ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 628/3267/21 Номер провадження 22-ц/814/4304/22Головуючий у 1-й інстанції Гетьман Л.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 27 жовтня 2021 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначені) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У серпні 2021 року АТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 29.03.2007 на загальну суму 197,51 Євро, що за курсом 31,36 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.08.2021 складає 6 193,91 грн та судові витрати у розмірі 2 270 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначається, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 29.03.2007 року. Підписанням даної заяви відповідач висловив свою згоду на те, що дана анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Також в анкеті-заяві зазначено, що відповідач ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та згодний з його умовами.

Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Виконавчим написом нотаріуса від 01 липня 2015 року із відповідача стягнута заборгованість за укладеним договором за період з 29.03.2007 року по 16 квітня 2015 року у сумі 4 548,97 євро (еквівалент у гривнях 104 827,67),

Проте за станом на 11 серпня 2021 року грошове зобов`язання не виконане, у зв`язку з чим Банк нарахував на суму невиконаного зобов`язання три відсотки річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 27 жовтня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено за недоведеністю.

АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у межах трирічного строку давності.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 (справа № 758/1303/15-ц) і постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 (справа №703/2718/16-ц), у яких Верховний Суд знову звертав увагу на те, що проценти, встановлені статтею 625 ЦК країни, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст. 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.

Вказується, що законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Звертаючись з позовом до суду АТ КБ "ПриватБанк заявлено вимоги про стягнення суми 3 % річних за час прострочення виконання зобов`язання на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України.

Зроблено посилання на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 26.10.2018 (справа № 922/4099/17).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2021 року справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 06.12.2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16.12.2021 року закінчено підготовку до апеляційного розгляду та призначено справу до розгляду в апеляційній інстанції у судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 05.08.2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.

Правом подачі відзиву відповідач не скористався.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах заявлених вимог, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав:

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 29.03.2007 року (а.с.30,31).

Виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу від 01.07.2015 р. за заявою Банка стягнута із ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 4 548,97 Евро, що еквівалентно 104 827,67 грн за станом на 16.04.2015 р. (а.с.13).

Стягнута виконавчим написом заборгованість відповідачем не сплачена, тому Банк на підставі ч.2 ст.625 ЦК України нарахував три відсотки річних на вказану суму невиконаного грошового зобов`язання.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банк звернувся до суду з пропуском загального трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові за правилом ч.4 ст.267 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633. 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені статтею 625 ЦК України.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, нормами статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-1 бцс 18) та від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

З огляду на те, що відповідач в повному обсязі не виконав рішення суду та станом на 2 липня 2015 року мав не виконане грошове зобов`язання у розмірі 4548,97 євро, що еквівалентно 104 827,67 грн, отже у позивача виникло право на застосування відповідальності за невиконання такого зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України.

Нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, так, як є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника, тож при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року справа №373/2054/16-ц.

Що стосується питання застосування наслідків пропуску строку давності у спірних правовідносинах стягнення сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, то апеляційний суд керується висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 26.10.2018 (справа № 922/4099/17), згідно яких вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року в справі 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

Отже, заявлені Банком вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути нараховані три відсотки річних на суму невиконаного грошового зобов`язання (1 077,13 євро) за період у три роки до дня звернення до суду з позовом.

Таким чином, 3% річних за період з 13.08.2018 по 13.08.2021 становитиме: 1077,13*3%/100%/365 (днів у році) * 1127 (кількість днів прострочення) = 99,77 євро.

З огляду на встановлене, рішення суду першої інстанції слід скасувати, ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволені частково, а саме на 50,51%, отже із ОСОБА_1 на Банка слід стягнути : (2270 +3405) * 50,51% = 2 866,44 грн.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 27 жовтня 2021 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ІПН НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (; 01 001, м.Київ, вул. Грушевського, 1Д) три відсотки річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, нарахованих за період з 13.08.2018 по 13.08.2021 року, за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №б/н від 29.03.2007 сумі 99,77 євро.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» сплачений судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 1146,58 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 1719,86 грн, а всього 2 866,44 грн.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п.2 ч.З ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 12 грудня 2022 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов