Провадження № 2/369/1941/22
РІШЕННЯ

Іменем України

09.12.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

01.09.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якому просила суд:

стягнути з відповідача ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти за минулий час, починаючи з 01.12.2018 року по дату подання заяви у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача;

стягнути з відповідача ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви і до повноліття дитини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.08.2008 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, про що зроблений актовий запис № 1112.

Під час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дитина ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 25.11.2009 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві.

15.05.2020 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, справа № 369/2235/20.

Позивач вказує, що дитина проживає разом із нею з кінця 2018 року та перебуває на її утриманні.

Стан здоров`я відповідача задовільний, матеріально забезпечений, має офіційне працевлаштування, тому він в змозі сплачувати аліменти на утримання спільної доньки.

Позивач також відзначала, що 29.08.2007 року ОСОБА_2 отримав картку фізичної особи платника податків, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 . Відповідно податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за звітні періоди задекларував показники господарської діяльності для платників єдиного податку другої групи 1457627,65 гривень та 2759416,76 гривень відповідно за 2019, 2020 роки.

З 2019 року ОСОБА_1 неодноразово вживала заходи щодо отримання грошових коштів від ОСОБА_2 на утримання дитини, але відповідач такої допомоги не надавав.

Позивач також вказувала, що враховуючи той фактор, що з кінця 2018 року дитина мешкає разом із нею, відповідач не бере участі в утриманні спільної дитини сторін, є необхідність стягнення аліментів за минулий час, починаючи з 01.12.2018 року.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.10.2021 року відкрито позовне провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

04.01.2022 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Горячев О.А, через канцелярію суду зареєстрував відзив на позовну заяву, в якій вказав, що ознайомившись з вимогами позовної заяви, вважає твердження і доводи позивача надуманими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Зокрема щодо вимоги про стягнення аліментів за минулий період, а саме з 01.12.2018 року вказував, що з матеріалів справи вбачається, що у позивача відсутні докази щодо звернення до відповідача із вимогою про сплату аліментів. З огляду на це, вважає, що вимоги позивача щодо стягнення аліментів за минулий період є безпідставними та такими, що порушують норми чинного законодавства та охоронювані права відповідача, оскільки позивачем всупереч ст. 81 ЦПК України та ч. 2 ст. 191 СК України не доведено тієї обставини, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могли їх одержати у зв`язку із ухиленням останньої від їх сплати.

Щодо твердження про можливість відповідача сплачувати аліменти в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходів), вказував, що з 28.08.2007 року відповідач зареєстрований фізичною особою-підприємцем та єдиним джерелом доходів останнього є доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності в організаційно-правовій формі ФОП. Вказував, що доходи підприємця не є стабільними та регулярними. Інших доходів відповідач не мав та немає на теперішній час. За таких обставин, задля гарантування необхідного матеріального забезпечення, виходячи з якнайкращих інтересів дитини, виникає необхідність встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач не заперечує щодо сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з дня пред`явлення позовної заяви у твердій грошові сумі у розмірі 2000,00 гривень.

На підставі вище наведеного, просив суд, в частині позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів за минулий час, починаючи з 01.12.2018 року по дату подання позовної заяви в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відмовити у повному обсязі, в частині позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , аліментів в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини відмовити частково та призначити стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 гривень з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена у визначений чинним законодавством спосіб.

Відповідач через канцелярію суду подав заяву, в якій просив суд здійснювати розгляд справи у його відсутності та прийняти рішення з врахуванням заперечень викладених у відзиві від 04.01.2022 року.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що 30.08.2008 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, про що зроблений актовий запис № 1112.

Під час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дитина ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 25.11.2009 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві.

15.05.2020 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, справа № 369/2235/20.

Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. ч. 7, 10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Так, відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Так, визначення аліментів у твердій грошовій сумі можливо лише у передбачених ст.184 СК України випадках, зокрема у випадку якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин.

Суд дослідивши доводи відповідача у відзиві щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі вважає їх обгрутованими, так як на підтвердження своїх доводів відповідачем суду будь-яких доказів надано не було.

Як роз`яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України.

Як встановлено судом, спільна дитина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачем.

При цьому, суд зважає, що обов`язок з утримання дітей покладений на обох батьків.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, також враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 30.08.2021 року і до повноліття дитини.

При цьому, суд вважає на необхідне зазначити наступне.

За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Так, частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Що стосується стягнення аліментів за минулий період, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не надала доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в сенсі ч. 2 ст. 191 СК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти за минулий час, починаючи з 01.12.2018 року по дату подання заяви у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, задоволенню не підлягають.

Судовий збір в сумі 908,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі закону.

Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України.

Керуючись ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. ст. 24, 56, 105, 110, 112, 141, 150, 155, 180-183, 184, 191 СК України, ст. ст. 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 200, 206, 258, 263, 264, 265, 273, 274, 354, 430 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 30.08.2021 року і до повноліття дитини.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Повне рішення складено 13.12.2022 року.

Суддя А.В. Янченко