РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2022 року

м. Рівне

Справа № 572/1994/21

Провадження № 22-ц/4815/743/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

учасники справи за первісним позовом:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

учасники справи за зустрічним позовом:

позивач ОСОБА_3 ,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 21 лютого 2022 року (ухвалене у складі судді Ведяніної Т.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яким просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь 30 000 грн. моральної шкоди, заподіяної внаслідок неповернення протягом тривалого часу позичених грошових коштів.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначає, що рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 21 травня 2021 року було відмовлено у задоволенні його позову до відповідачів про стягнення боргу за договором позики. Однак, у вказаному судовому рішенні зазначено, що суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за договором позики у сумі 210 доларів та 3 процентів річних, оскільки відповідачі не надали доказів повернення суми позики у повному обсязі. Разом з цим, у задоволенні його позову було відмовлено за пропуском строку позовної давності. Пояснює, що внаслідок дій відповідачів, якими не повернуто суму боргу, йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у погіршенні стану здоров`я, що відбулося через те, що протягом тривалого часу (більше 10 років) відповідачі не повертали йому суму боргу, що негативно вплинуло на психологічний стан та викликало в подальшому захворювання серцево-судинної системи. Внаслідок погіршення стану здоров`я він був змушений лікуватися, йому було проведено оперативне втручання. З огляду на наведене, просив відшкодувати заподіяну йому моральну шкоду, розмір якої визначив у 30 000 грн.

У свою чергу, ОСОБА_3 подано зустрічний позов до ОСОБА_1 , яким вона просить стягнути з останнього на її користь 40 000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

Вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що дійсно у червні 2005 року її чоловік звернувся до ОСОБА_1 з проханням надати позику грошових коштів в іноземній валюті у сумі 2 500 доларів США, на що останній погодився. Договір позики, який був оформлений письмовою розпискою, сторонами був виконаний у повному обсязі, оскільки останній платіж по оплаті позики ОСОБА_2 було здійснено у жовтні 2006 року. Вказує, що починаючи з 2006 року по 2018 рік з боку ОСОБА_1 не було жодних претензій з приводу вказаної вище позики грошових коштів, однак, у 2018 році останній звернувся із листом до керівника відділу установи, в якій вона була працевлаштована, із вимогою здійснення впливу на неї задля повернення боргу у сумі 210 доларів США. У подальшому ОСОБА_1 звернувся до Сарненського відділу поліції із заявою про відкриття відносно неї та чоловіка кримінального провадження за ч.1 ст.190 КК України («Шахрайство»). Вважає, що такі дії ОСОБА_1 завдали їй моральної шкоди, оскільки останній своїми діями дискредитував її перед колегами по роботі, вказані обставини створили їй значні життєві труднощі, що і стало підставою для звернення із зустрічним позовом до суду, який просила задовольнити.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 21 лютого 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування 30 000 грн. завданої моральної шкоди та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування 40 000 грн. моральної шкоди відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що ОСОБА_1 в обґрунтування заподіяння моральної шкоди посилався на наявність несплаченої відповідачами суми боргу, у зв`язку з чим у нього погіршився стан здоров`я, що не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки наявність боргу є цивільно-правовими відносинами, а доказів причинного зв`язку між наявністю боргу та виникненням відповідного захворювання первісним позивачем не надано. Також місцевий суд вважав недоведеними обставини завдання моральної шкоди зустрічному позивачу.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду в частині первісного позову, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що протиправність поведінки відповідачів є доведеною, оскільки вони мають перед ним заборгованість, що встановлено рішенням суду. В обґрунтування факту завдання йому моральної шкоди покликається на те, що йому виповнилося більше 70 років, він не працює та немає постійного доходу, через що втрата грошових коштів у розмірі, який є істотним для пенсіонера, через шахрайські дії відповідачів, неприємно і тяжко вплинуло на його психологічний стан і завдало душевних страждань. Наголошує, що внаслідок протиправних дій відповідачів він був позбавлений можливості користуватися своєю власністю, а саме грошовими коштами, чим йому завдано моральної шкоди.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині первісного позову та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині зустрічного позову не оскаржується, а тому апеляційний суд не перевіряє його законність у цій частині.

Судом встановлено, що рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 21 травня 2021 року відмовлено у задоволенні позову у справі №572/1113/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Вищевказаним рішенням встановлено, що 15.06.2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 був укладений договір позики, за умовами якого відповідачі позичили у ОСОБА_1 15.06.2005 року грошові кошти в сумі 2710 доларів США, що підтверджується борговою розпискою. За результатами розгляду справи судом встановлений факт наявності у відповідачів перед позивачем заборгованості у розмірі 210 доларів США, однак відмовлено у задоволенні позову за збігом строку позовної давності.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідачів моральну шкоду, яка заподіяна йому внаслідок неповернення протягом тривалого часу позичених грошових коштів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особо зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

ОСОБА_1 , надаючи позику у значному розмірі мав розуміти наслідки, які можуть настати для нього у разі невиконання відповідача договірних зобов`язань.

Законодавець визначив цілий ряд наслідків для боржника у випадку невиконання ним своїх грошових зобов`язань, як компенсації позикодавцю втрат, пов`язаних із несвоєчасним виконанням зобов`язань боржниками.

Зокрема, згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

При цьому, статтею 1050 ЦК України не передбачено відшкодування моральної шкоди і ОСОБА_1 не надано доказів, що укладений між ним та відповідачами договір позики містить такий вид цивільної відповідальності, як моральна шкода.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 21 лютого 2019 року (справа №640/5098/14-ц, провадження №61-18978св18).

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Заразом, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судовим рішенням на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (Hirvisaari v. Finland ("Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 21 лютого 2022 року в частині первісного позову - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.,

Хилевич С.В.