Провадження №22-ц/812/662/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 липня 2022 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Ковальським Є.В.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1 адвоката Венделя О.М., відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №472/155/22 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Венделя Олега Михайловича на рішення, яке постановив Веселинівський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Тустановського Андрія Олександровича у приміщенні цього суду 04 травня 2022 року, повний текст якого складений в той же день, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

у с т а н о в и л а :

28 лютого 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Вендель О.М., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позов мотивований тим, що рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2019 року з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнути аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки від усіх видів доходу (заробітку), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 вересня 2018 року, та до досягнення дитиною повноліття. На підставі цього рішення відповідачка отримала виконавчий лист № 472/1026/18 від 05 лютого 2019 року, на підставі якого постановою державного виконавця від 26 травня 2020 року було відкрито виконавче провадження № 62180218, та станом на 01 лютого 2022 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Розмір аліментів державним виконавцем розраховується із середньої заробітної плати працівника по Вознесенському районі Миколаївської області, яка в 2021-2022 рік становить 17766,00 грн., і складає 4078,75 грн. В період з 16 серпня 2021 року по 28 вересня 2021 року позивач перебував на заробітках за кордоном і саме із зароблених коштів та за допомогою своєї матері ОСОБА_4 , тобто з її накопичень з отримуваної пенсії, він мав можливість сплачувати зазначені аліменти, але на даний час не працює, будь-якого доходу ні в 2020 році, ні в 2021 році не мав, а також з 03 листопада 2021 року перебуває на обліку у Веселинівській районній філії Миколаївського обласного центру зайнятості як безробітний і буде отримувати не більше 1000 грн. щомісячно, але ще жодної виплати до цього часу не отримав. Крім того він має проблеми зі здоров`ям, а саме в період з 25 січня 2021 року по 05 лютого 2021 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Веселинівська ЦРЛ» Веселинівської селищної ради з діагнозом: стенокардія напруження ІІІ ФК, НК І ст. ІІ Б; в період з 11 жовтня 2021 року по 19 жовтня 2021 року перебував на амбулаторному лікуванні з діагнозом: гостра інфекція верхніх дихальних шляхів; в період з 20 жовтня 2021 року по 29 жовтня 2021 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Веселинівська районна лікарня» Веселинівської селищної ради з діагнозом: ІХС: стенокардія напруги ІІ-ІІІ фк. дифузний кардіосклероз, формування початкового стенозу клапана легеневої артерії, артеріальна гіпертензія ІІ ст. І ступ. СН-ІІ-ІІА, що підтверджується випискою з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 29 жовтня 2021 року, відповідно до якої у позивача: знижена працездатність, рекомендовано в плановому порядку проведення оперативного втручання коронарографії, рекомендовано стаціонарне лікування від 2 разів на рік, санаторне оздоровлення в санаторії кардіологічного профілю та вживання медикаментів; в період з 25 листопада 2021 року по 29 листопада 2021 року позивач знову перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Веселинівська районна лікарня» з діагнозом: ІХС. Стенокардія напруги ІІІ ФК, прогресуючий перебіг. АГ ІІ ступ., ризик помірний. Вторинна кардіоміопатія, часта політропна екстрасистологія, двобічний гідроторакс, СН ІІ-Б, відповідно до якої позивачу рекомендовано в плановому порядку проведення оперативного втручання коронароангіографія в обласному кардіоцентрі, санаторне оздоровлення та вживання медикаментів, що потребує значних матеріальних витрат і свідчить про погіршення стану здоров`я.

Посилаючись на викладене, позивач просив зменшити розмір аліментів, що сплачуються ним на підставі вищевказаного судового рішення, та визначити аліменти на користь відповідачки на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частки всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття

Відповідачка ОСОБА_2 25 квітня 2022 року надала до суду відзив на позовну заяву, в якому виклала свої заперечення щодо позовних вимог ОСОБА_1 . Відзив мотивований тим, що позивач ОСОБА_1 протягом 2020-2021 років намагається змінити спосіб стягнення аліментів на утримання їхньої малолітньої дитини, хоча у січні 2019 року повністю визнавав її вимоги щодо розміру аліментів законними та погодився з ними. Зазначає, що позивач намагається у будь-який спосіб безпідставно зменшити розмір утримання на свою дитину. Медичні довідки, надані позивачем, не визначають, що стан здоров`я позивача суттєво змінився у порівнянні із датою ухвалення судового рішення про призначення аліментів. Так, медичні довідки визначають, що позивач має певні негаразди зі здоров`ям. Однак, позивач не є інвалідом або непрацездатною особою, його минулі захворювання не надають йому будь-яких привілеїв чи пільг та не заважають працевлаштуванню на роботу. Наявні у позивача діагнози, які йому були встановлені у січні лютому 2021 року, вже були предметом розгляду у суді та є відповідне рішення суду від 01 червня 2021 року у справі № 472/150/21 за аналогічними обставинами. Позивач не перебуває на диспансерному обліку в лікарні, це захворювання не є хронічним та він не потребує пожиттєвого лікування. Припущення щодо ймовірних витрат на можливе лікування в майбутньому не може бути підставою для зміни способу стягнення аліментів та їх суттєвого зменшення. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї, а таких даних позивач до суду не надавав. В зв`язку з цим, всі посилання позивача на погіршення матеріального стану є такими, що не відповідають дійсності та зводяться до того, щоб ввести в оману суд. Зазначила, що позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б свідчили про зміну його матеріального стану з часу початку стягнення з нього аліментних платежів, а також факту погіршення стану здоров`я, що потребує додаткових витрат на постійне чи періодичне лікування. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Рішенням Веселинівського районногосуду Миколаївської областівід 04 травня 2022 р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених статтею 192 СК України.

Так, суд вважав, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами зміна його матеріального стану з часу початку стягнення з нього аліментних платежів, а також факту погіршення стану його здоров`я, що потребує додаткових витрат на постійне чи періодичне лікування та що такі витрати вже здійсненні в розмірах, які значно погіршили матеріальне становище платника аліментів, а також факту витрат на утримання матері, тому суд виснував про відсутність законних підстав для зменшення розміру аліментів.

При цьому суд враховував, що позивач працездатний, має задовільний стан здоров`я. На думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів обставини, зазначені позивачем. Також суд врахував, що розмір стягнутих аліментів за рішенням суду не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого СК України та позиції Верховного Суду України, крім того, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів факт перебування позивача на обліку в центрі зайнятості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що, рішення суду є необґрунтованим, судом не було досліджено та всебічно розглянуто обставини, з урахуванням яких він просив зменшити розмір аліментів, у зв`язку з чим порушено норми матеріального та процесуального права, судом неповно досліджені докази у справі. Так, відповідно до довідок Веселинівської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості № 563 від 04.11.2021 р., № 104,105 від 27.01.2022 р. його матеріальний стан змінився, оскільки у нього відсутні будь-які доходи. Окрім того факт погіршення стану його здоров`я підтверджується медичними довідками та виписками з медичної карти, які останній надав до суду. Також, на думку позивача, суд не врахував всіх підстав в сукупності, в тому числі факту перебування на його утриманні матері. Вказані обставини, на думку, позивача унеможливлюють сплату їм аліментів на користь відповідачки в розмірі ј частки від усіх видів доходу (заробітку) але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, відповідачки, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якої було визначено за рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2019 року з матір`ю, ОСОБА_2 (а.с. 8, 9-11). Шлюб між сторонами розірвано рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 19 березня 2019 року (а.с. 6-7).

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2019 року, яке набрало законної сили 01 березня 2019 року, з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі ј частки від усіх видів доходу (заробітку) боржника, але не менше, ніж 50 % (п`ятдесят відсотків) прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягувати з 17 вересня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.9-11).

Звертаючись з цим позовом, ОСОБА_1 просив про зменшення вказаного розміру аліментів, які стягуються на утримання доньки ОСОБА_5 , з ј частини до 1/8 частини від усіх видів доходу (заробітку), посилаючись на значне погіршення майнового стану через втрату роботи, незадовільний стан його здоров`я та перебування на його утриманні матері.

Суд, відмовляючи у позові, виходив з недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки він ґрунтується на належно, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, досліджених доказах, повно та всебічно встановлених обставинах справи, яким дана відповідна правова оцінка.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-2 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).

Частина 1 статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, згідно із частиною 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та за наявності правових підстав. При цьому право застосування норми закону належить суду.

Відповідно до наведеної норми права підставою для зменшення розміру аліментів може бути таке погіршення майнового стану платника аліментів, яке унеможливлює сплату ним аліментів у попередньо визначеному розмірі.

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням.

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статтею 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 174, частини 1 статті 175 ЦПК України позивач викладає свої вимоги щодо предмету спору та їх обґрунтування у позовній заяві, а в силу вимог частини 2 статті 83 ЦПК України позивач подає докази разом з поданням позовної заяви.

Суд в силу вимог частини 1 статті 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведені положення закону, зміст позовних вимог, предмет доказування у справі, яка переглядається, позивач має довести, а суд перевірити наявність достатніх підстав для зменшення розміру аліментів, стягнутих з нього на утримання малолітньої дитини сторін.

На підтвердження своїх вимог щодо погіршення майнового стану через втрату роботи та відсутності заробітку, позивач надав: довідку № 563 від 04 листопада 2021 року, видану Веселинівською районною філією Миколаївського обласного центру зайнятості на ім`я ОСОБА_1 , відповідно до змісту якої останній перебуває на обліку як безробітній з 03 листопада 2021 року (а.с. 18); довідку № 104 від 27 січня 2022 року, видану Веселинівською районною філією Миколаївського обласного центру зайнятості на ім`я ОСОБА_1 , відповідно до змісту якої, останній отримав дохід за період з 03 листопада 2021 року по 21 грудня 2021 року нуль гривень нуль копійок (а.с. 19); довідку № 105 від 27 січня 2022 року, видану Веселинівською районною філією Миколаївського обласного центру зайнятості на ім`я ОСОБА_1 , відповідно до змісту якої останній перебуває на обліку як безробітній з 03 листопада 2021 року (а.с. 20).

Однак, будь-яких доказів щодо розміру заробітку (доходу) до 28 лютого 2022 року позивачем суду не надавалось.

Між тим, відсутність доходу у вигляді допомоги по безробіттю за період з 03 листопада 2021 року по 21 грудня 2021 року не свідчить про те, що позивач не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Відповідно до договору фінансового кредиту та застави № від 14.12.2021 року позивач ОСОБА_1 здав в ломбард мобільний телефон « Xiaomi Redmi» (а.с. 31), але це не є належним та допустимим доказом зміни матеріального стану позивача.

Окрім того, позивач ОСОБА_1 зазначає, що має проблеми зі здоров`ям, що перешкоджає йому займатися працею з фізичним навантаженням.

Відповідно до довідки, виданої Веселинівською Центральною районною лікарнею Веселинівської районної ради № 58 від 05 лютого 2021 року, та виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) від 05 лютого 2021 року на ОСОБА_1 останній хворіє на ІКГ, стенокардія напруження ІІІ ФК, НК І ст. ІІ Б (а.с. 21, 22).

Відповідно до довідки, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Центром первинної медико-санітарної допомоги» Веселинівської селищної ради, позивач ОСОБА_1 в період з 11 жовтня 2021 року по 19 жовтня 2021 року перебував на амбулаторному лікуванні з діагнозом: гостра інфекція верхніх дихальних шляхів (а.с. 23).

Згідно виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 29 жовтня 2021 року вбачається, що у позивача знижена працездатність, рекомендовано в плановому порядку проведення оперативного втручання коронарографія, рекомендовано стаціонарне лікування від 2 разів на рік, санаторне оздоровлення в санаторії кардіологічного профілю та вживання медикаментів (а.с.24).

Згідно виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2137 від 29 листопада 2021 року у позивачу виставлений діагноз: ІХС. Стенокардія напруги ІІІ ФК, прогресуючий перебіг, АГ ІІ ступ., ризик помірний. Вторинна кардіоміопатія, часта політропна екстрасистологія, двобічний гідроторакс, СН ІІ-Б, рекомендовано в плановому порядку коронароангіографія в обласному кардіоцентрі, санаторне оздоровлення та вживання медикаментів (а.с.26).

Крім того, відповідно до консультації лікаря-уролога клініки «Вітасан» у позивача ОСОБА_1 було виявлено захворювання: хронічний простатит та гіперплазія простати 1 ст. (а.с. 28, 29).

Також позивачем зазначено, що його матір ОСОБА_4 на даний час хворіє та потребує стороннього догляду за станом здоров`я у зв`язку з обмеженням до самообслуговування та пересування терміном на 1 рік, що підтверджується Витягом із протоколу засідання ЛКК № 1 від 04 січня 2022 року, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Центром первинної медико- санітарної допомоги» Веселинівської селищної ради (а.с. 34).

При цьому суд встановив, що позивач є працездатною особою, у встановленому законом порядку не віднесений до осіб з інвалідністю, та йому не встановлено обмежень щодо умов праці та фізичного навантаження.

За такого колегія суддів вважає, що позивачем не надано доказів, що його захворювання впливають на його працездатність, а також не доведено той факт, що витрати на його лікування та необхідність тимчасового стороннього догляду за матір`ю, яка є дієздатною особою та опікуном якої він не являється, суттєво змінюють його майновий стан, через що останній не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, а тому не приймає доводи позивача в цій частині.

Тобто належних та допустимих доказів того, що з моменту ухвалення рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2019 року суттєво погіршився матеріальний стан позивача або стан його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, ним не надано.

За такого апеляційний суд вважає правильним, таким що ґрунтується на повно та всебічно встановлених обставинах справи, належній оцінці наявних у справі доказів, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення розміру стягнутих з позивача на користь відповідачки на утримання доньки ОСОБА_5 аліментів, що свідчить про недоведеність позовних вимог.

Також суд першої інстанції вірно врахував, що розмір стягнутих з ОСОБА_1 аліментів за рішенням суду не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого СК України .

З урахуванням викладених вище висновків та аналізу обставин справи колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги як безпідставні, оскільки позивачем не доведено наявність передбачених статтю 192 СК України підстав для зменшення розміру аліментів, зокрема, що мала місце така зміна його матеріального стану та стану здоров`я, які суттєво вплинули на спроможність сплачувати аліменти. Крім того, таке б рішення було на шкоду інтересам малолітньої дитини сторін.

Виходячи з викладеного та положень статті 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду постановлено з правильним застосуванням положень матеріального права та відповідно до вимог процесуального закону, а тому відсутні підстави для його скасування.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Оскільки рішення суду залишено без змін, відсутні передбачені законом підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 04 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

______________________________________________________

Повний текст постанови суду виготовлений 13 липня 2022 року