Провадження № 2/127/1556/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2022 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Антонюка В.В.,

за участі: секретаря судових засідань Жмудь Я.П.,

представників позивача: ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Вінняця, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , про усунення від права на спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про усунення від права на спадкування за законом.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 69 років. Останні роки вона хворіла на захворювання ракової пухлини, яке в останні періоди її життя ускладнилось до IV стадії з розвитком метастаз у кістках. Єдиною рідною донькою та близьким родичом ОСОБА_8 є ОСОБА_5 ..

Після смерті ОСОБА_8 , Третьою вінницькою державною нотаріальною конторою у Спадковому реєстрі було заведено спадкову справу № 66049579.

За життя, ОСОБА_9 складено заповіт, який було посвідчено 23.03.2020 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В. за реєстровим № 799, одним із спадкоємцем за яким є ОСОБА_4

02.07.2020 року відповідач звернулась до Третьої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Після звернення відповідача до нотаріальної контори, їй стало відомо про наявність заповіту її матері на ім?я позивача та третіх осіб, а також їх звернення до нотаріальної контори з відповідними заявами про прийняття спадщини.

ОСОБА_8 в останній період свого життя у близьких відносинах зі своєю рідною донькою не перебувала та не підтримувала з нею стосунків через відмову відповідача у догляді. 3 січня 2020 року між відповідачем та ОСОБА_8 були відсутні будь-які контакти як засобами телефонного зв?язку, так і у вигляді відвідувань Відповідач з січня 2020 року не забезпечувала будь-який догляд за своєю матір?ю та не намагалась здійснювати такі спроби. 3 січня 2020 року постійний догляд за станом здоров?я померлої, а також допомогу по вирішенню соціально-побутових потреб здійснювали друзі та знайомі ОСОБА_10 , серед яких був позивач та треті особи у цій справі. Відповідачу з початку проявлення хвороби було відомо про важке захворювання її матері. До 2020 року вона супроводжувала матір під час відвідувань до медичних закладів, однак після погіршення самопочуття та потреби у допомозі - рідною донькою їй було відмовлено. У наслідок загострення ракового захворювання та проявлення больового синдрому, з квітня 2020 року і до самої смерті - в червні 2020 року ОСОБА_11 майже постійно перебувала у лежачому стані та потребувала посильної сторонньої допомоги у прийнятті їжі та ліків. В свою чергу, саме позивач та треті особи, які доглядали за ОСОБА_8 , надавали ій необхідну допомогу у задоволенні природніх потреб та підтримці емоційного та морального стану померлої.

Враховуючи наявність безпосереднього спору щодо долі спадкового майна, а також фактів догляду, матеріального та морального забезпечення ОСОБА_8 виключно позивачем та третіми особами, без будь-якої участі відповідача, позивач звернувся до суду із позовом про усунення відповідача від права на спадкування за законом. Судові витрати просив залишити за ним.

Ухвалою суду від 29.06.2022 року відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження та призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 22.09.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представники позивача адвокати Юрченко Т.П. та Браславець Я.Ю. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі за обставин, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача - адвокат Драчук Т.М. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, який мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Єдиним спадкоємцем за законом після її смерті є її дочка - відповідач у даній справі ОСОБА_5 , яка 02.07.2020 року подала до Третьої вінницької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Однак нотаріус відмовив ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`язку з тим, що із заявами про прийняття спадщини звернулися особи, на ім`я яких мати відповідача ОСОБА_5 23.03.2020 року склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В. Відповідно до заповіту від 23.03.2020 року мати відповідача ОСОБА_8 на випадок своєї смерті заповіла квартиру АДРЕСА_1 Кравчук ОСОБА_12 , квартиру АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_3 Гречанюк ОСОБА_13 , а також будинок з прибудовами, господарськими спорудами АДРЕСА_4 та земельну ділянку, площею 0,1000 га., кадастровий номер :02:001:0072 за адресою АДРЕСА_5 - ОСОБА_4 , однак, згідно договору купівлі продажу від 02.11.2012 року, будинок з прибудовами, господарськими спорудами АДРЕСА_4 належить на праві приватної власності їй - ОСОБА_5 . Таким чином, мати відповідача розпорядилась майном, а саме: будинком з прибудовами, господарськими спорудами АДРЕСА_4 на користь позивача ОСОБА_4 , фактично власником якого є ОСОБА_5 .

Відповідач зазначає, що ОСОБА_4 не є родичем померлої ОСОБА_8 , а тому до жодної із черг спадкування за законом в розумінні статей 1261 1265 ЦК України не відноситься. А тому взагалі не зрозуміло за захистом якого права ОСОБА_4 , як спадкоємця за заповітом, він звертається до суду з позовом про усунення відповідача від права на спадкування за законом. В даному випадку спадкування після померлої ОСОБА_8 здійснюється виключно за заповітом. Крім того, відповідач зазначає, що обґрунтовуючи позов позивач стверджує про наявність спору щодо долі спадкового майна, що і стало підставою його звернення до суду з вищевказаним позовом, однак не зазначає який саме спір є між ним та відповідачем ОСОБА_5 щодо спадкового майна. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.12.2021 року в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_4 , за участі третьої особи приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В. про визнання заповіту недійсним відмовлено. Дане рішення суду ОСОБА_5 було оскаржено до Вінницького апеляційного суду та постановою суду від 21.04.2022 року залишено без змін. З вказаного вбачається відсутність будь якого спору щодо долі спадкового майна між ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_5 , оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом, який на даний час є чинним та недійсним не визнано, а відповідач ОСОБА_5 могла б бути спадкоємцем за законом за відсутності заповіту, однак спадкоємцем взагалі не виступає, оскільки нотаріусом взагалі відмовлено у відкритті спадкової справи з метою спадкування за законом. Окрім того, у своєму відзиві відповідач зазначила те, що до позовної заяви на підтвердження хвороби померлої ОСОБА_8 додано лише лікарське свідоцтво про смерть № 219 від 04.06.2020 року з якого вбачається, що причиною смерті ОСОБА_8 є хвороба - рак правої молочної залози ІV стадії, з метастазами в кістки. Жодних інших доказів, які б підтверджували, що у результаті хвороби померла ОСОБА_8 перебувала в безпорадному стані, який проявлявся в тому, що вона не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування, стороною позивача не надано. Безпорадний стан спадкодавця не підтверджується жодними медичними документами, які позивач долучив до матеріалів справи.

Треті особи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про розгляд справи повідомлялись завчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи.

Суд, ухвалив розглянути справу у їх відсутність.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що також підтверджується Лікарським свідоцтвом про смерть №219 від 04.06.2020 р. (а.с.15-17).

Як вбачається із заповіту від 23.03.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В., та зареєстрованого в реєстрі за № 799, ОСОБА_8 на випадок своєї смерті заповіла квартиру АДРЕСА_1 - ОСОБА_6 ; квартиру АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_3 - ОСОБА_14 ; житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_4 та земельну ділянку площею 0,1000 га. кадастровий номер :02:001:0072 за адресою АДРЕСА_5 - ОСОБА_4 . Зазначений заповіт зареєстрований у Спадковому реєстрі 23.03.2020 року під № 65708775 (а.с.18-20).

Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті, і це право у них виникає у день відкриття спадщини - день смерті спадкодавця.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на майно, що належало за життя на праві власності спадкодавцеві.

В даному випадку спадкування після смерті ОСОБА_8 здійснюється за заповітом.

Єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_8 є її дочка - відповідач у даній справі ОСОБА_5 , яка 02.07.2020 року звернулась до Третьої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`язку з тим, що із заявами про прийняття спадщини звернулися особи, на ім`я яких мати відповідача ОСОБА_5 23.03.2020 року склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В., про що не заперечили в ході судового розгляду представники сторін.

Позивач ОСОБА_4 у своїх позовних вимогах просить суд усунути ОСОБА_5 від права на спадкування за законом після смерті її матері - ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Суд керується положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України, відповідно до якої, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Процесуальний закон ст.ст. 1- 4 ЦПК України також містить норми, відповідно до яких судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи інтерес.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

При цьому за змістом ст.ст. 4, 265 ЦПК України позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, не визнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.ч. 1, 2 та 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Обґрунтовуючи позов позивач зазначає про наявність спору щодо долі спадкового майна, що і стало підставою його звернення до суду з вищевказаним позовом.

На підтвердження зазначеного спору позивач надав суду копію рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.12.2021 року, з якого вбачається, що в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_4 за участі третьої особи приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В. про визнання заповіту недійсним відмовлено. Дане рішення суду ОСОБА_5 було оскаржено до Вінницького апеляційного суду та постановою Вінницького апеляційного суду суду від 21.04.2022 року залишено без змін (а.с.21-35).

З вказаного вбачається відсутність будь якого спору щодо долі спадкового майна між ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_5 , оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом, який на даний час є чинним та недійсним не визнано, а відповідач ОСОБА_5 могла б бути спадкоємцем за законом за відсутності заповіту, однак спадкоємцем взагалі не виступає, оскільки нотаріусом взагалі відмовлено у відкритті спадкової справи з метою спадкування за законом.

Відповідно до заповіту від 23.03.2020 року посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В., ОСОБА_8 на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_4 будинок з прибудовами, господарськими спорудами АДРЕСА_4 та земельну ділянку, площею 0,1000 га., кадастровий номер :02:001:0072 за адресою АДРЕСА_5 .

Однак, до матеріалів справи представником відповідача долучено договір купівлі продажу від 02.11.2012 року з якого вбачається, що будинок з прибудовами, господарськими спорудами АДРЕСА_4 належить на праві приватної власності ОСОБА_5 (а.с.75-76).

Таким чином, померла ОСОБА_8 складаючи заповіт на ім`я ОСОБА_4 розпорядилась майном, а саме: житловим будинком з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_4 , власником якого є ОСОБА_5 .

Отже, до спадкового майна, яке померла ОСОБА_8 заповіла ОСОБА_4 належить лише земельна ділянка, площею 0,1000 га., кадастровий номер :02:001:0072 за адресою АДРЕСА_5 .

Доказів щодо наявності спору щодо спадкового майна, яке померла ОСОБА_8 заповіла ОСОБА_4 , стороною позивача суду не надано, а тому суд не вбачає порушення, не визнання або оспорення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача. Посилання представників позивача про наявність на розгляді у суді інших справ, які стосуються спору, щодо спадкового майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_3 , не має жодного відношення до спадкування позивачем ОСОБА_4 , а тому не може бути доказом наявності спору щодо долі спадкового майна позивача ОСОБА_4 .

Як визначено у ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

В позовній заяві позивач зазначає, що єдиною рідною донькою та близьким родичем померлої ОСОБА_8 є відповідач по справі ОСОБА_5 .

Єдиним спадкоємцем за законом померлої ОСОБА_8 є відповідач по справі - ОСОБА_5 , але спадкування після померлої ОСОБА_8 , здійснюється виключно за заповітом.

Позивач ОСОБА_4 не є родичем померлої ОСОБА_8 , а тому до жодної із черг спадкування за законом в розумінні статей 1261 1265 ЦК України не відноситься.

Таким чином, суд не вбачає правових та фактичних підстав для задоволення даного позову. Судом не встановлено факту порушення, не визнання або оспорення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача, а тому суд вважає не встановлення такого факту самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач посилається як на підставу усунення відповідача від права на спадкування за законом, на наявність обставин, визначених у ч. 3 ст. 1224 Цивільного кодексу України, мотивує тим, що відповідач, життям та здоров`ям матері не цікавилась, будучи обізнаною про стан здоров`я матері, яка, на переконання позивача перебувала в безпорадному стані, не виконувала своїх обов`язків, передбачених Сімейним кодексом України, що дає підстави для усунення відповідача, як спадкоємця за законом, від права на спадкування майна після смерті матері.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

У справі проведено підготовче судове засідання за правилами, встановленими ст. ст. 197, 198 ЦПК України, в ході якого: з`ясовано, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові, встановлено порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті; визначено дату проведення судового засідання для розгляду справи по суті.

За результатами підготовчого засідання суд ухвалою від 22.09.2022 року закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

На підтвердження заявлених вимог позивачем 29.11.2022 року через систему «Електронний суд» подано до суду додаткові пояснення у справі та фотокопії з матеріалів справи № 127/19978/20.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд надані стороною позивача, як додаток до письмових пояснень копії з матеріалів цивільної справи № 127/19978/20, визнає недопустимими та не належними доказами, оскільки вони подані з порушенням норм процесуального закону.

Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що позов про усунення від спадкування є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі.

Керуючись ст. ст. 1216-1218, 1222-1224, 1261-1268, 1270 ЦК України, ст. ст. 12, 76, 89, 141, 189, 197, 198, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , про усунення від права на спадкування за законом - залишити без задоволення.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 27.12.2022 року.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_7 .

Третя особа: ОСОБА_6 , ІПН НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_8 .

Третя особа: ОСОБА_7 , ІПН суду невідомо, адреса місця проживання: АДРЕСА_6 .

Суддя: