні немає.

Вважає, що суттєвою є та обставина, що у погосподарських книгах зазначено у колонці «Список членів сім`ї» ОСОБА_1 - син ОСОБА_3 . При цьому, у його свідоцтві про народження його мама записана ОСОБА_2 .

Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН №053107, який зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів, оформлений дійсно на його маму.

Просить встановити юридичний факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН №053107, зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) під номером 154 від 24.10.1996 на ім`я ОСОБА_3 належить особі - ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ним право на земельну частку (пай) в розмірі 4,83 умовних кадастрових гектари вартістю 105212,10 грн., розташованої в адміністративних межах Краснянківської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог від 19.02.2021 просить п.2 прохальної частини позовної заяви читати в такій редакції: Визнати за ним право на земельну частку (пай) в розмірі 4,83 умовних кадастрових гектари вартістю 105212,10 грн, розташованої в адміністративних межах Тиврівської селищної ради на території Краснянківського старостинського округу Вінницької області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити. Пояснив, що заяву про прийняття спадщини після смерті матері в нотаріальну контору він не подавав та спадщину не приймав, оскільки не було на це коштів, а тепер з`явилися. До смерті матері він жив у своїй хаті по АДРЕСА_2 , а мати проживала сама по АДРЕСА_1 . Після смерті матері в її будинку жив племінник, городом ніхто не користувався, іншого майна не було. Його брат помер у 2011 році.

Представник відповідача Тиврівської селищної ради ради в судове засідання не з`явився, подав заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у відсутності представника, проти задоволення позовної заяви не заперечує.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до положень ст.5 ЗК України (1990 року), земля могла належати громадянам на праві колективної власності.

Відповідно до ст.17 ЗК України передача земельних ділянок у колективну та приватну власність проводилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Пункт 2 Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначає, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 11 Постанови від 30.05.2008 № 7 Про судову практику у справах про спадкування, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Виходячи зі змісту статей 22, 23 ЗК України та Указу Президента України від 8 серпня 1995 року, право на земельний пай у таких випадках особа набуває за наявності усіх трьох умов (перебування в членах КСП, включення до списку осіб, доданого до Державного акту на право колективної власності на землю, одержання КСП Державного акту), суду слід перевірити саме ці обставини і, залежно від установленого, вирішити питання про обґрунтованість позовних вимог.

Кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай), приймається за списком, що є додатком до державного акту на право колективної власності на землю, який, у разі потреби, уточнюється і підписується головами відповідної Ради і підприємства. Право на земельну частку (пай) громадянина посвідчується сертифікатом за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 р. №801 "Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)". Сертифікати на право на земельну частку (пай) громадянам України видаються відповідною районною державною адміністрацією (виконавчим комітетом міської Ради).

Відповідно до п.6 листа Верховного суду України від 29.10.2008 №19-3767/0/8-08 "Головам апеляційних судів Автономної Республіки Крим,областей, міст Києва та Севастополя" при розгляді справ про визнання права на земельну частку (пай) судам необхідно:

а) перевіряти наявність підстав, передбачених Указом Президента України від 8 серпня 1995 р. №720/95 "Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям", відповідно до п. 2 якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При цьому слід мати на увазі, що трудова книжка свідчить не про членство в КСП, СК чи САТ, а про наявність трудових відносин з ними;

б) досліджувати статут підприємства, оскільки відповідно до ст. 4 Закону України від 14 лютого 1992 р. №2114-ХІІ "Про колективне сільськогосподарське підприємство" підприємство діє на основі статуту, в якому вказується порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї; з`ясовувати, коли було видано державний акт на право колективної власності на землю, оскільки член КСП, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту (п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ"').

Відповідно до ст.3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , (а.с.8), яка постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Відповідно до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Тиврівською РДА по КСП Краснянської сільської ради (а.с.17), сертифікат оформлено на ім`я ОСОБА_3 , однак його оригінал чи копія суду не надана, а тому невідомо, що зазначено в ньому про власника, що унеможливлює робити висновки про неправильність внесення даних до зазначеного сертифікату.

Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, який був чинним на час відкриття спадщини визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Суд вважає, що посилання позивача на довідку виконкому Краснянківської сільської ради №280 від 30.10.2020 (а.с.10), як на підтвердження прийняття спадщини шляхом вступу в фактичне володіння та управління майном,є безпідставними, оскільки відповідно до пояснень позивача, наданих у судовому засіданні, жодних дій чи заходів щодо управління та користування майном спадкодавиці він не вживав, після смерті матері в її будинку жив племінник, городом ніхто не користувався, іншого майна не було, заяви про прийняття спадщинидо нотаріальної контори не подавав, а томуспадщину після смерті матері він не прийняв.

Суд вважає, щопозовні вимоги необґрунтовані, а тому в задоволенні позову відмовляє.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76, 81, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст.256, 257 ЦК України, Указом Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», суд

ухвалив:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 13 липня 2022 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не буде вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подана протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Суддя Ратушняк І. О.