Дата документу 20.12.2022 Справа № 334/8474/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 336/8474/21 Головуючий у 1 інстанції: Боєв Є.С.
№ 22-ц/807/1844/22 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Остащенко О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Лисенка Сергія Дмитровича на ухвалу Шевченківського районного суду Запорізької області від 12 серпня 2022 року за заявою ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частину двокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Шевченківського районного суду Запорізької області від 12 серпня 2022 року у задоволенні заяви адвоката Лисенка С.Д. про забезпечення зустрічного позову шляхом накладення арешту на майно відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 в особі адвоката Лисенка С.Д. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким заяву адвоката Лисенка С.Д. про забезпечення зустрічного позову шляхом накладення арешту на майно задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на розгляді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та зустрічною позовною заявою адвоката Лисенка Сергія Дмитровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 про визнання право власності на Ѕ частину двокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач подав зустрічний позов, та його представник, адвокат Лисенко С.Д., звернувся до суду з заявою про забезпечення зустрічного позову, в якій просить забезпечити позовом шляхом накладення арешту на вказану двокімнатну квартиру.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позву, суд першої інстанції послався на те, що заявник на підтвердження необхідності накладення арешту на квартиру надав роздруківку із рекламним оголошенням про продаж квартири по АДРЕСА_2 , однак предметом спору є квартира по АДРЕСА_3 , що на думку суду не може бути доказом вчинення ОСОБА_3 несумлінних дій, направлених на продаж предмету спору, і, як висновок, на наявність реального ризику невиконання можливого рішення суду про задоволення зустрічних позовних вимог.

Такі висновки суду не є переконливими, позаяк спір виник з приводу користування жилим приміщенням між колишнім подружжям, одному з яких ОСОБА_3 , наразі належить на праві особистої приватної власності житловим будинок, а іншій з подружжя ОСОБА_1 , вселився до будинку як член сім`ї власника і продовжував користуватися ним після розірвання шлюбу між сторонами, однак заявив про визнання за ним права власності на частину квартири, оспорюючи одноособову власність позивачки.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IVсуди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно з Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (ст.1) високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені у розділі 1 цієї Конвенції.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Таким чином, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта не підтверджені належними доказами. До того ж забезпечення позову носить тимчасовий характер.

Заявник зазначає, оскільки на теперішній час ОСОБА_3 , залишається єдиним власником зазначеної квартири, існує вірогідність того, що вона зможе відчужити цю кватиру, що унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення зустрічного позову.

Накладення арешту на спірний об`єкт нерухомого майна унеможливить його відчуження та завідомо убезпечить інтереси обох сторін спору й забезпечить збалансованість інтересів сторін рівним чином, до ухвалення остаточного рішення по цій справі.

Керуючись ст. ст. 374, 379 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду Запорізької області від 12 серпня 2022 року у цій справі скасувати.

Накласти арешт на двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2022 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков