УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2022 Справа №607/18875/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі судді В.М. Братасюка, розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Магдич Ольги Олександрівни про вжиття заходів забезпечення виконання рішень іноземних судів щодо визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В :

Представник заявника ОСОБА_2 адвокат Магдич О.О. звернулася до суду із заявою (яку найменувала про визначення місця проживання та відібрання дитини) про надання дозволу на примусове виконання на території України постанови сімейного Суду першої інстанції Антверпена від 08.07.2022 у справі №22/476/В за позовною заявою пана ОСОБА_3 , якою ОСОБА_4 зобов`язано: не залишати територію Бельгії з неповнолітньою дочкою ОСОБА_5 , а також не організовувати чи сприяти виїзду цієї неповнолітньої дитини з території Бельгії; повернути неповнолітню дитину ОСОБА_6 до Бельгії протягом трьох днів з моменту винесення цієї постанови зі стягненням штрафу у розмірі 250.00 Євро за кожен день прострочення у виконанні згаданої постанови до максимальної суми штрафу у розмірі 5000,00 Євро та рішення Районного суду для столичного міста Варшави VI Nsm 2422/22 від 22.06.2022, яким в порядку забезпечення, на час тривання провадження встановлено місце перебування малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кожному місці проживання батька малолітньої ОСОБА_8 .

Водночас подано заяву про вжиття заходів забезпечення зазначеного клопотання, в якій просить:

-заборони ОСОБА_9 на час розгляду клопотання виїжджати разом з дочкою ОСОБА_10 за межі свого постійного місця проживання (в АДРЕСА_1 );

-зобов`язати ОСОБА_9 передати паспорт ОСОБА_11 ЕМ НОМЕР_1 представнику Державної виконавчої служби України до завершення розгляду даного клопотання.

Заява обґрунтована тим, що є побоювання, що ОСОБА_12 будуть вчинятись дії для перешкоджання та затягування в виконанні даних судових рішень, та як попередня її поведінка свідчить про протидію вищевказаному судовому рішенню Суду першої інстанції Антверпена від 08.07.2022 р. у справі № 22/476/В та рішенню Районного суду для столичного міста Варшави VI Nsm 2422/22 від 22 червня 2022 року. Вважає, що у разі, якщо дізнавшись про подання даного клопотання до Тернопільського міськрайонного суду, боржниця залишить з дочкою ОСОБА_13 місце свого постійного проживання, виконати рішення суду буде неможливим або значно утрудненим.

Перевіривши та дослідивши зміст заяви та додатків, Суд приходить до наступного висновку.

Згідно вимог ч.1 ст.466 ЦПК України суд за заявою особи, яка подає клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду такого клопотання, якщо невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Згідно ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно п. 2.3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, одним яз видів забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії та встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Вимогами п. 3-4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до роз`яснень п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, разом з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземних судів представник звернулася до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення клопотання шляхом заборони ОСОБА_12 на час розгляду клопотання виїжджати разом з дочкою ОСОБА_10 за межі свого постійного місця проживання (в АДРЕСА_1 ) та зобов`язати ОСОБА_12 передати паспорт ОСОБА_11 ЕМ НОМЕР_1 представнику Державної виконавчої служби України до завершення розгляду клопотання.

Як зазначено в клопотанні 22 червня 2022 року Районний суд для столичного міста Варшави виніс рішення VI Nsm 2422/22 від 22 червня 2022 року, яким в порядку забезпечення, на час тривання провадження встановив місце перебування малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кожному місці проживання батька малолітньої ОСОБА_8 . В вказаному рішенні зазначено, що рішення Районного суду для столичного міста Варшави підлягає виконанню негайно, тобто з 22 червня 2022 р., але є чинним з 15 липня 2022 року. Далі, у зв`язку з переїздом до Бельгії, з метою вирішення даного спору ОСОБА_14 вимушений був 08 липня 2022 року звернутися із заявою до Суду першої інстанції Антверпена, яким відкрито справу № 22/476/В, у якій розглядається питання щодо визначення основного місця проживання дитини, обмеження прав матері щодо виїзду з дитиною за межі ОСОБА_15 території, заборони пані ОСОБА_16 залишати територію Бельгії разом з дочкою або організовувати чи сприяти виїзду неповнолітньої дитини з території Бельгії. Згідно приписів постанови сімейного Суду першої інстанції Антверпена від 08.07.2022 р. у справі № 22/476/В ОСОБА_4 зобов`язано :

-не залишати територію Бельгії з неповнолітньою дочкою ОСОБА_5 , а також не організовувати чи сприяти виїзду цієї неповнолітньої дитини з території Бельгії;

-повернути неповнолітню дитину ОСОБА_6 до Бельгії протягом трьох днів з моменту винесення цієї постанови зі стягненням штрафу у розмірі 250.00 Євро за кожен день прострочення у виконанні згаданої постанови до максимальної суми штрафу у розмірі 5000,00 Євро.

Зважаючи на обраний спосіб захисту та кінцеву мету Суду незрозуміло, які саме конкретні ризики утруднення чи невиконання рішень іноземних судів існують на час подання заяви про надання дозволу на примусове виконання на території України рішень іноземних судів.

При цьому суд констатує, що жодної необхідності у забороні ОСОБА_9 виїжджати разом з дочкою ОСОБА_10 за межі свого постійного місця проживання (в АДРЕСА_1 ) та зобов`язані її передати паспорт ОСОБА_11 на час розгляду клопотання не існує, оскільки це аж ніяк не сприятиме виконанню рішення з приводу обмежень прав матері щодо виїзду з дитиною за межі Шенгенської території. З огляду на зазначене заява до задоволення не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. 149-153, 154, 157, 261, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 адвоката Магдич Ольги Олександрівни про вжиття заходів забезпечення виконання рішень іноземних судів щодо визначення місця проживання дитини відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання до Тернопільського апеляційного суду.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк