Провадження №2/752/6966/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кордюкової Ж.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсним частини договору про надання споживчого кредиту та зобов`язання здійснити зарахування грошових коштів в рахунок погашення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк») про визнання недійсним частини договору про надання споживчого кредиту та зобов`язання здійснити зарахування грошових коштів в рахунок погашення заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 04.11.2021 між нею та банком був укладений кредитний договір №ЛБ01.00605.008923549, за умовами якого вона отримала кредит на банківський рахунок в сумі 49999 грн. строком на 30 місяців, включаючи витрати на страховий платіж та зобов`язалась повернути його разом з процентами та платою за обслуговування кредиту у розмірі 36749,40 грн.

На виконання графіку погашення заборгованості за кредитом нею було сплачено 20007,19 грн.

Відповідно до п. 1.9. кредитного договору від 04.11.2021 №ЛБ01.00605.008923549 до сум, що підлягають сплаті було включено комісію (плату за обслуговування кредиту) у розмірі 2,45% від початкової суми кредиту.

Вважає, що укладений кредитний договір порушує її права та підлягає визнанню нікчемним, оскільки банком не було повідомлено їй всю необхідну інформацію щодо умов надання кредиту, вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, їй бракувало знань, необхідних для правильного вибору при підписанні договору, їй не були надані відомості, які потрібні клієнту, при укладанні таких договорів.

Просила:

визнати недійсним п. 1.9. договору про надання споживчого кредиту від 04.11.2021 №ЛБ01.00605.008923549 у частині незаконно нарахованих сум встановлених, як плата за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором;

покласти на відповідача обов`язок здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором від 04.11.2021 №ЛБ01.00605.008923549 в рахунок погашення тіла кредиту.

22.08.2022 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

04.11.2021 ОСОБА_1 уклала з АТ «Ідея Банк» кредитний договір №ЛБ01.00605.008923549.

Відповідно до п. 1 цього кредитного договору позивач отримала кредит «Легкий бізнес» для власних потреб в сумі 49999 грн. з фіксованою процентною ставкою 0,01% річних строком на 30 місяців до 04.05.2024, включаючи витрати на страховий платіж та зобов`язалась повернути його разом з процентами та платою за обслуговування кредиту у розмірі 36749,40 грн.

Відповідно до п. 1.9. кредитного договору від 04.11.2021 №ЛБ01.00605.008923549 сторони визначали, що під час користування кредитом банк надає клієнту послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата відповідно до графіку щомісячних платежів за кредитом як «Обслуговування кредитної заборгованості».

Пунктом 12.1. кредитного договору від 04.11.2021 №ЛБ01.00605.008923549 встановлено обов`язок клієнта повертати суму кредиту, сплачувати нараховані проценти та плату за обслуговування кредиту на умовах цього договору в порядку, визначеному п. 1.8. цього договору.

Також позивач отримала паспорт споживчого кредиту від 04.11.2021 №ЛБ01.00605.008923549, в якому визначено, що кредит є споживчим, плата за обслуговування кредиту становить 2,45% середньомісячно від початкової суми кредиту згідно графіку в п.5., визначена реальна процентна ставка в розмірі 64,32% річних.

Згідно з графіком щомісячних платежів за кредитом розмір щомісячної плати за обслуговування кредиту становить 1224,98 грн.

Станом на 17.06.2022 розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором становить 42871,58 грн., з яких 41646,45 грн. - строковий основний борг, 1244,98 грн. - строкова плата за обслуговування кредиту.

За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 2-3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені ст. 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга, третя статті 6 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України у редакції, чинній на час укладення договору).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти.

Відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України у редакції, чинній на час укладення кредитного договору).

10.06.2017 набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», а тому його дія поширюється на правовідносини, які виникли між сторонами з кредитного договору від 04.11.2021 №ЛБ01.00605.008923549.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної супровідної послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору; 15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості.

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Крім того, оскільки 10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», то ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» було викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Частинами 3, 4 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

10.05.2007 Правління НБУ прийняло постанову, якою затвердило Правила №168, що набрали чинності 05.06.2007. Згідно з пунктом 3.6 цих Правил банки не мали права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Ці Правила втратили чинність 10.06.2017.

Тому, враховуючи дату укладання договору між сторонами - 04.11.2021, суд вважає, що банк може стягувати з позичальника платежі за дії, які позичальник вчиняє на користь банку, тобто банк правомірно стягує з позичальника щомісячну плату за обслуговування кредиту, адже такі дії становлять банківську послугу, яку замовив позичальник та яка визначена договором, та є наслідком реалізації прав банку за укладеним кредитним договором.

При цьому позивач помилково вважає, що банк не мав права включати щомісячну плату за обслуговування кредиту до умов договору, адже такі дії становлять банківську послугу, яку банк здійснює на власну користь, оскільки Правила, які містили таку заборону втратили чинність 10.06.2017. Виходячи з чого суд вважає, що у договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені будь-які умови, визначені за домовленістю сторін, що відповідає принципу свободи договору та не суперечить приписам ч. 2 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин).

Також суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13.07.2022 по справі № 496/3134/19, згідно з яким Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

З урахуванням наведеного, суд вважає необґрунтованою вимогу позивача визнати недійсним п. 1.9. договору про надання споживчого кредиту від 04.11.2021 №ЛБ01.00605.008923549 у частині незаконно нарахованих сум встановлених, як плата за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором, оскільки недійсності договору в цій частині судом не встановлено.

За таких обставин зазначена вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 188 ЦПК України не підлягає задоволенню вимога покласти на відповідача обов`язок здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором від 04.11.2021 №ЛБ01.00605.008923549 в рахунок погашення тіла кредиту, оскільки ця вимога є похідною позовною вимогою і її задоволення залежить від задоволення основної позовної вимоги про визнання недійсним окремої частини кредитного договору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи, що у задоволенні вимог відмовлено в повному обсязі, враховуючи приписи ст.141 ЦПК України, а також ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якою споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Ідея банк», місцезнаходження: м. Львів, вул. Валова, б. 11, .

Суддя Ж. І. Кордюкова