Провадження № 2/522/1964/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

07 червня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі :

головуючого - судді Науменко А.В.

за участю секретаря - Звонецької І.М.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПей Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «НоваПей Кредит» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПей Кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 25925,70 грн..

В обґрунтування позову позивач зазначив, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «ФОРПОСТ» як кредитодавцем, та ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) як позичальником, 22 жовтня 2020 року укладено публічний договір про споживчий кредит шляхом підписання позичальником заяви про приєднання № до договору про споживчий кредит.

За кредитним договором ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 45 000,00 гривень 00 копійок, що підтверджується платіжним дорученням № 300 від 27 жовтня 2020 року.

Позичальник порушив графік повернення споживчого кредиту та сплати процентів, своєчасно не сплачував платежі за кредитним договором, чим допустив їх прострочення на понад 30 (тридцять) календарних днів.

31 березня 2021 року кредитодавець змінив найменування на ТОВ «НоваПей Кредит», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру.

На виконання умов договору, позивач 20.05.2021 року направив повідомлення - вимогу про дострокове повернення кредиту (вих. №20-05/2021-1 від 20.05.2021 року), позичальнику поштовим відправленням за № 403 (дата зазначена оператором поштового звязку на відомості - 20.05.2021, Додаток №6), а отже Відповідач повинен був повернути споживчий кредит в повному обсязі до 24.06.2021 включно.

Станом на «24» червня 2021 року загальний розмір заборгованості позичальника за кредитним договором становить 25 925,70 грн., що складається з: - 24 607,86 грн.- прострочена заборгованість по кредиту; - 1 317,84 грн- прострочена заборгованість зі сплати процентів.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 січня 2022 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

В позовній заяві представник позивача просив у разі неявки в судове засідання належним чином повідомленого відповідача провести заочний розгляд справи та ухвалити по справі заочне рішення.

Відповідач у судові засідання призначені на 07.06.2022 року не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «ФОРПОСТ» як кредитодавцем, та ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) як позичальником, 22 жовтня 2020 року укладено публічний договір про споживчий кредит шляхом підписання позичальником заяви про приєднання № до договору про споживчий кредит.

За кредитним договором ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 45 000,00 гривень 00 копійок, що підтверджується платіжним дорученням № 300 від 27 жовтня 2020 року.

Позивач вказує, що у позивача станом на 24 червня 2021 року виникла заборгованість, загальний розмір якої становить 25 925,70 грн., що складається з: - 24 607,86 грн.- прострочена заборгованість по кредиту; - 1 317,84 грн- прострочена заборгованість зі сплати процентів.

Згідно з ч. 1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, відноситься до основних засад судочинства.

Відповідно до ч. 1ст.4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно дост.5ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 2 статті 78ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з приписами ч. 2 та ч. 3 ст. 83 ЦПК України позивач та відповідач повинен подати суду докази. Отже, надання доказів є не правом, а обов`язком сторін по справі. При цьому, надані сторонами докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності, достатності.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1ст. 80 ЦПК України).

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України, ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, як: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із правочинів.

Наявна в матеріалах справи Довідка про розрахунки між ТОВ «НоваПей Кредит» та контрагентом ОСОБА_1 за Заявою від 22.10.2020, яка містить розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_1 є неповним одностороннім арифметичним відображенням позивачем певних сум, яка не підтверджує існування тих чи інших фінансових операцій.

Банківський розрахунок не може бути доказом розміру заборгованості. Заборгованість за кредитними договорами повинна доводитись первинними документами. Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 30.01.2018 року по справі №161/16891/15-ц, постанові від 17.12.2020 року по справі №278/2177/15-ц.

Відповідно до п. 5.1 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 18.06.2003р. №254 запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа(паперового або електронного).

Згідно з положеннями ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Наявна в матеріалах справи Довідка про розрахунки між ТОВ «НоваПей Кредит» та контрагентом ОСОБА_1 за Заявою від 22.10.2020 не містить дати складення; назви юридичної особи, від імені якої її складено; посади особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. З огляду на викладене така виписка не може бути доказом безспірності заборгованості та її розміру, є недопустимим доказом фактичних обставин справи, тому до уваги судом не береться.

Підтверджуючи та обґрунтовуючи позовні вимоги незасвідченими у встановленому законом порядку документами у тому вигляді, в якому їх надано позивачем, суд не може прийняти, оскільки такі документи є недопустимими доказами. Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 11.07.2018 року у справі №904/8549/17.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1ст.133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі, суд вважає необхідним відмовити позивачу у розподілі судових витрат на його користь.

Керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПей Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, згідно ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 13.06.2022 року.

Суддя А.В. Науменко

07.06.22