Провадження № 2/225/40/2022
Єдиний унікальний номер № 225/4271/21
Дзержинський міський суд Донецької області
03 серпня 2022 року Дзержинський міський суд Донецької області
у складі головуючого-судді Челюбєєва Є.В.,
за участю секретаря Федорцової І.С.,
представника позивача- прокурора Посухової О.Б.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом керівника Костянтинівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Донецькій області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування збитків внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства внаслідок незаконної порубки деревини,
Зазначене кримінальне провадження було закрите 13 лютого 2021 року у зв`язку з відсутністю істотної шкоди, але відповідачі зазначену суму збитків у добровільному порядку не відшкодували.
Підставою представництва прокурор зазначає те, що Державна екологічна інспекція у Донецькій області та Костянтинівська міська рада, на території якої було вчинено порушення, не вжили заходів щодо стягнення шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства.
Прокурор у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав.
У судове засідання відповідачі повторно не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причину неявки не повідомили, відзив не подали, а тому суд зі згоди прокурора ухвалив розглядати справу заочно.
Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши письмові матеріали, суд приходить до наступного висновку.
Приписи ст.131-1 Конституції України, ст.56 ЦПК України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру» наділяють прокурора повноваженнями на представництво в суді інтересів держави у виключних випадках, а саме: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.
Оскільки Державна екологічна інспекція у Донецькій області, володіючи відповідними повноваженнями та достовірно знаючи про факти заподіяння шкоди, будучи органом, уповноваженим на виконання функцій держави у спірних правовідносинах, впродовж тривалого періоду (більш ніж три місяці) не вжила жодних заходів щодо стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 збитків, заподіяних державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства, не пред`явила позовну заяву до суду до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тобто станом на 07 липня 2021 року (день надходження даного позову прокурора до суду) самостійно не реалізувало це своє процесуальне право, то у відповідності до положень ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст.56 ЦПК України, маються всі підстави для підтвердження представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26 травня 2020 року по справі №912/2385/18 за схожих обставин.
Відповідно до ст.66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
Відповідно до ст.1 Лісового кодексу України усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Згідно з ч.2 ст.24 Лісового кодексу України збитки, завдані внаслідок порушення прав власників лісів, лісокористувачів та громадян, підлягають відшкодуванню в повному обсязі відповідно до закону.
За змістом положень ст.8-10 Закону України «Про рослинний світ», ст.65-70 ЛК України використання природних рослинних ресурсів, зокрема й лісових, може здійснюватися в порядку загального і спеціального використання. Заготівля деревини може здійснюватися лише в порядку спеціального використання на виділеній лісовій ділянці за спеціальним дозволом - лісорубним квитком або лісовим квитком.
Порядок спеціального використання лісових ресурсів та порядок видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів затверджені постановою Кабінету Міністрів України №761 від 23.05.2007р. «Про врегулювання питань щодо спеціального використання лісових ресурсів».
Приписами ст.40 Закону України «Про рослинний світ», ст.105 Лісового кодексу України, ст.68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що особи, винні в порушенні природоохоронного законодавства несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно закону, зокрема за порушення лісового законодавства, що виразилось в незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев, порушенні порядку заготівлі та вивезення деревини, самовільному спеціальному використанні природних рослинних ресурсів.
Статтею 107 Лісового кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Відповідно до ст. 108 Лісового кодексу України, незаконно добута деревина та інші лісові ресурси підлягають вилученню в установленому порядку. В разі неможливості вилучення незаконно добутої деревини та інших лісових ресурсів стягується їх вартість.
Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.
Постановою Кабінету Міністрів України №665 від 23.07.2008р. затверджено такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу.
Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 Цивільного кодексу України необхідно довести неправомірність поведінки особи; неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; наявність шкоди; під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина особи, що завдала шкоду.
Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Підставою деліктної відповідальності є протиправне винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти, як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.
Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто діє презумпція вини завдавача шкоди.
Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, лише в питанні чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Згідно пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року №3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» при розгляді в порядку цивільного судочинства позову, що випливає з кримінальної справи, суд згідно з роз`ясненням, даним у п.3 постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1976 року «Про судове рішення», визначає суми, що підлягають стягненню на відшкодування шкоди, з урахуванням доказів, як наявних у кримінальній справі, так і додатково представлених сторонами і зібраних з ініціативи суду.
Згідно відповіді міськрайонного управління у Костянтинівському районі та м. Торецьку Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 28 січня 2021 року №55/113-21, зазначена земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя - полезахисні смуги) державної форми власності та знаходиться на території Іванопільського старостинського округу.
Отже встановлено, що незаконну порубку дерев ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було вчинено на території Іванопільського старостинського округу, яка входить до Костянтинівської міської територіальної громади, що також підтверджено листом міського голови О.А.Азарова від 10.02.2021 року.
Відповідно до листа Державної екологічної інспекції у Донецькій області (далі Держекоінспекція у Донецькій області) від 07.06.2021 №12-1889/21, збитки заподіяні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства не відшкодовано та Держекоінспекцією у Донецькій області цивільний позов не пред`явлено.
Відтак, за порушення вимог зазначеного законодавства в сфері охорони навколишнього природного середовища (незаконну лісопорубку) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повинні нести цивільно-правову відповідальність у вигляді відшкодування збитків, розмір яких обчислений згідно встановлених такс у сумі 14 432,28 грн. грн. і є вірним.
За змістом положень ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим (ч.1). За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини (ч.2).
В роз`ясненнях, що містяться в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», зазначено, що особи вважаються такими, що спільно завдали шкоди, якщо вони завдали неподільну шкоду взаємопов`язаними сукупними діями або діями з єдністю наміру.
Солідарний характер відповідальності осіб, що спільно завдали шкоди, пояснюється неподільністю результату їх шкідливих діянь та необхідністю створення умов для відновлення порушених прав потерпілого.
Спільною вважається шкода як неподільний результат неправомірних дій або бездіяльності двох і більше осіб. При цьому не обов`язково, щоб дії або бездіяльність, які завдали шкоди іншим особам, співпадали за часом. Дане правило поширюється на випадки, коли неможливо встановити, яка дія та в якій мірі спричинила настання такого наслідку. Проте причинний зв`язок між кожною дією окремо і наслідком повинен бути прямим, а не опосередкованим.
Відповідачі не надали заперечень проти солідарного характеру їх відповідальності, діяли разом, маючи між собою домовленість на заготівлю деревини, тому, на думку суду, повинні нести солідарну відповідальність.
Відповідно до ст. 13 Конституції України, ст. 324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси (ст. 142 Конституції України, ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Згідно п. «ї» ч. 1 ст. 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Пунктом «г» частиною 4 статті 47 цього Закону передбачено утворення місцевих фондів охорони навколишнього природного середовища у складі відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок, зокрема частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством.
Згідно з ч.1 ст.29 Бюджетного кодексу України до доходів Державного бюджету України включаються доходи бюджету, за винятком тих, що згідно із статтями 64, 66, 69, 69-1 та 71 цього Кодексу закріплені за місцевими бюджетами.
Згідно п. 7 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 1 частини другої статті 67-1 цього Кодексу) є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до бюджетів місцевого самоврядування (крім бюджетів міста Києва та Севастополя) - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.
Таким чином, шкода, заподіяна порушенням природоохоронного законодавства, відшкодовується шляхом перерахування коштів на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради, на адміністративній території якої скоєно правопорушення, на користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби України в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вказаному вище співвідношенні.
Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 384/1080/16-ц.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь Донецької обласної прокуратури підлягає стягненню в дольовому порядку сплачений нею при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 2270,00 грн., тобто по 1135,00 грн. з кожного.
Керуючись ст.ст.2-4, 12, 13, 19, 23, 56, 76-89, 141, 223, 258-268, 280-282 ЦПК України, суд
Апеляційна скарга на рішення суду позивачем подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Є.В. Челюбєєв