Дата документу 08.06.2022 Справа № 335/2146/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/2146/21 Головуючий у 1-й інстанції: Макаров В.О.
Провадження №22-ц/807/304/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді - доповідача суддів: за участю секретаряПодліянової Г.С., Кочеткової І.В., Кримської О.М., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2021 року у справі за позовом Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в інтересах дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в інтересах дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що на профілактичному обліку у відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з 29 листопада 2012 року перебувають малолітні діти: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як такі, що опинились у складних життєвих умовах.

Діти проживали разом з матір`ю ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку із неналежним виконання ОСОБА_5 батьківських обов`язків та зловживання нею спиртними напоями, діти у вересні 2019 року були влаштовані до Комунального закладу «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», де перебувають до тепер.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2020 року, ухваленому по справі № 335/12036/19, яке залишено без змін Постановою Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року ОСОБА_5 позбавлена батьківських прав по відношенню до малолітній дітей.

19 червня 2020 року на підставі спільної заяви матері та батька особа, яка вважала себе біологічним батьком дітей, ОСОБА_4 визнав своє батьківство по відношенню до малолітніх дітей, дітям надані повторні свідоцтва про народження, у зв`язку з чим у нього виникли обов`язки по вихованню та утриманню дітей. Однак, ОСОБА_4 від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей злісно та свідомо ухиляється, на протязі більше ніж 7 місяців не вжив жодних заходів по поверненню дітей в свою родину, не створив належних умов для їх проживання, вихованням, навчанням та здоровям дітей не займався.

ОСОБА_4 проживає в однокімнатній квартирі разом з ОСОБА_5 , яка позбавлена батьківських прав по відношенню до дітей. Отримавши консультацію щодо механізму повернення дітей в сім`ю, ОСОБА_4 не надав необхідних документів для розгляду питання на засідання комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації міської ради, у зв`язку з чим 21 січня 2021 року та 11 лютого 2021 року комісія дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав по відношенню до його дітей та необхідність звернення до суду з відповідним позовом.

Враховуючи викладене, з метою захисту прав малолітніх дітей, позивач просив суд позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав по відношенню до його малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнути з відповідача на користь особи або установи, яка буде здійснювати піклування та опіку над вказаними дітьми, аліменти на їх утримання у розмірі ј частини всіх сукупних доходів, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2021 року в задоволенні позову Органу опіки та піклування районної адміністрацїі Запорізької міської ради по Вознесенівському району до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в інтересах малолітніх дітей подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позбавити ОСОБА_4 батьківських прав по відношенню до дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та стягнути з нього аліменти на утримання дітей.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи, не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. При ухваленні оскарженого рішення судом не враховано інтереси дітей, а враховано інтереси батька, що останній не втратив інтерес до дітей та не є байдужим до наявних у нього батьківських прав. Водночас зазначені обставини не можуть свідчити про належне виконання ним батьківських обов`язків. У дітей відсутні належні умови проживання за місцем фактичного проживання батька, що порушує право дітей на належні умови проживання та виховання.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим поштовим повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, судової повістки (а.с. 148) до апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надав.

Від представника ОСОБА_4 , адвоката Безуглої А.В. на адресу апеляційного суду надійшло клопотання в якому вона прохає відкласти розгляд справи, яка призначена до розгляду апеляційним судом на 08 червня 2022 року на 10 годину 40 хвилин, у зв`язку з її зайнятістю в іншій справі, розгляд якої відбувається в Шевченківському районному суд м. Запоріжжя (а.с. 155), що свідчить про обізнаність останньої про судове засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. При цьому, колегія суддів зауважує, що справа в провадженні апеляційного суду перебуває досить тривалий час.

Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки, учасники справи були належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, ОСОБА_4 був повідомлений через свого представника, адвоката Безуглої А.В., поважність причини неявки учасників справи представника Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, ОСОБА_4 не встановлена, заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі, дав їм оцінку і, з урахуванням вимог статей 12, 81 ЦПК України, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, так як достатніх і допустимих доказів свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків не надано.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутится до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що на профілактичному обліку у відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з 29 листопада 2012 року перебувають малолітні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як такі, що опинились у складних життєвих умовах. Діти проживали разом з самотньою матір`ю ОСОБА_5 , 1983 року народження, за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку із неналежним виконання матір`ю ОСОБА_5 батьківських обов`язків, діти у вересні 2019 року були влаштовані до Комунального закладу «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», де перебувають до тепер, що підтверджується відповідним клопотанням Служби (управліня) від 11 вересня 2019 року за вих. № 01-17/1979 (а.с.58).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2020 року, ухваленому у справі № 335/12036/19, ОСОБА_5 позбавлена батьківських прав по відношенню до своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12-15).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року, апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2020 року в оскаржуваній частині залишено без змін (а.с.16-19).

Згідно з листами Вознесенівського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 24 липня 2020 року № 401/21.12-06-151, № 401/21.13-06-151 та 403/21.13-06-151 (а.с. 11), 19 червня 2020 року на підставі спільної заяви матері та батька особа, яка вважала себе біологічним батьком дітей, ОСОБА_4 , 1980 року народження, визнав своє батьківство по відношенню до дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим, дітям надані повторні свідоцтва про народження, в яких в графі «батько» записано « ОСОБА_4 » (а.с.8-10).

Листом Відділу по Вознесенівському району Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 04 серпня 2020 року за вих. № 09-25/374, ОСОБА_4 запропоновано повідомити відділ наміри виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей (а.с.20).

Відділом по Вознесенівському району Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 18 січня 2021 року за вих. № 09-25/034, надіслано ОСОБА_4 лист щодо надання останнім пояснень щодо невиконання ним своїх батьківських обов`язків стосовно малолітніх дітей, які передбачені ст.ст. 150,180 СК України (а.с. 24).

Листом Відділу по Вознесенівському району Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 18 січня 2021 року за вих. № 09-25/035 начальника Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу Головного управління національної поліції в Запорізькій області було повідомлено про невиконання ОСОБА_4 батьківських обов`язків, передачених ст. ст. 155, 180 СК України, у зв`язку з чим просили розглянути питання притягнення притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за ст. 184 КУпАП (а.с.21-22).

На підставі чого, у зв`язку з проведеною перевіркою Вознесенівським відділенням поліції Дніпровського відділу Головного управління національної поліції в Запорізькій області складено протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 184 КУпАП (а.с.23).

Відповідно до постанови Орджонікідзеевського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2021 року провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрито у зв`яку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Дана постанова набрала законної сили 15 березня 2021 року (а.с.60-62).

Відповідно до листа Комунального закладу «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради від 27 листопада 2020 року № 01-14/267 вбачається, що у центрі з 23 вересня 2019 року на повному державному забезпеченні перебувають ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , які мешкали за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 відвідав дітей 05 листопада 2020 року, 28 липня 2020 року, 22 вересня 2020 рку. Приносив гостинці, діти бажають повернутися до сім`ї, постійно спілкуються в телефонному режимі. До адміністрації центру з питань повернення дітей в сім`ю не звертався (а.с.25).

20 жовтня 2020 року на прийомі у відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради ОСОБА_4 ознайомлений з відповідальністю за ухилення від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей та отримав консультацію про механізм повернення дітей в його сім`ю, проте станом на момент написання висновку органу опіки та піклування не надав необхідних документів для розгляду питання на засідання комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації міської ради.

20 жовтня 2020 року ОСОБА_4 ознайомлений про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов`зків (а.с.28).

Відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» Департаменту охорони здоров`я Запорізької міської ради від 02 грудня 2020 року за вих. № 3121/01-08, діти ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 спостерігались в амбулаторії № 9 Центру з березня 2012 року, на диспансерному обліку не знаходились, профілактичні щеплення проведені за віком, фізичний розвиток відповідає віковим показникам, останній огляд лікарем-педіатром 19 вересня 2019 року. Разом з дітьми лікаря відвідувала мати ОСОБА_5 . Наразі діти знаходяться в Комунальному закладі «Запорізький обласний центр соціально-психологіної реабілітації дітей». ОСОБА_4 медичний заклад з дітьми не відвідував, до лікарів, адміністрації закладу не звертався щодо здоровя дітей (а.с.27).

Відповідно до листа Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 94 Запорізької міської ради Запорізької області Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради від 07 грудня 2020 року за вих. № 01-23/308, під час навчання в закладі освіти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з 03 вересня 2018 року по 22 вересня 2019 року, а також після вилучення дітей з сім`ї і до сьогоднішнього моменту ОСОБА_4 не цікавиться життям та навчанням дітей, не спілкується з цього приводу з адміністрацією та викладачами, не відвідував батьківські збори, не виявляв батьківську турботу по відношенню до дітей (а.с.26 на звороті).

Відповідно до листа Запорізької гімназії № 39 Запорізької міської ради Департаменту освіти та науки Запорізької міської ради від 08 грудня 2020 року за вих. № 01-19/395, ОСОБА_1 навчався в Загальноосвітній школі № 39 з першого класу 2013 року по клас 2019 року. Батько хлопця, ОСОБА_4 , брав участь у житті та вихованні дитини несистематично. Він інколи дзвонив класному керівникові, щоб поцікавитись успішністю хлопця. Батько турбувався про зовнішній вигляд ОСОБА_7 , цікавився, чи завжди дитина відвідує заняття. Внески до Благодійного фонду батько сплачував нерегулярно, батківські збори не відвідував, але пізніше обов`язково передзвонював. По відношенню до сина був стриманим, тому ОСОБА_7 не вистачало батьківської уваги (а.с.26).

20 січня 2021 року Відділом по району обстежені умови проживання ОСОБА_4 . За результатами обстеження встановлено, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в однокімнатній квартирі разом з ОСОБА_5 , яка позбавлена батьківських прав по відношенню до дітей. Окреме місце для сну є тільки для молодших дітей, умови проживання дуже стислі, і не відповідають вимогам ст. 47 Житлового кодексу Української РСР (13,65 кв.м. житлової площі на одну особу) та ст. 50 зазначеного кодексу (Жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічним умовам. При надані жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя) (а.с.29).

В матеріалах справи наявний висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як органу опіки та піклування № 01-10/149 від 22 лютого 2021 року, з якого вбачається, що районна адміністрація по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , 1980 року народження, по відношенню до його дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5-6).

Також, судом встановлено, що у відповідача ОСОБА_4 виникли складності у наданні дітям житлової площі 13,65 кв.м. з розрахунку на одну особу, а також надання окремих кімнат, оскільки діти різної статі, як того вимагають приписи ст.ст. 47, 560 Житлового кодексу УРСР, що є обов`язковою умовою повернення дітей згідно відповіді районної адміністрації по Вознесенівському району ЗМР за № 05/01-33/0064 від 25 січня 2021 року, оскільки придбання або оренда трьох кімнатної квартири з жилою площею не менше 54,6 кв.м. є непід`ємною умовою для нього за його неофіційних підробіток в умовах карантину на території України. ОСОБА_4 наразі відновлює свої документи про освіту для звернення до Центру зайнятості (а.с.56,63).

Відповідно до постанови Орджонікіджевського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2021 року у справі № 335/126/21 ОСОБА_4 визнанно винним за ст. ст. 173, 185 КУпАП на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП та накладно адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 136 грн (а.с.48-49).

Відповідно до побутової характеристики сусідів будинку АДРЕСА_2 від 15 травня 2021 роу, ОСОБА_4 за час проживання зарекомендував себе з позитивного боку, у відношенні сусідів привітний, вічливий. Зовнішньо доглянутий, в конфліктних ситуаціях привітний був, громадський спокій не порушував (а.с.64).

Як вбачається з довідки Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради, Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради від 18 травня 2021 року, ОСОБА_4 за спостереженнями нарколога не перебуває, за допомогою до лікаря-психіатра не звертався за останні п`ять років (а.с.65).

25 червня 2021 року між фахівцем з питань зайнятості Запорізького міського центру зайнятості та ОСОБА_4 складено Індивідуальний план працевлаштування безробітного (а.с.102).

01 липня 2011 року за вх.Б-527-В ОСОБА_4 звернувся до районної адміністрації по Вознесенівському району з питання постановки його та членів його родини на квартирний облік за місцем мешкання. Районною адміністрацією розглянуто його звернення та запропоновано надати відповідні документи, перелік яких зазначено в листі районної адміністрації по Вознесенівському району від 14 липня 2021 року за вих. № Б-527-В. Після чого районна адміністрація міської ради вирішить питання щодо постановки на квартирний облік замсцем мешкання ОСОБА_4 та членів його родини (а.с.103).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою-третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція ООН про права дитини) про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, тощо, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Як вбачається з обставин справи, звернувшись до суду, компетентний орган стверджував про ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків.

Водночас ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі "Мамчур проти України" (заява N 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Згідно із статтею 18 Закону України "Про охорону дитинства" держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Судом на перше місце ставляться "якнайкращі інтереси дитини", оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Водночас, позбавлення батьківських прав батька щодо малолітніх дітей є крайнім заходом впливу.

Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано "необхідним у демократичному суспільстві", воно повинно бути обґрунтовано "гострою соціальною необхідністю". Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Статтею 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З наданого висновку органу опіки та піклування № 01-10/149 від 22 лютого 2021 року про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вбачається, що після влаштування дітей до центру реабілітації дітей, батько їх життям не цікавиться, не виявляє батьківську турботу про них. Основною обставиною, яка послуговала для прийняття такого рішення стало те, що ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 в однокімнатній квартирі, умови проживання дуже стислі і не відповідають вимогам житлового кодесу щодо житлової площі на одну особу, тому ОСОБА_4 зобов`язаний був протягом двух тижнів зібрати документи, необхідні для вирішення питання повернення дітей в йогог сім`ю, створити умови для проживання дітей, проте після спливу цього терміну ОСОБА_4 необхідних документів не надав, умов для проживання дітей не створив, тому районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району, яка орган опіки та піклування, вважала за доцільне позбавити ОСОБА_4 батьківських прав по відношенню до трьох його дітей.

Тобто, суд першої інстанції вірно зазначив, що висновок органу опіки та піклування є необгрунтованим, формальним та не може бути прийнятий як такий, що доводить винну поведінку ОСОБА_4 в ухиленні від виховання дітей та свідомого нехтування батьківськими обов`язками. Саме лише твердження позивача про ненадання ОСОБА_4 відповідних документів не може вважатись достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав, не обгрунтовує мету такого позбавлення, а саме позбавлення батьківських прав не відповідає нагальній соціальній потребі та не є необхідним.

Напроти, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач зацікавлений у спілкуванні з дітьми, позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.64). На обліку у Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради та Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обасної ради не перебуває, до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не звертався за останні п`ять років (а.с.65), за зверненням ОСОБА_4 , фахівцем з питань зайнятості Запорізького міського центру зайнятості складно Індивідуальний план працевлаштування безробітного (а.с.102). Наразі ОСОБА_4 відновлює свої документи про освіту для звернення до Центру зайнятості (а.с.63), відповідно до акту обстеження умов проживання від 20 січня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , на предмет можливості проживання дітей з ОСОБА_4 , на момент обстеження умови проживання задовільні, є всі комунікації, санітарно-повітряний режим дотримується, є меблі, всі необхідні побутові присторої, одяг, взуття (а.с.29). На момент проживання дітей разом з ОСОБА_4 , батько цікавився успішністю сина ОСОБА_1 , турбувався про зовнішній вигляд дитини, цікавився чи завжди дитина відвідує заняття, нерегулярно, але сплачував фонди до школи, хоча батьківські збори і не відвідував, однак пізніше обов`язково передзвонював (а.с.26). ОСОБА_4 відвідував дітей у Комунальному закладі «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обасної ради, де вони перебувають з 23 вересня 2019 року на повному державному забезпеченні: 05 листопада 2020 року, 28 липня 2020 року, 22 вересня 2020 року, приносив гостинці, діти бажають повернутися до сім`ї, постійно спілкуються в телефонному режимі (а.с.25). 01 липня 2011 року за вх.Б-527-В ОСОБА_4 звернувся до районної адміністрації по Вознесенівському району з питання постановки його та членів його родини на квартирний облік за місцем мешкання. Районною адміністрацією розглянуто його звернення та запропоновано надати відповідні документи, перелік яких зазначено в листі районної адміністрації по Вознесенівському району від 14 липня 2021 року за вих. № Б-527-В. Після чого районна адміністрація міської ради вирішить питання щодо постановки на квартирний облік замсцем мешкання ОСОБА_4 та членів його родини (а.с.103).

Відповіднодо положень частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частина перша статті 77 ЦПК України зазначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна ситорона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалюючи рішення у справі про відмову в задоволенні позову про базбавлення батьківськи прав, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 76-81, 89 ЦПК України, врахувавши інтереси дітей, дійшов правильного висновку про те, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи позивачем не доведено.

Належних і допустимих доказів винного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, позивачем не надано.

Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на відповідача як на особу, що не у повній мірі здійснює виконання батьківських обов`язків, не слід вважати таким, що відповідатиме інтересам дітей, що має найістотніше значення при розгляді такої категорії справ, та не стимулюватиме батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо незгоди з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки у ньому не наведено мотивованих висновків щодо необхідності позбавлення відповідача батьківських прав, та зазначений висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Встановивши, що позивачем не надано належних і допустимих доказів винного умисного невиконання ОСОБА_4 своїх батьківських обов`язків без поважних причин і свідомого нехтування ним своїми обов`язками, а також, що батько виявляє намір спілкуватись з дітьми, проти позбавлення батьківських прав заперечує, раніше до нього попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дітей не застосовувались, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для позбавлення його батьківських прав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач також просив суд стягнути з ОСОБА_4 на користь особи або установи яка буде здійснювати піклування та опіку над вказаними дітьми, аліментів на їх утримання у розмірі 1/4 частини всіх сукупних доходів, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні в цій частині позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах.

Стаття 245 СК України передбачає, що якщо дитина постійно проживає у дитячому закладі або закладі охорони здоров`я, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію цих закладів.

Як вбачається з матеріалів справи діти тимчасово влаштовані в Комунальному закладі «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», тобто заначена установа не є їх місцем постійного проживання.

Позивач просить стягнути з відповідача аліментів на утримання дітей на особу або установу в якій будуть перебувати діти. Цивільно процесуальним кодексом України не передбачено ухвалення рішення на майбутнє, тому за відсутності визначеної в установленому законодавством України порядку конкретної особи та/або відповідного органу, під опіку якого будуть передані малолітні діти, унеможливлює виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. В той же час визначення конкретної особи на користь якої має бути стягнуто аліментів на утримання малолітніх дітей або установи є визначальним та залежить від встановлення над дітьми опіки.

З огляду на зазначене, позовні вимоги про стягнення з відповідачааліментів на утримання дітей на користь особи або установи, яка буде здійснювати піклування та опіку над вказаними дітьми, є передчасними.

Доводи заявника стосовно невстановлення судом фактичних обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, та ненадання належної оцінки зібраним у справі доказам, апеляційний суд відхиляє, оскільки суд першої інсанції, встановивши, що позивачем не доведено підстав, визначених пунктом 2 частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав, які є вичерпними, ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Твердження про неврахування судом першої інстанції висновку органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно дітей не заслуговують на увагу, оскільки, вирішуючи справу, суд першої інстанції надав оцінку зазначеному висновку, результати якої відобразив у судовому рішенні. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Крім того, висновок органу опіки і піклування має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 має скуртне матеріальне становище, у зв`язку з чим не може створити належні умови для виховання і проживання дітей, є неспроможними, оскільки скурте матеріальне становище не є підтвердженням факту ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків та не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_4 проживає у однокімнатній картирі, площа якої не передбачена відповідно до законодавства для прживання трьох малолітніх дітей різної статті, проте уповноважений орган не надав докази того, що сім`ї з боку держави надавалась допомога на облаштування кварири, збільшення площі, шляхом надання батькові та членам його сім`ї іншого житла. Натомість, ОСОБА_4 звернувся із відповідною зявою щодо поставки його та членів сім`ї на облік на розширення площі, що свідчить про бажання батька створити належні умови для виховання і проживання дітей.

Посилання апелянта на те, що у відношенні ОСОБА_4 в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя перебували на розгляді справи про адміністративне правопорушення № 335/938/21 (стаття не зазначена та яке саме рішення прийняте судом також не зазначено), та кримінальне провадження № 335/7900/17 (стаття не зазначена та яке саме рішення прийняте судом також не зазначено), колегія суддів важає недоцільним, оскільки суду не надано доказів про те, які саме рішення по справам прийнято та яке вони мають відношення до цієї справи, не надано доказів, що вони якимось чином підтверджують чи спростовують факт ухилення від виконаня батківських обов`язків відповідача по відношенню до його неповнолітніх дітей.

Посилання заявника на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2021 року про притягнення ОСОБА_4 до відповідальності в порядку ст. 173 КУпАП та ст. 185 КУпАП є безпідставним, оскільки дана постанова не містить обставин, які б свідчили про невиконання відповідачем батьківських обов`язків, навмисне нехтування турботи за дітьми.

Водночас відповідно до постанови Орджонікіджезвського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2021 року (а.с.60-62), провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 184 КУпАП (передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей) закрито, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Дана постанова набрала законної сили 15 березня 2021 року.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлених обставин справи та зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання виконання судом обов`язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи.

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 13 червня 2022 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Кочеткова І.В. Кримська О.М.