Житомирський апеляційний суд
Справа №274/7663/21 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 8 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 274/7663/21 за позовом ОСОБА_1 до Семенівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області та Державного підприємства "Бердичівське лісове господарство" про визнання недійсним державного акта на праві постійного користування земельною ділянкою та вилучення земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 вересня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Хуторної І.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 , який за життя набув у власність житловий будинок АДРЕСА_1 . Земельні ділянки, які призначені для обслуговування вказаного житлового будинку, а також для ведення особистого селянського господарства за даною адресою, загальною площею 0,43 га, з 1973 року перебували у користуванні батька, проте не були приватизовані ним й помилково включені до земель лісового господарства. На даний час вони увійшли до складу земель, які перебувають у постійному користуванні Державного підприємства « Бердичівське лісове господарство».

Позивач вказує, що прийняв спадщину після смерті свого батька та отримав свідоцтво про право власності на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 . За життя спадкодавець розпочав процедуру приватизації цих земельних ділянок, проте не встиг оформити право власності на зазначене нерухоме майно.

ОСОБА_1 також зазначає, що, набувши у встановленому законом порядку право власності на житловий будинок, він позбавлений можливості оформити право власності на земельні ділянки, призначені для обслуговування цього житла та ведення особистого селянського господарства.

Враховуючи вищезазначене, просив визнати недійсним державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №073024, виданий 27 грудня 2010 року ДП « Бердичівське лісове господарство», та вилучити із земельної ділянки площею 124,8361 га, яка призначена для ведення лісового господарства, помилково включену земельну ділянку площею 0,43 га, на якій розташований житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 .

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд прийняв відзив на позовну заяву з порушенням строку, у зв`язку з чим ним заявлено відвід головуючій у цій справі. Вважає, що розгляд справи відбувся неповноважним складом суду.

Звертає увагу на ту обставину, що право власності спадкодавця на вказаний житловий будинок не заперечувалося відповідачами, відтак суд повинен був застосувати положення ст.ст.81,122,155 ЗК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП « Бердичівське лісове господарство» зазначає, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_1 , відноситься до земель лісогосподарського призначення та перебуває у користуванні ДП « Бердичівський лісгосп». При цьому, позивач не надав доказів того, що земельна ділянка, на якій розташований цей житловий будинок, була передана у користування чи власність спадкодавця.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу.

Представник ДП « Бердичівський лісгосп» в судовому засіданні не визнала доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Великонизгірецької сільської ради Бердичівського району 10 липня 2009 року, ОСОБА_2 набув у власність житловий будинок АДРЕСА_1 .

На його звернення щодо передачі у власність земельної ділянки, на якій розташоване вказане домогосподарство, Головне управління Держкомзему у Житомирській області своїм листом від 27 жовтня 2009 року повідомило про те, що дана земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні ДП « Бердичівське лісове господарство».

В судовому засіданні досліджувався державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №073024, виданий Бердичівською районною державною адміністрацією 27 грудня 2010 року, згідно з яким ДП «Бердичівське лісове господарство» є постійним користувачем земельної ділянки площею 124,8361 га.

Долучений до матеріалів справи висновок від 22 лютого 2010 року №03/122 свідчить про те, що ДП « Бердичівське лісове господарство», розглянувши надані матеріали та обстеживши в натурі присадибну земельну ділянку, попередньо погодило вилучення земельної ділянки, на якій розміщений приватний будинок і відноситься до категорії нелісових із складу земель лісогосподарського призначення ДП "Бердичівське лісове господарство", в кв.30 вид. 3 Чорнолозького лісництва, площею 0,30 га, в тому числі для обслуговування будинку, площею 0,10 га, та ведення особистого селянського господарства 0,20 га, що передбачено ст.121 ЗК України.

Рішенням Великонизгірецької сільської ради Бердичівського району Житомирської області від 15 липня 2010 року ОСОБА_2 надано погодження на внесення присадибної земельної ділянки, площею 0,43 га, в межі населеного пункту після офіційного вилучення з користування даної земельної ділянки в ДП " Бердичівське лісове господарство".

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті спадщину прийняв син ОСОБА_1 , який 2 червня 2021 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень статті 56 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни та юридичні особи у встановленому законом порядку можуть набувати у власність для лісорозведення земельні ділянки, а також можуть мати у власності ліси, створені шляхом лісорозведення на набутих у власність у встановленому законом порядку земельних ділянках, а також самозалісені ділянки на набутих у власність у встановленому законом порядку земельних ділянках.

Згідно зі статтею 57 ЗК України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Фізичні та юридичні особи мають право на віднесення до земель лісогосподарського призначення земельних ділянок (у тому числі самозалісених), що перебувають у їх власності і належать до усіх категорій земель (крім земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення), а також на ведення на них лісового господарства.

Частиною 1 статті 120 ЗК України також передбачено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.

Згідно з частиною 11 статті 120 ЗК України, якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язаний передати земельну ділянку у власність або користування набувачу в порядку, встановленому цим Кодексом.

Пропущення строку подання клопотання, зазначеного в абзаці першому цієї частини, не може бути підставою для відмови набувачу (власнику) такого об`єкта у передачі йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт.

Відповідно до частини 13 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, єдиний майновий комплекс), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні, особами, які не можуть набувати земельну ділянку на такому праві, вони набувають таку земельну ділянку із земель державної або комунальної власності у власність або оренду. Набувач права власності на такий об`єкт зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або оренду земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.

Отже, вказані норми свідчать про те, що позивач, набувши у власність вказаний житловий будинок, не позбавлений можливості вирішити у встановленому законом порядку питання щодо виділення йому земельної ділянки, на якій розташоване зазначене домоволодіння.

Та обставина, що за життя спадкодавця ДП « Бердичівський лісгосп» попередньо погодив вилучення спірної земельної ділянки зі складу земель лісогосподарського призначення, не створює для позивача жодних правових наслідків та не свідчить про те, що будь-яке речове право на цю земельну ділянку увійшло до спадкової маси після смерті його батька.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, земельна ділянка площею 0,43 га, розташована за вказаною адресою, не була вилучена у ДП « Бердичівський лісгосп» для передачі батьку позивача й останній не набув на неї речове право.

Окрім того, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що порядок вилучення земельних ділянок із земель лісогосподарського призначення чітко регламентований нормами законодавства й не може бути застосований судом при вирішенні даного спору.

Так, статтею 149 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу. Вилучення земельних ділянок здійснюється за письмовою згодою землекористувачів, а в разі незгоди землекористувачів - у судовому порядку. Справжність підпису на документі, що підтверджує згоду землекористувача на вилучення земельної ділянки, засвідчується нотаріально.

Заслуговує на увагу й та обставина, що в силу положень законодавства суд не наділений повноваженнями щодо зміни цільового призначення земельних ділянок, про що також зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні.

Матеріали справи свідчать, що заявлений позивачем відвід був розглянутий судом у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства, відтак доводи апеляційної скарги про розгляд даної справи неповноважним складом суду є безпідставними.

Таким чином, відсутні підстави для зміни чи скасування рішення суду, яке ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 вересня 2022 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 12 грудня 2022 року.