№ 201/4914/22
провадження 2/201/2537/2022
У Х В А Л А

02 серпня 2022 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки та визнання недійсною згоди на останньому аркуші кредитного договору

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 26 липня 2022 року позовна заява ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки та визнання недійсною згоди на останньому аркуші кредитного договору.

Ознайомившись з матеріалами справи, вважаю за можливе відмовити у відкритті провадження в частині вимог стосовно визнання недійсним договору іпотеки з наступних підстав.

З інформації отриманої з автоматизованої системи документообігу суду витікає, що у 2021 році ОСОБА_1 було подано до суду аналогічну позовну заяву, а саме: справа № 201/3660/21 по цій справі на даний час постановлене рішення суду від 01 жовтня 2021 року, яким позовні вимоги задоволено, постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2022 року рішення було скасовано та в задоволенні позовних вимог відмолено, а постановою Верховного суду від 25 травня 2022 року касаційну скаргу було залишено без задоволення та Постанову Дніпровського апеляційного суду залишено без змін, а тому рішення в законному порядку набрало чинності, та в даному рішення суді було вирішено питання про визнання недійсним договору іпотеки № DNU0GK00000511 від 30 травня 2005 року, тобто зазначеним вище позивачем подано до цього самого суду інший позов до цих самих відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав та де є рішення суду, яке набрало законної сили.

Дане рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2021 року було оскаржено до апеляційної інстанції та Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2022 року рішення було скасовано та в задоволенні позовних вимог відмолено, а постановою Верховного суду від 25 травня 2022 року касаційну скаргу було залишено без задоволення та Постанову Дніпровського апеляційного суду залишено без змін.

Визнано недійсним договір іпотеки № DNUOGK00000511, посвідчений 30 травня 2005 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. за реєстровим № 3527, та припинити (виключити) заборону на нерухоме майно та іпотеку, зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек на підставі договору іпотеки № DNUOGK00000511, посвідченого 30 травня 2005 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. за реєстровим № 3527.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2022 року рішення скасовано та в задоволенні позовних вимог відмолено.

Постановою Верховного Суду від 25 травня 2022 року касаційну скаргу залишено без задоволення та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2022 року залишено без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Виходячи з наведеного вважаю за необхідне позивачу відмовити у відкритті провадження у справі в частині вимог щодо визнання недійсним договору іпотеки, оскільки є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.).

Враховуючи те, що у провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська вже перебувала справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав та ухвалено рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2021 року, яке набрало законної сили, а тому вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження в частині вимог у справі визнання недійним договору іпотеки.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ст. 4, п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки та визнання недійсною згоди на останньому аркуші кредитного договору в частині вимог щодо визнання недійним договору іпотеки - відмовити.

Ухвала набрала законної сили 02 серпня 2022 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя -

.