Номер провадження: 22-ц/813/8409/22
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.О.
Доповідач Полікарпова О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі

головуючого судді Полікарпової О.М.,

суддів: Базіль Л.В., Воронцової Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2022 року про відмову у видачі судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 ,

встановив

23 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу щодо вимог про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки інваліда 3 групи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є студенткою 3 курсу ОНУ імені Мечникова, факультету журналістики, денної форми навчання у розмірі ј заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму.

Оскаржуваною ухвалою ОСОБА_1 було відмовлено у видачі судового наказу.

19 жовтня 2022 року, не погоджуючись із наведеною вище ухвалою, ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку було направлено апеляційну скаргу, в якій скаржниця просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вимоги апеляційної скарги скаржник мотивувала тим, що судом першої інстанції було допущене неправильне застосування норм ст. 161, 183, 199 СК України. Також посилається на судові рішення інших судів першої інстанції, якими було видано судові накази про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, а також постанову Одеського апеляційного суду, якою було скасовано ухвалу суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 361 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, але із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки інваліда 3 групи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є студенткою 3 курсу ОНУ імені Мечникова, факультет журналістики, денної форми навчання, у розмірі ј заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму.

На підставі ч. 2, 3 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК) цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. При цьому наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок розгляду справ у порядку наказного провадження регламентовано в Розділі II "Наказне провадження" ЦПК України.

За ч. ч. 1, 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Через особливість наказного провадження розгляд заяви про видачу судового наказу проводиться без судового засідання і повідомлення сторін, а судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, оскільки може бути скасований у порядку, передбаченому ст. 170 ЦПК (ст. 167 ЦПК).

Також суд зазначає, що особливістю наказного провадження є те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК).

Враховуючи наведені норми ЦПК, суд робить висновок, що при вирішенні питання про видачу судового наказу суд повинен переконатися у безспірності заявлених стягувачем вимог.

Відповідно до п. 4, 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано:

якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

У статті 184 СК України, якою регламентовано визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі також гарантовано право того із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Поряд з цим, статтею 199 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей у випадках, коли вони продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги лише у випадку, якщо батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. При цьому не обумовлено право дитини або особи, з якою дитина проживає звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

На думку суду апеляційної інстанції, положення статті 161 ЦПК України підлягають застосуванню у сукупності з положеннями Сімейного кодексу України.

Додані до заяви про видачу судового наказу копії документів не містять жодних належних та допустимих доказів існування у ОСОБА_2 можливості надавати своїй повнолітній дочці, яка продовжує навчання, матеріальну допомогу.

З огляду на вищевказане, у зв`язку із необхідністю з`ясування можливостей батька надавати матеріальну допомогу дочці, яка є повнолітньою та продовжує навчання, суд дійшов висновку про наявний спір про право, що унеможливлює розгляд вказаної заяви в порядку наказного провадження.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, враховуючи те, що ОСОБА_1 заявлено вимогу про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на повнолітню дочку, що не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу, на суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у видачі судового наказу.

Також апеляційний суд підкреслює, що згідно ч. 2 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване судове рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду О.М. Полікарпова

Л.В. Базіль

Л.П. Воронцової