ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2343/20
Провадження № 2/210/67/22
У Х В А Л А

іменем України

"02" листопада 2022 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Сільченко В. Є.

при секретарі судового засідання Петрик Є. О.

за участі:

Відповідача ОСОБА_1 .

Відповідач а ОСОБА_2

Представника відповідача ОСОБА_3

Представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши цивільну справу за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії,,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь заборгованість по оплаті послуги з постачання теплової енергії за період з 01.10.2016 року по 01.03.2020 року у сумі 23282 грн. 23 коп., а також судові витрати.

Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали, заявили зустрічний позов, питання про об`єднання якого з первинним позовом до моменту винесення даного рішення вирішено не було у зв`язку з заявленням сторонами численних заяв та клопотань, переносів судових засідань за клопотанням сторін чи у зв`язку з неявкою учасників процесу (зокрема-неодноразових неявок представників позивача), тощо.

При цьому, в судовому засіданні, після прийняття судом рішення про проведення судового засідання без участі позивача у зв`язку з його неодноразовими неявками з наданням заяв про перенесення розгляду справи, представниками відповідачів заявлено клопотання про повернення позову особі, що його подала.

В обґрунтування даного клопотання стороною відповідача зазначено, що позов подано від імені юридичної особи, установчі документи якої (статут) належним чином не зареєстровані відповідно до вимог законодавства, а також вказане підприємство створено не у порядок та спосіб, передбачений законом для комунальних підприємств.

Таким чином, на переконання сторони відповідача, позивач КПТМ «Криворіжтепломережа» - не може бути позивачем взагалі.

З цих же підстав сторона позивача вважає, що довіреність, видана та підписана директором КПТМ «Криворіжтепломережа» представнику Нестерук А.В., якою також підписано позовну заяву від імені позивача, є нікчемним правочином, оскільки неможливо надавати довіреності та вчиняти правочини юридичній особі, статут якої не зареєстровано належним чином.

Крім того, відповідачі вважають, що позов підписано неналежною особою представником Нестерук А.В., яка не мала права представляти інтереси підприємства позивача ані в порядку самопредставництва, ані в порядку представлення інтересів юридичної особи, як представника.

На підтвердження своєї позиції надали пояснення в судовому засідання, а також письмову заяву-клопотання з додатками, посиланнями на судову практику Великої Палати Верховного суду з аналогічних питань.

Позивач, якому судом неодноразово, в т.ч. - шляхом оголошення перерви в судовому засіданні надавався час для висловлювання своєї позиції з приводу даного клопотання та позицій сторін в цілому, в судове засідання вчергове не з`явився, жодних пояснень з приводу клопотання не надав, з чого суд дійшов до висновку про фактичну втрату позивачем інтересу до даного позову та результатів його розгляду.

Розглядаючи вказане вище клопотання по суті, суд не приймає до уваги та не враховує при винесенні даного рішення позицію відповідачів про неналежну реєстрацію та створення у спосіб, не передбачений законом, підприємства позивача КПТМ «Криворіжтепломережа», оскільки, хоча зазначені відповідачами фактичні дані та відомості і дають підстави для обґрунтованих сумнівів та припущень щодо можливої наявності тих чи інших можливих порушень в ході реєстрації установчих документів чи створення вказаного підприємства, дане питання явно виходить за межі позовних вимог а також обставин та доказів на їх підтвердження, зазначених як у позові КПТМ «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , так у зустрічному позову вказаних осіб до КПТМ «Криворіжтепломережа».

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог (…).

Отже, вирішення вказаних у клопотанні питань з даного приводу потребує від суду виходу за межі встановлених позовами обох сторін вимог, а тому, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України є неможливим.

Водночас, вирішення питання щодо того, чи належною особою підписано позовну заяву та чи мала вказана особа відповідні повноваження на те, на переконання суду, не може бути виходом за межі позовних вимог, оскільки ЦПК України прямо передбачені процесуальні вимоги до таких осіб а також процесуальні наслідки та дії суду у випадку встановлення факту підписання та (або) подання позову особою, яка не мала на те передбачених законом правових підстав чи повноважень.

Вирішуючи вказане питання суд, зокрема, виходить з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін в судових засіданнях, позов від імені КПТМ «Криворіжтепломережа» подано та підписано її представником Нестерук А.В. (а.с.2-3).

Документом, який, на думку сторони позивача, надає ОСОБА_5 право на підписання та подання вказаного позову є довіреність №7, видана керівником (директором) КПТМ «Криворіжтепломережа» 02.01.2020 року (а.с.23).

При цьому, у вказаній довіреності зазначено, що ОСОБА_5 перебуває у трудових правовідносинах з КПТМ «Криворіжтепломережа» та є юрисконсультом ІІ категорії.

Довіреність не посвідчена нотаріально.

Таким чином, фактично, КПТМ «Криворіжтепломережа» приймає участь у судовому засіданні через свого працівника, тобто, фактично, в порядку самопредставництва (згідно визначення самопредставництва за ч.3 ст.58 ЦПК України).

При цьому, хоча у вказаній вище довіреності і зазначено право представника підписувати позови від імені підприємства, суд доходить до висновку, що вказана довіреність в даній частині суперечить вимогам діючого законодавства, оскільки надає особі права, які не можуть бути надані представнику таким документом для дій в порядку самопредставництва.

Відповідно до ч.3 ст.58 ЦПК України, третьої статті 58 Цивільно-процесуального кодексу України (в редакції, чинній на день звернення Позивача) встановлено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

При цьому, ОСОБА_5 не діє у даному процесі, як адвокат, незалежно від того, чи має вона свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю та чи здійснює таку діяльність.

Крім того, вона, вочевидь, за будь-яких обставин не може бути визнана «законним представником» КПТМ «Криворіжтепломережа», оскільки явно не підпадає під вимоги та визначення поняття «законний представник», визначені, зокрема, ст.63 ЦПК України.

Отже, КПТМ «Криворіжтепломережа`у даномупроцесі приймає участь в порядку самопредставництва.

При цьому, відповідно до вимог чинного законодавства, до самопредставництва юридичної особи законом висуваються наступні вимоги:

Згідно загального визначення, самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Таким чином, для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи).

При цьому суд окремо зазначає та звертає увагу, що для дій у порядку самопредставництва законом (а саме ч.3 ст.58 ЦПК України) передбачено виключний перелік документів, що надають таке право закон, статут, положення, трудовий договір (контракт). Довіреність не вказана серед таких документів, і, отже, незалежно від її наявності, вона не може бути підставою для представлення інтересів підприємства в порядку самопредставництва.

Довіреність (за наявності до того інших передбачених законом підстав) може бути документом, що посвідчує повноваження представника, що діє в порядку ч.1 ст.60 ЦПК України, але таким представником має право бути тільки адвокат чи законний представник, що, як було встановлено вище, не має місця у даному випадку.

Згідно інформації, яка міститься в ЄДРПОУ та надана суду сторонами, особами, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи зазначені:

МІТІН СЕРГІЙ МИКОЛАЙОВИЧ - керівник, МІТІН СЕРГІЙ МИКОЛАЙОВИЧ (без обмежень) підписант;

ОСОБА_6 , 26.11.2012 (виконує обов`язки директора з 26.11.2012) підписант.

У наданій стороною суду копії статуту КПТМ «Криворіжтепломережа» також не зазначено інших осіб, що мають право діяти від імені підприємства в порядку самопредставництва.

Відомості про представника Нестерук А.В., що підписала позовну заяву в Реєстрі відсутні, а отже Нестерук А.В. не є особою уповноваженою діяти від імені юридичної особи відповідно до закону, статуту, положення в порядку самопредставництва.

Аналогічна правова позиція, на яку, зокрема, посилається сторона відповідача, викладена у рішенні, зокрема, Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2022 року в справі № 303/4297/20 провадження № 14-105цс21 де зазначено наступне:

«18. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що, починаючи з 29 грудня 2019 року, самопредставництво юридичної особи допускає можливість вчинення у суді процесуальних дій від її імені не тільки керівником або членом виконавчого органу, але й будь-якою іншою особою, уповноваженою на такі дії за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом). Тому можливість участі у справі за правилами самопредставництва юридичної особи того, хто не є її керівником або членом її виконавчого органу, слід підтверджувати або приписом відповідного закону, або приписом статуту чи положення цієї особи, або умовами трудового договору (контракту), зокрема посадовою інструкцією (у разі, якщо такого договору у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника). Якщо інше не передбачено саме цими документами, уповноважений діяти у суді за правилами самопредставництва юридичної особи, має всі права відповідного учасника справи. Зазначене не виключає можливості додаткового подання до суду довіреності юридичної особи, проте самостійно вона не підтверджує повноваження діяти за правилами самопредставництва.

20. Інакше кажучи, процесуальні закони визначили, що представники сторін, третіх осіб, а також осіб, які за законом мають право звертатися до суду в інтересах інших,можуть діяти у судовому процесі або за правилами самопредставництва, або як власне представники. Останніми можуть бути: адвокати, законні представники, а у випадках, визначених у процесуальних законах, зокрема у малозначних справах, справах незначної складності, - інші особи (стаття 60 ЦПК України, стаття 58 ГПК України, стаття 57 КАС України). Повноваження саме цих представників підтверджують документи, визначені у частинах першій і четвертій статті 62 ЦПК України, частинах першій і четвертій статті 60 ГПК України, частинах першій і четвертій статті 59 КАС України. Тому неприйнятним є аргумент підписанта про те, що для самопредставництва юридичної особи достатньо виданої нею на ім`я одного з працівників довіреності.

21. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Цей Закон розмежував поняття самопредставництва та власне представництва інтересів юридичної особи у суді.

21.1. Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (частина перша статті 58 ЦПК України у відповідній редакції). Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник (частини третя та четверта статті 58 ЦПК України у редакції, яка діяла з 15 грудня 2017 року до 28 грудня 2019 року включно).

22. Велика Палата Верховного Суду, застосовуючи відповідні положення ГПК України, раніше виснувала, що особи, які представляють юридичну особу за довіреністю і виконують процесуальні дії на підставі наданих їм довіреністю повноважень, виступають від імені цієї особи як довірителя, а не за правилами про самопредставництво (див. висновок, сформульований у постановах від 13 березня 2018 року у справах № 910/23346/16 і № 914/2772/16, від 14 березня 2018 року у справі № 910/22324/16, від 21 березня 2018 року у справі № 916/3283/16).

23. 29 грудня 2019 року набрав чинності Закон № 390-IX, згідно з яким частини третю і четверту статті 58 ЦПК України, частини третю та четверту статті 56 ГПК України і частини третю та четверту статті 55 КАС України виклали у новій редакції:

23.1. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (частини третя та четверта статті 58 ЦПК України у редакції, чинній із 29 грудня 2019 року).

24. Згідно з пояснювальною запискою до законопроекту № 2261 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення в суді» від 15 жовтня 2019 року, який 18 грудня 2019 року ухвалили як Закон № 390-IX, право юридичної особи на особисте представництво у судах штатними працівниками скасувала реформа трьох процесуальних законів 2017 року, що негативно вплинуло на можливість юридичної особи здійснювати самопредставництво. Крім того, у кримінальному процесі збереглася можливість реалізації права на самопредставництво юридичної особи її працівником (частина друга статті 58 Кримінального процесуального кодексу України). Тому, ухвалюючи Закон № 390-IX, парламент поширив інститут самопредставництва юридичної особи в суді не тільки на її керівника або члена виконавчого органу, як це було, починаючи з 15 грудня 2017 року, але й на будь-яку іншу особу, уповноважену на це за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом).

25. Отже, з 29 грудня 2019 року самопредставництво юридичної особи, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування (в адміністративному судочинстві - також суб`єкта владних повноважень, який не є юридичною особою) у цивільному, господарському й адміністративному судочинствах можуть здійснювати будь-які фізичні особи, уповноважені на це саме відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту). У разі, якщо такого договору (контракту) у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника (наприклад, є посилання на посадову інструкцію), то поряд із підтвердженням наявності трудових відносин, такий працівник подає відповідний документ юридичної особи (зокрема, посадову інструкцію), у якому визначений його обов`язок представляти інтереси цієї особи в суді (діяти за правилами її самопредставництва), а за наявності - також обмеження відповідних повноважень. Наявність або відсутність у ЄДР даних про такого працівника, який поряд із керівником має право вчиняти дії від імені юридичної особи, не впливає на обов`язок останньої підтвердити повноваження цього працівника діяти у судовому процесі на підставі закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), зокрема обсяг цих повноважень.»(доступно за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/106841698 ).

За таких обставин суд доходить до висновку, що позовна заява підписана неналежною особою, яка не мала на те належних повноважень.

Згідно п.2 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо(…) позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Таким чином, позов КПТМ «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь заборгованість по оплаті послуги з постачання теплової енергії за період з 01.10.2016 року по 01.03.2020 року підлягає залишенню без розгляду.

Вирішуючи питання щодо зустрічного позову, заявленого відповідачами (питання щодо прийняття до розгляду якого спільно з первинним позовом на даний час не вирішено з причин, наведених вище), суд виходить з наступного:

Як вбачається з пояснень відповідачів за первинним позовом при поданні зустрічної позовної заяви та з тексту самої зустрічної позовної заяви, обидва позови взаємопов`язані, виникають з одних правовідносин а також (крім того) задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

При цьому, розгляд даного зустрічного позову окремо від первинного, фактично, є неможливим або ж значно ускладненим у зв`язку з тим, що, фактично, зустрічний позов значною мірою посилається на обставини та докази, що є предметом або подано до первинного позову, і, отже, для його розгляду необхідно повторно вчиняти (у т.ч.-позивачам за зустрічним позовом) значну кількість процесуальних дій з нового збору та подання тих чи інших доказів на підтвердження тих чи інших обставин, які малися у матеріалах первинного позову, але були відсутні (у зв`язку з цим за відсутністю необхідності їх збирати і подавати) у зустрічному.

Таким чином, фактично, повернення первинного позову позивачу, фактично, потребує виділення зустрічного позову в самостійне провадження для його подальшого розгляду та роз`єднання позовних вимог.

Згідно ч.6 ст.188 ЦПК України, суд (…) з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства.

При цьому, з наведених вище підстав, виділення зустрічного позову в окреме провадження у даному випадку лише потягне за собою ускладнення процесу доказування та додатковий тягар для позивача (за зустрічним позовом), і, отже, це жодним чином не сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства, що прямо передбачено, як підстава для виділення позову у ч.6 ст.188 ЦПК України.

При цьому, суд зауважує, що порядок дій суду щодо зустрічного позову, який був поданий, але ще не був об`єднаний з первинним, при залишенні первинного позову без розгляду на стадії підготовчого судового засідання прямими нормами ЦПК України не передбачений, і, отже, дані відносини не врегульовані законом в сенсі визначення, наданого ч.9 ст.10 ЦПК України.

Згідно ч.9 ст.10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону).

За таких обставин, враховуючи, що окремий розгляд даної зустрічної позовної заяви є фактично неможливим, суд вважає за необхідне застосувати аналогію закону та на підставі ст.185 ЦПК України повернути зустрічний позов позивачу (за зустрічним позовом) , роз`яснивши йому право на повторне звернення з таким позовом згідно ч.7 ст.185 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 13, 58, 60, 63, 185, 188, 257 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії залиши без розгляду.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про захист прав споживача послуг, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди повернути позивачу.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про захист прав споживача послуг, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди повернути позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складено та підписано суддею 07 листопада 2022 року.

Суддя: В. Є. Сільченко