Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.12.2022 Справа №607/5538/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого-судді Братасюка В.М.,

- за участю секретаря с/з Мокрій М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі в загальному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особи Служба у справах дітей Великоберезовицької селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на те, що в шлюбі у них з відповідачкою народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після народження дитини відносини між ними почали погіршуватися, відповідач постійно нехтувала сімейними цінностями, між ними постійно виникають сварки, що вкрай негативним чином впливає на психічний стан дитини та кожен раз спричиняє йому душевні страждання. Стверджує, що дитина проживає із ним у будинку АДРЕСА_1 , протягом останнього часу відповідач проживає окремо від дитини, взагалі не піклується про фізичний стан дитини, стан здоров`я, не брала та не бере участі у лікуванні дитини, вихованні, вона самоусунулася від виконання материнських обов`язків по відношенню до сина, на його прохання про надання допомоги у вихованні та забезпеченні спільної дитини відповідач відповідала відмовою, а останнім часом просто ігнорує його прохання та припинила відповідати на телефонні дзвінки. З огляду на зазначене просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2100 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позивач в судове засідання не з`явився, подано заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, надіслано відзив на позов, визнає свій обов`язок утримувати дитину, справу просить розглядати без її участі.

Служби у справах дітей Великоберезовицької селищної ради, не забезпечила явку повноважного представника, однак на адресу суду направила висновок щодо недоцільності позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно сина.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини.

Сторони спору перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.10.2020року, що стверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 .

В шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 .

Суд розглядає справу керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства - за зверненням сторін, в межах заявлених ними вимог та на підставі поданих ними доказів.

Позивач зазначає, що дитина проживає із ним у будинку АДРЕСА_1 , мати проживає окремо, де саме не зазначає.

З довідки про реєстрацію місця проживання №1364 від 03.11.200року, вбачається що зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 є саме АДРЕСА_1 .

В той же час із копії паспорта громадянина України Серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_1 значиться зареєстрованим в АДРЕСА_2 .

Також позивач стверджує, що ОСОБА_2 самоусунулася від виконання материнських обов`язків по відношенню до сина, на його прохання про надання допомоги у вихованні та забезпеченні спільної дитини відповідач відповідала відмовою.

Вирішуючи спір видається необхідним зазначити наступне.

Дитинство в Україні охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного Кодексу України. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пленум Верховного Суду України в Постанові №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та про поновлення батьківських прав», наголошує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом.

Як наголошує ЄСПЛ у рішенні від 18 грудня 2010 року у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06):

«47. Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у

демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87).

48. Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8

Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC], N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII).

49. Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).»

27.07.2022 року рішенням №214 виконавчого комітету Великоберезовицької селищної ради, затверджено висновок Служби у справах дітей Великоберезовицької селищної ради від 25.07.2022року змістом якого визнано за недоцільне позбавляти відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається із висновку, відповідно до акту обстеження умов проживання від 14.06.2022 року батьки створили належні умови для виховання та розвитку сина. В квартирі, яка складається з 2 кімнат створені належні житлово-побутові умови, проведено євроремонт, у кімнатах прибрано, затишно, для виховання і розвитку дитини в даній сім`ї створені належні умови: хлопчик має місце для сну, багато іграшок відповідно до його віку: забезпечений дитячим харчуванням, сезонним одягом та засобами гігієни. Зі слів батька дитини ОСОБА_1 , сина доглядає, утримує він, його батьки, приїжджає бабуся зі сторони дружини ОСОБА_6 . На засідання комісії ОСОБА_1 не з`явився. На телефонні дзвінки працівників служби у справах дітей ОСОБА_2 не відповідає. У ході телефонної бесіди з ОСОБА_6 , мамою ОСОБА_2 з`ясовано, що з січня 2022 року її дочка додому, у м. Скалат, не приїжджає, дзвонить дуже рідко, про своє особисте життя уникає розмов, місце проживання дочки їй невідоме, онука свого бабуся дуже любить, шкодує про те, що сім`я дочки не є разом, про свого зятя відкликається найкращими словами, як про рідного сина, про свою дочку теж поганого нічого сказати не може.

Оцінюючи надані учасниками справи докази у їх сукупності, Суд не приймає аргументи позивача, оскільки останнім належними, допустимими та достатніми за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом» не доведено, що відповідач протягом тривалого проміжку часу не цікавився життям дитини, станом її здоров`я та розвитку. Суду не надані докази того, що відповідач проживає окремо від дитини, свідомо ухиляється від виконання своїх материнських обов`язків по вихованню дитини, не виявляє до дитини материнської уваги та турботи, не цікавиться станом здоров`я дитини, не бере участі у вихованні і матеріально її не утримує, як і доказів того, що дитина проживає разом із позивачем у будинку за адресою за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на його утриманні. Будь-яких доказів працевлаштування позивача та можливість утримання дитини суду також не надані.

Згідно вимог ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення в інтересах дитини.

На думку суду, за найменшого шансу, завжди слід надавати можливість зберегти родинні відносини матері та дитини, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 слід відмовити, одночасно попередивши відповідачку про доцільність зміни ставлення до виховання і утримання сина, та необхідність активізації дій з метою налагодження позитивних материнських відносин з дитиною. Підстави для стягнення аліментів із відповідача також відсутні, оскільки за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються на користь того із батьків, або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, в даному випадку належними та допустими доказами позивачем не доведено проживання разом із сином за адресою АДРЕСА_1 , що є місцем реєстрації саме відповідача, як і утримання дитини за рахунок позивача.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 5, 89,141, 264, 265,268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особи Служба у справах дітей Великоберезовицької селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня з дня складання повного тексту.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк