Справа №173/622/22
Провадження №2/173/460/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Демяненко С.І.,

позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16.05.2022 року ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулась до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 (далі Відповідач) про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги Позивач посилається на те, що між ним та Відповідачем було укладено шлюб, від якого вони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наразі донька проживає разом з Позивачем та перебуває на повному її утриманні. Відповідач, у свою чергу, не бере участі у вихованні та утриманні дитини. У зв`язку з цим Позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23.05.2022 відкрито провадження у справі № 173/622/22, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 20.06.2022 року.

20.06.2022 року розгляд справи було відкладено на 18.07.2022 року.

У судовому засіданні 18.07.2022 року позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі та судових повісток за зареєстрованим місцем проживання Відповідача: АДРЕСА_1 .

Проте, усі поштові відправлення були повернуті на адресу суду органом поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з пунктом 3 частини 8 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

З аналізу пунктів 99, 99-1, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270) слідує, що у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику з відповідною відміткою.

До повноважень суду не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду.

При цьому, суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Положеннями частини 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина 8 статті 178 ЦПК України).

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

У судовому засіданні 18.07.2022 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення позивача, розглянувши подані заяви і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

19.09.2009 року між Позивачем та Відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 19.09.2009, виданим Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області.

Від даного шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . Батьком дитини є ОСОБА_2 , а матір`ю ОСОБА_1 .

Позивач стверджує, що донька проживає разом з нею і перебуває на повному її утриманні, а відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки. Вважає, що Відповідач як батько неповнолітньої дитини повинен утримувати її, оскільки він є працездатним, матеріально забезпеченим та має реальну можливість виконувати батьківські обов`язки.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положеннями частини 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, а також всі обставини справи, в тому числі стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, відсутність у нього інших утриманців.

Разом з тим, суд зазначає, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дітей, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів.

У даній справі, Позивачем заявлено до стягнення аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) Відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Обґрунтовуючи заявлений до стягнення розмір аліментів Позивач посилається на те, що донька ОСОБА_6 має інвалідність, на підтвердження чого надала Медичний висновок № 2 від 15.07.2020, згідно з яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має діагноз - доброякісна пухлина мозжечка (астроцитома) оклюзійна гідроцефалія, та посвідчення серії НОМЕР_2 про те, що вона є дитиною-інвалідом.

Однак, згідно з приписами статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, за Позивачем залишається право на звернення до суду у встановленому законом порядку щодо участі Відповідача у додаткових витратах на дитину в порядку статті 185 СК України.

За таких обставин, Позивачем недоведено, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з Відповідача має бути саме 1/3 частина з усіх видів його заробітку (доходу).

Оскільки неповнолітня донька проживає разом з Позивачем, а Відповідач є їх батьком та на нього покладено однаковий з Позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення дитини, суд вважає, що з Відповідача необхідно стягнути на користь Позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу).

На переконання суду, такий розмір аліментів забезпечить потреби неповнолітньої дитини, відповідатиме об`єктивним можливостям Відповідача та задовольнятиме правомірні очікування Позивача на отримання аліментів, і з урахуванням балансу інтересів батьків та дітей буде достатнім для забезпечення їх належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу, тоді як Позивач у зв`язку з наявною у дитини хворобою має право на звернення до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в порядку статті 185 СК України.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного.

Одночасно суд роз`яснює сторонам, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

Згідно з частиною 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Згідно з приписами статті 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

Керуючись статтями 7, 8, 12, 13, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 16.05.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в межах суми платежу за один місяць.

5. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

6. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

8. Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ідентифікаційний номер - невідомо; АДРЕСА_1 ).

Повне рішення складено 19.07.2022 року.

Суддя Н.В. Новіченко