Справа № 539/2691/22
Провадження № 2/539/1014/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 грудня 2022 року м.Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Просіної Я.В.,

за участі секретаря судового засідання Ковтун І.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, представник позивача - адвокат Коряк Артур Васильович,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що їй, ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Згідно будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Однак, ОСОБА_3 не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, про що комісією в складі голови вуличного комітету Помазкіна І.М., заступника голови Сіроус Н.А. та секретаря Даниленко Н.О. складено акт від 12.09.2022 року. Відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участь не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком вона не цікавиться. ОСОБА_3 довгий час проживає за кордоном, а саме в Російській Федерації, де отримала російське громадянство. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача не вільне розпорядження і користування майном.

У зв`язку з вищевикладеним, позивачка просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням: будинком АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Коряк А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовільнити. Не заперечують проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про місце, день та час слухання справи була повідомлена належним чином, причини не явки суду не повідомила.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердили факт не проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 в будинку понад рік.

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

09 грудня 2022 судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, яка відображена в протоколі судового засідання.

Вислухавши сторін, свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 03.09.2018 року засвідченого приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Ставицькою Л.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №1073, ОСОБА_1 прийняла у особисту приватну власність житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності житловий будинок АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (а.с.8).

Відповідно копії будинкової книги за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.10-12).

Згідно копії акту комісії в складі голови вуличного комітету Помазкіна І.М., заступника голови Сіроус Н.А. та секретаря Даниленко Н.О. від 12.09.2022 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 не проживає (а.с.13).

Окрім того, в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили факт не проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 в будинку понад рік.

Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Відповідно до абз. 2 ч. 1ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки власник житла має право на реалізацію передбаченого ст.317, 319 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування своїм майном.

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження поважності причин не проживання у будинку.

Оскільки між позивачем та відповідачем відсутні інші домовленості щодо користування житлом (суду не надано доказів на підтвердження їх наявності), враховуючи, що відповідачем не надано доказів щодо поважних причин відсутності в будинку понад рік, суд доходить висновку про наявність передбачених підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 89, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням: будинком АДРЕСА_1 .

Копію заочного рішення направити сторонам.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Полтавського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Суддя Я.В. Просіна