ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1010/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №710/1678/18 Категорія: 310000000 Суходольський О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,
Вініченка Б.Б., Гончар Н.І.,
за участю секретаряЧуйко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15 вересня 2020 року (повний текст судового рішення виготовлено 17 вересня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: служба у справах дітей Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторони перебували в шлюбі з 15.01.2008 до 26.09.2018. Наразі у них є спір з приводу визначення місця проживання дітей, який в позасудовому порядку не вдається вирішити.

Позивач звертався до служби в справах дітей Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області, за результатом чого рішенням від 17.10.2018 місце проживання дітей визначено з матір`ю.

Не погоджуючись з таким рішенням, вважаючи його упередженим та таким, що носить суто рекомендаційний характер, оскільки, на думку позивача, комісія не врахувала всі обставини, які мають істотне значення, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

При цьому, вважає, що може забезпечити дітям належні умови для проживання, розвитку та навчання. Тоді як мати дітей негативно впливає на них і не має можливості належно виховувати та утримувати дітей.

У позові просив визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , із батьком ОСОБА_1 за адресою: на АДРЕСА_1 .

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 15 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Таке рішення суд обґрунтував тим, що позивач не довів наявність у відповідачки обставин, які унеможливлюють проживання дітей з нею. Зокрема, не доведено відсутність у відповідачки доходу, достатнього для утримання дітей, зловживання нею спиртними напоями або наркотичними засобами, ведення аморальної поведінки, що може зашкодити розвитку дітей, чи наявність у матері психічних захворювань.

Негативний вплив з боку матері не встановлено.

Водночас, поведінка та негативне ставлення батька дітей до їхньої матері не сприятиме вихованню дітей і не породить у них почуття поваги та любові до своїх батьків.

Суд врахував, що у позивача немає власного житла, що належало б йому на праві власності, а будинок на АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 .

Суд визнав неналежними доказами у справі висновок фахівця, висновок спеціаліста від 12.10.2018 щодо психологічного дослідження стану неповнолітнього ОСОБА_3 , оскільки вказані висновки не є висновком експерта (експертизи) в розумінні положень ЦПК України, а є лише висновком спеціалістів, що проведені на замовлення однієї сторони, питання поставлені лише однією стороною на власний розсуд, з наданням лише однією стороною відповідних пояснень та документів, без попередження відповідних осіб про кримінальну відповідальність, тощо.

Сторони не заявляли клопотання про призначення судово-психологічної експертизи.

Під час підготовчого засідання суд з`ясовував у сторін необхідність допиту неповнолітніх дітей у судовому засіданні з метою висловлення думки безпосередньо дітей про бажане місце проживання, особисту прихильність дитини до кожного з батьків.

Між тим сторони клопотань про допит неповнолітніх дітей не заявили.

Доводи позивача про його ліпший матеріальний стан, порівняно з відповідачем, і краще ставлення до дітей, можливість розвитку дітей, наявність у позивача багатьох родичів, які можуть надати допомогу, суд першої інстанції визнав непереконливими.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, позивач оскаржив його до апеляційного суду.

Апеляційна скарга обґрунтована такими доводами.

1.Ухвалюючи рішення, суд встановив, що на момент винесення рішення діти проживали разом із матір`ю в м. Шпола, а син ОСОБА_6 періодично проживає разом із батьком. Такий висновок не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_6 проживає останні два роки з батьком. Іноді дійсно позивач просить сина залишитись у матері на декілька днів, коли від`їжджає по справах. Щодо проживання дочки ОСОБА_7 з позивачем, то про це суд взагалі нічого не зазначив у рішенні.

2.Суд не надав оцінки усім доказам у справі, зокрема, консультативному висновку від 22.11.2019 та довідці КНЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер», а також іншим доказам на підтвердження доводів про психологічну травму сина. Всупереч п. 5 ст. 105 ЦПК України суд неправомірно відмовив у задоволенні клопотання позивача про призначення діагностики психоемоційного стану сина, а клопотання про призначення такої діагностики щодо доньки - взагалі не розглянуто.

3.Суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання позивача про зобов`язання відповідачку та третю особу надати відповіді як свідкам по питаннях визначених позивачем в порядку ст. 93 ЦПК України.

4.Суд ухвалив рішення за відсутності висновку органу опіки та піклування щодо участі батька у вихованні дітей, визначення місця проживання дітей.

5.У рішенні не з`ясовано думку дітей про те, з ким із батьків вони бажають проживати, хоча позивач неодноразово заявляв суду про необхідність почути думку дітей, але поза межами судового засідання.

6.Під час розгляду справи у суді першої інстанції брав участь адвокат відповідача без належно оформленого ордера.

7.Не обґрунтованим є висновок суду про непереконливість доводів позивача про його кращий матеріальний стан порівняно із відповідачкою, краще ставлення до дітей, кращу можливість розвитку дітей.

Одночасно позивач заявив клопотання про направлення справи до Придніпровського районного суду м. Черкаси або Соснівського районного суду м. Черкаси, оскільки виходячи з фактичних обставин існує очевидна необхідність для залучення до участі у справі представника КНЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер», де дитина перебуває на обліку і в даній медичній установі наявна відповідна медична документація.

На підставі таких доводів, апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати, справу направити для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає. Зазначає, що тривожність у сина виникає через поведінку батька, який шантажує сина тим, що у нього буде відсутній батько, у випадку якщо син вирішить проживати із матір`ю. Діти, відчуваючи силу батька, бояться його гніву та намагаються пристосуватись. Страх та бажання вгодити батьку не свідчать про прихильність до нього дитини, а навпаки, демонструють лише бажання дитини уникнути подальшої напруги.

За фахом матір дітей - психолог-педагог, працює з дітьми, керівник гуртків у центрі творчості. У відзиві відповідачка визнає, що син дійсно проживає з батьком, але рішення з приводу виховання батьки приймають спільно. Донька ОСОБА_8 проживає із матір`ю. Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, відповідачка просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15 вересня 2020 року по даному спору вже було предметом перегляду Черкаського апеляційного суду, постановою якого від 21 квітня 2021 року рішення суду першої інстанції змінено, мотивувальну частину судового рішення викладено в новій редакції. Зміна мотивувальної частини стосувалась того, що апеляційний суд витребував та поклав в основу свого рішення обґрунтований висновок органу опіки та піклування, наявність якого є обов`язковою для даної категорії справ.

Постановою Верховного Суду від 08 червня 2022 року постанову Черкаського апеляційного суду скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

З матеріалів справи встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторони перебували в шлюбі з 15.01.2008 до 26.09.2018, що підтверджується рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 26.09.2019 у справі №710/927/18.

Наразі діти проживають то з матір`ю, то з батьком.

Син ОСОБА_6 частіше проживає з батьком, періодично - у матері.

Дочка ОСОБА_9 частіше проживає із матір`ю, іноді - у батька.

У сторін існує спір з приводу визначення місця проживання дітей, який в позасудовому порядку не вдається вирішити.

Рішенням від 17 жовтня 2018 року № 366 Виконавчий комітет Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області визначив місце проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом із матір`ю ОСОБА_2 (а. с. 27 т. 1).

Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області, ретельно проаналізувавши в сукупності отримані дані на кожну дитину, характеристики на обох батьків з місця їх роботи та проживання, акт обстеження умов проживання матері, відомості про отриманий матір`ю дітей дохід, провівши індивідуальні бесіди із дітьми, отримавши інші відомості, наявність яких є обов`язковою при підготовці зазначеного висновку, а також заслухавши на засіданні комісії з питань захисту прав дитини матір неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом із матір`ю ОСОБА_2 (висновок від 27 квітня 2021 року № 247, а. с. 150-156 т. 3).

Предмет позову - визначення місця проживання дітей із батьком.

До даних правовідносин застосовуються такі норми законодавства.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини другої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Як визначено частиною четвертою статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України).

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і насамперед повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

В даній справі на момент перегляду апеляційним судом дочці сторін, ОСОБА_10 , виповнилось повних дев`ять років. З урахуванням віку дитини в сукупності з доказами, що містяться у справі, зокрема, з висновком органу опіки й піклування від 27 квітня 2021 року, враховуючи також, що вона частіше проживає із матір`ю, що не заперечується сторонами, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про доцільність визначення місця дівчинки разом із матір`ю.

Таке рішення, на думку колегії суддів буде найбільше відповідати інтересам дитини.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено і не заперечується сторонами, що діти періодично проживають то у одного, то у іншого з батьків. Фактично спору про місце проживання дітей не існує, існують лише особисті амбіції та бажання батька, не пов`язані з інтересами дітей, добитись позитивного для себе рішення суду у цьому спорі.

Що стосується сина ОСОБА_6 , то у справі, що переглядається, місцевий суд, всупереч вимогам закону, не надав можливість дитині висловити свою думку щодо згоди проживати з матір`ю.

Разом з тим, на даний час ОСОБА_11 виповнилося повних 14 років і він вправі сам визначати місце проживання.

Отже на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відпала необхідність заслухання думки сина ОСОБА_6 про місце його проживання, як і не настала необхідність отримання згоди на визначення місця проживання малолітньої дочки ОСОБА_12 .

З наведених підстав у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання сина ОСОБА_6 необхідно відмовити.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що Черкаський районний суд Черкаської області протиправно допустив до участі у справі адвоката відповідачки - ОСОБА_13 на підставі ордеру, адресованому Смілянському міськрайонному суду Черкаської області, не є підставою для скасування рішення.

Адвокат Примак В.А. та ОСОБА_2 уклали договір про надання правничої допомоги від 07.03.2019 (т.1 а.с. 247), за умовами якого адвокат здійснює представництво інтересів ОСОБА_2 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей ВК Шполянської міської ради, про визначення місця проживання дітей із батьком.

Статус адвоката підтверджено свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 367 від 04.02.2005 (т. 1 а.с. 133, 246).

В матеріалах справи наявний ордер №116002 від 14.05.2019 про надання правової допомоги ОСОБА_2 в Смілянському міськрайонному суді Черкаської області (т. 1 а.с. 132), а також ордер №116049 від 16.07.2020 - в Черкаському апеляційному суді (т. 2 а.с. 241).

Із сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що адвокат Примак В.А. був уповноважений на представлення інтересів відповідачки у даній справі, зокрема на підставі договору від 07.03.2019.

Помилка Черкаського районного суду Черкаської області та адвоката Примака В.А., що полягала у ненаданні ордеру саме в Черкаський районний суд, не потягло за собою істотних порушень процесуальних норм, оскільки адвокат Примак В.А. не заявляв від імені відповідачки заяв та клопотань, а лише заперечував проти заявлених клопотань позивачем.

На результат вирішення спору по факту таке порушення не впливає.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на незаконність відмови судом першої інстанції у призначенні діагности психоемоційного стану, то апеляційний суд звертає увагу, що за своєю суттю вказане клопотання не є клопотанням про призначення судової експертизи відповідно до ст. 103 ЦПК України.

При визначенні місця проживання дитини суди зобов`язані враховувати психологічний стан дитини, проте лише за умови призначення судово-психологічної експертизи у встановленому законом порядку у разі необхідності із урахуванням встановлених обставин справи.

З тих же підстав та з віку старшої дитини колегія суддів відхиляє й інші доводи апелянта про незаконність відмови суду розглянути інші довідки, висновки лікарів та фахівців щодо психоемоційного стану дітей.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд невмотивовано відхилив клопотання позивача про зобов`язання відповідачки та третьої особи надати відповіді як свідків по питаннях, поставлених позивачем, є необґрунтованими, оскільки суд під час судового засідання заслухав пояснення ОСОБА_2 та дослідив висновок органу опіки та піклування.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, на висновки апеляційного суду не впливають та не містять достатніх підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Приймаючи до уваги досягнення старшим сином ОСОБА_6 14-ти річного віку, а також те, що зазначений вище висновок органу опіки та піклування був залучений вже на стадії апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку по можливість змінити лише мотивувальну частину рішення районного суду, залишивши без змін загальний висновок про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 35, 258, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15 вересня 2020 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 01 серпня 2022 року.

Судді