КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 362/1877/21 Головуючий у 1-й інст. - Марчук О.Л.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до Васильківського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 , в якому просила суд стягнути аліменти в твердій грошовій сумі на утримання спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4 000 грн та на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3 000 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення ними повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з грудня 2010 року по жовтень 2019 року сторони проживали однією сім`єю, без реєстрації шлюбу від спільного життя мають двох малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які проживають разом з матір`ю та перебувають на її утриманні.

Вказувала, що відповідач ухиляється та не надає в добровільному порядку кошти на утримання їх малолітніх дітей, а тому вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 серпня 2022 року позов ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по 3 000 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 12 квітня 2021 року до досягнення старшою дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави грошові кошти в сумі 992 грн 40 к. у відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити в частині визначення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Просить суд визнати поважними причини неподання до матеріалів справи разом з відзивом наступні докази: довідку про доходи №19.9 від 19 вересня 2022 року; копію повідомлення про прийняття працівника на роботу; копію заяви до начальника служби у справах дітей та сім?ї Калинівської селищної ради від 21 вересня 2022 року, вхідний №6249/09/12; копію довідки №89 видану Плесецькою гімназією Калинівської селищної ради Фастівського району Київської області від 21 вересня 2022 року; копію довідки №90 видану Плесецькою гімназією Калинівської селищної ради Фастівського району Київської області від 21 вересня 2022 року; копію інформації з сайту судової влади по справі №362/3244/18 про видачу судового наказу про стягнення аліментів та копію скарги та доданих письмових матеріалів для вручення позивачу та представнику позивача, у зв`язку з неможливістю їх своєчасного подання за станом здоров`я, сімейними обставинами, воєнним станом в країні та надати їм оцінку під час апеляційного перегляду.

Зазначає, що після припинення фактичних шлюбних відносин з позивачем малолітні діти проживали та перебували на утриманні відповідача протягом 4 місяців.

Вказує, що твердження позивача про те, що відповідач не бере участі у вихованні дітей не відповідає дійсності, оскільки з моменту подачі позову та до подачі апеляційної скарги позивач систематично чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми, тому відповідач був змушений звернутися до Служби у справах дітей та сім`ї Калинівської селищної ради щодо визначення часу та годин спілкування та участі у вихованиі дітей, що підтверджується копією заяви до начальника служби у справах дітей та сім?ї Калинівської селищної ради від 21 вересня 2022 року №249/09-12.

Вказує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що ОСОБА_1 має належний матеріальний стан та щомісячний дохід у розмірі 30 000 грн.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно визначив суму та спосіб стягнення аліментів у розмірі 3 000 грн щомісяця на кожну дитину, оскільки на той час відповідач офіційно не був працевлаштований, мав нерегулярний мінливий заробіток та працював по найму.

Посилається на те, що на момент подачі апеляційної скарги, знаходиться в складному матеріальному становищі, відповідно до копії повідомлення про прийняття працівника на роботу та довідки про доходи №19.9 від 19 вересня 2022 року, згідно якої відповідач отримує мінімальну заробітню плату, а саме, працює на посаді водія, заробітня плата складає 6 500 грн, з врахуванням утримання податків та зборів отримує всього 5 232 грн 05 к. щомісяця. Тому сплачувати аліменти в твердій сумі 6 000 грн щомісячно на двох дітей не в змозі, оскільки ця сума перевищує його дохід.

Звертає увагу суду, що суд першої інстанції формально поставився до розгляду питання про визначення розміру аліментів, не з?ясував фактичні обставини та не врахував сплати аліментів в сумі ј частини від доходу на іншу неповнолітню дитину відповідача - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , хоча ним надані докази - копія інформації з сайту Судової влади України.

Звертає увагу суду, що судом не враховано стан здоров?я відповідача і наявність постійних проблем зі здоров?ям, внаслідок отримання травм після двох ДТП, але безпідставно враховано незадовільний стан здоров?я ОСОБА_3 , однак позивачем не надано відповідних доказів, що підтверджують факт наявності такого стану, оскільки медичний висновок ОСОБА_3 , дворічної давнини є неналежним доказом.

Відповідач вказує на положення ст.180 СК України де передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнения нею повноліття, також судом не взята до уваги допомога, яка надається позивачем, як матір`ю, яка теж повина надавати матеріальну допомогу та утримувати неповнолітніх дітей та не враховано, що на момент подачі апеляційної скарги син відповідача від першого шлюбу - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є повнолітнім, але отримує матеріальну допомогу від відповідача у зв`язку з навчанням, а тому вважає, що позовні вимоги повинні бути задоволені частково, але в розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів.

Вказує, що впродовж всього часу після прининення фактичних шлюбних відносин надавав позивачу матеріальну допомогу на утриання дітей, однак відповідних розписок з неї не брав.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу до суду не надала.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, судом першої інстанції враховувано незадовільний стан здоров`я ОСОБА_3 .

Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача суд першої інстанції вважав, що визначений законодавством розмір прожиткового мінімуму для дітей віком з 6 до 18 років є низьким та недостатнім для утримання дитини відповідного віку, тому враховуючи встановлені під час розгляду обставини справи у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей по 3 000 грн на кожну дитину щомісячно.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що з грудня 2010 року по жовтень 2019 року сторони проживали однією сім`єю, без реєстрації шлюбу.

Від спільного життя мають двох малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5-6).

З матеріалів справи вбачається, що діти проживають разом із матір`ю і знаходяться на її утриманні, що підтверджується відповідною довідкою №115 від 18 лютого 2021 року виданою старостою Плесецького старостинського округу (а.с.8).

Доводи відповідача про те, що після припинення фактичних шлюбних відносин з позивачем малолітні діти проживали та перебували на утриманні відповідача протягом 4 місяців не мають суттєвого значення для вирішення даної справи, оскільки на момент звернення позивача із даним позовом до суду діти сторін проживають та знаходяться на утриманні матері.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.ч.1,3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 78-ХІІ, держави - учасниці визначають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейного життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року передбачено, що згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку(доходу) її матері, батька ( ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі ( ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Беручи до уваги обов`язок батьків утримувати неповнолітніх дитей, враховуючи положення статей 182, 183 СК України суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , аліментів у розмірі 3 000 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з 12 квітня 2021 року до досягнення старшою дитиною повноліття.

Згідно ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отже, визначений судом розмір аліментів відповідає інтересам дітей, а також засадам розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач впродовж всього часу після прининення фактичних шлюбних відносин надавав позивачу матеріальну допомогу на утримання дітей, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують витрати відповідача на утримання дітей.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції безпідставно визначено суму та спосіб стягнення аліментів у розмірі 3 000 грн щомісяця на кожну дитину, оскільки на момент подання позову відповідач мав нерегулярний мінливий заробіток, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, як вбачається з наданної довідки про доходи №19.9 від 19 вересня 2022 року відповідач працює на посаді водія, заробітня плата якого складає 6 500 грн, з врахуванням утримання податків та зборів сума доходу встановлена у розмірі 5 232 грн 05 к. щомісяця (а.с.63).

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц дійшов висновку, що факт відсутності у батька чи матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Проаналізувавши статистичні дані та загально-відому інформацію, що в сфері транспортних перевезень водіями в Київській області та в м. Києві є безліч вакансій та з урахуванням в країні воєнного стану, яке призвело до численної зайнятості осіб чоловічої статті в сфері оборони України, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач умисно ухиляється від своїх обов`язків забезпечувати своїх дітей в належному матеральному стані.

Небажання працевлаштовуватись на більш високооплачувану посаду, не може бути достатньо переконливою обставиною, яка свідчить про неможливість надавати кошти на утримання малолітніх дітей до досягнення старшою дитиною повноліття.

Апеляційний суд враховує те, що відповідач є здоровою працездатною людиною, оскільки протилежного матеріали справи не доводять, належних та допустимих доказів про отримання травм після двох ДТП матеріали справи не містять, тому доводи в цій частині колегія суддів не приймає до уваги.

Тобто, при бажанні надати належний рівень матеріального забезпечення відповідач має можливість в регіоні в якому він проживає заробити достатньо коштів, які дозволять належно утримувати своїх дітей.

Колегія суддів вирішуючи даний спір виходить з загальних засад цивільного судочинства, якими є добросовісність та справедливість.

Відповідач за обставинами даної справи не довів неможливість працювати та заробляти достатньо коштів для утримання дітей, та забезпечення такого майнового рівня, який дозволить виконати всі зобов`язання.

Обов`язок по утриманню дитини покладено на обох батьків, однак відповідач допомогу на утримання дітей не надає, ураховуючи матеріальний стан та стан його здоров`я, наявність у відповідача неповнолітньої дитини від іншого шлюбу, що не підтверджено належними і допустимими доказами щодо стягнення із нього аліментів на утримання дитини від попереднього шлюбу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітніх дітей у розмірі 3 000 грн щомісячно на кожну дитину, оскільки саме такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Доводи відповідача про те, що з моменту подачі позову та до подачі апеляційної скарги позивач систематично чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми, як наслідок відповідач звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Калинівської селищної ради щодо визначення часу та годин спілкування та участі у вихованні дітей, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не є предметом спору про визначення розміру аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Othersv. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді