ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2717/19
Провадження №4-с/477/3/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2022 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Боровиком С.С.,

розглянувши в м. Миколаєві скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Довгань Вікторії Володимирівни,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2022 року ОСОБА_1 звернувсь до суду зі скаргою на дії приватного виконавця Миколаївського округу Довгань В.В., в якій просив зобов`язати: АТ Альфа-Банк та приватного виконавця відновити (повернути) кошти на його банківському вкладі, зупинити виконавче провадження судового рішення від 18 лютого 2020 року Жовтневого районного суду Миколаївської області та постанови Миколаївського апеляційного суду від 24 червня 2021 року, визнати виконавчого документу по цьому рішенню суду таким, що не підлягає виконанню, зобов`язати виконувати рішення суду відповідно до вимог законодавства; доповнити рішення від 18 лютого 2020 року Жовтневого районного суду Миколаївської області та постанову Миколаївського апеляційного суду від 24 червня 2021 року в цивільній справі № 477/2717/19 додатками щодо виправлення помилки та наданню юридичної кваліфікації його взаємовідносин із Воскресенською селищною радою Миколаївського району Миколаївської області про користування земельною ділянкою; скасувати прийняття 05 грудня 2019 року позову до розгляду та закрити провадження у справі №477/2717/19 Жовтневого районного суду Миколаївської області.

На обґрунтування своєї заяви зазначив, що 24 листопада 2021 року приватним виконавцем Довгань В.В. неправомірно було списано з його грошового вкладу 120256 грн 92 коп., оскільки грошовий вклад мав статус довірчої власності, тому на нього виконавець не мав права накладати стягнення, що передбачено ст. 55 Закону України Про виконавче провадження».

Зазначив, що з листом НБУ від 01 березня 2021 року роз`яснено, що з моменту укладення договору банківського вкладу та до настання встановленого строку його повернення грошові кошти переходять у власність та в управління банку, а звернення стягнення на них до завершення дії депозитного договору можливо тільки за відповідною ухвалою суду, постановленою за зверненням виконавця. Тому вважав, що суд повинен зобов`язати відновити кошти на його рахунку.

Крім того також звертав увагу на неправомірність прийнятих рішень судом в справі №477/2717/19 від 05 грудня 2019 року та ухвали апеляційної інстанції 24 червня 2021 року про стягнення плати за користування землею.

В судове засідання не з`явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, неодноразово направляв суду письмові пояснення, які за змістом були аналогічні його скарзі.

На перше судове засідання приватний виконавець Довгань В.В. з`явилася, а також подала суду копію виконавчого провадження, проте в подальшому викликалася судом всіма можливим способами: поштою звичайною, електронною, телефоном, але до суду не з`явилася.

Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи без участі скаржника та приватного виконавця, та інших учасників, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особою державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини 2, 3 ст. 451 ЦПК України).

Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 19 Конституції України особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України вказано, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 7 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України Про виконавче провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18 лютого 2020 року був задоволений цивільний позов Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області до ОСОБА_1 і з нього стягнуто на користь позивача недоотриманий дохід у вигляді орендної плати за використання земельною ділянкою без правовстановлюючих документів в розмірі 175569 грн 17 коп.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 24 червня 2021 року це рішення було змінено - зменшено розмір недоотриманого доходу за використання земельної ділянки до 108988 грн 11 коп.

23 вересня 2021 року судом був виданий виконавчий лист про стягнення цієї суми, на підставі якого, за зверненням Воскресенської селищної ради Вітовського (тепер Миколаївського) району Миколаївської області, приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. 08 жовтня 2021 року відкрито виконавче провадження ВП №67092200.

Ухвалами приватного виконавця від тієї ж дати визначено про стягнення з боржника основної винагороди виконавця в сумі 10898 грн 81 коп та розмір мінімальних витрат 370 грн.

Крім того, ухвалою приватного виконавця Довгань В.В. від 08 жовтня 2021 року накладено арешт на кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках боржника ОСОБА_1 , яка була направлена ряду банків, в тому числі й АТ «Альфа-Банк».

Листом від 25 жовтня 2021 року АТ «Альфа-Банк» повідомило приватного виконавця Довгань В.В. про те, що банком накладено арешт на грошові кошти боржника, які містяться на рахунках в АТ «Альфа-Банку». Одночасно банк повідомив номера рахунків на кількість коштів.

Далі, приватний виконавець 18 листопада 2021 року сформував чотири платіжні вимоги про перерахування АТ «Альфа-Банк» коштів ОСОБА_2 , які там малися на чотирьох рахунках на суму 120256 грн 92 коп (борг за рішення суду + винагорода приватного виконавця + виконавчі витрати).

За розпорядженням приватного виконавця від 25 листопада 2021 року грошові кошти у сумі 120256 грн 92 коп, які надійшли від АТ «Альфа-Банк», були перераховані: позивачу в сумі 108988 грн, 11 коп., виконавцю винагорода 10898 грн 81 коп, витрати виконавчого провадження 370 грн.

Постановою 26 листопада 2021 року виконавче провадження в зв`язку з повним виконанням рішення суду.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 48 Закону України Про виконавче провадження звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Також, відповідно до ст. 55 Закону України Про виконавче провадження не допускається звернення стягнення на об`єкт довірчої власності за зобов`язаннями довірчого власника, а також на майно, зазначене в додатку до цього Закону.

До своєї скарги ОСОБА_1 не додав будь-яких доказів того, що його грошові кошти, які знаходилися на рахунках АТ «Альфа-Банк», не підлягали арешту та зверненню в порядку примусового виконання рішення суду.

Не було це повідомлено і банком приватному виконавцю, як наприклад із зазначенням в листі від 25 жовтня 2022 року видів рахунків.

За такого суд не знаходить підстав вважати, що приватний виконавець Довгань В.В. порушила вимоги закону/законодавства при примусовому виконанні рішення суду.

В зв`язку з цим не підлягають задоволенню вимоги скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця.

Крім того, не підлягають задоволенню вимоги скарги ОСОБА_1 в частині вимоги зупинити виконавче провадження судового рішення від 18 лютого 2020 року Жовтневого районного суду Миколаївської області та постанови Миколаївського апеляційного суду від 24 червня 2021 року, визнати виконавчий документ по цьому рішенню суду таким, що не підлягає виконанню, оскільки ним не було заявлено будь-яких вагомих підстав для позитивного рішення по цим питанням.

Крім того заявлені ОСОБА_1 інші вимоги в його скарзі про зобов`язання АТ «Альфа банк» відновити (повернути) кошти на його банківський вклад; доповнити рішення від 18 лютого 2020 року Жовтневого районного суду Миколаївської області та постанови Миколаївського апеляційного суду від 24 червня 2021 року в цивільній справі №477/2717/19 додатками щодо виправлення помилки та наданню юридичної кваліфікації його взаємовідносин із Воскресенською селищною радою Миколаївського району Миколаївської області про користування земельною ділянкою; скасування прийняття 05 грудня 2019 року позову до розгляду та закриття провадження у справі №477/2717/19 Жовтневого районного суду Миколаївської області не підлягають розгляду в порядку ст. 447 ЦПК України, оскільки не стосуються суті здійснення судового контролю під час примусового виконання рішення суду, тому провадження в цій частині підлягає закриттю. Що не позбавляє його на зверненням до суду в іншому порядку в порядку виконання рішення суду, позовного провадження тощо.

З врахуванням викладеного, керуючись статтями 447, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Довгань Вікторії Володимирівни про зобов`язання відновити (повернути) кошти на його банківському вкладі, зупинити виконавче провадження судового рішення від 18 лютого 2020 року Жовтневого районного суду Миколаївської області та постанови Миколаївського апеляційного суду від 24 червня 2021 року, визнання виконавчого документу по цьому рішенню суду таким, що не підлягає виконанню, зобов`язання виконувати рішення суду відповідно до вимог законодавства відмовити.

Провадження в справі за скаргою ОСОБА_1 про зобов`язання акціонерного товариства комерційного банку «Альфа банк» відновити (повернути) кошти на його банківський вклад; про доповнення рішення від 18 лютого 2020 року Жовтневого районного суду Миколаївської області та постанови Миколаївського апеляційного суду від 24 червня 2021 року в цивільній справі № 477/2717/19 додатками щодо виправлення помилки та наданню юридичної кваліфікації його взаємовідносин із Воскресенською селищнною радою Миколаївського району Миколаївської області про користування земельною ділянкою; про скасування скасування прийняття 05 грудня 2019 року позову до розгляду та закриття провадження у справі №477/2717/19 Жовтневого районного суду Миколаївської області закрити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області на протязі п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину ухвали, її повний текст буде складено на 21 грудня 2022 року.

Суддя Р.В Козаченко