ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 2-1180/12
провадження № 6/753/481/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О., секретар судового засідання Кирик К. С.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - 1. товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла», 2. публічне акціонерне товариство «Дельта-Банк», 3. Макарівський районний відділ державної виконавчої служби у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

розглянув в судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву боржника ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 р. боржник ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , заявник, боржник) звернувся до суду із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа № 2-1180/12, виданого за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30.01.2012 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 44.29/94/07-Сза.

На обґрунтування заяви вказав, що існує ще одне судове рішення щодо виконання вищевказаного кредитного договору, а саме: про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке було виконане ним повністю і в добровільному порядку. У нового кредитора - товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла» (далі - ТОВ «ФК «Амбрелла»), жодних претензій до нього немає, а тому зобов`язання за кредитним договором № 44.29/94/07-Сза припинилось.

В судовому засіданні боржник ОСОБА_1 вимоги заяви підтримав пославшись на наведені у ній обставини та обґрунтування.

Від ТОВ «ФК «Амбрелла» надійшла письмова заява про визнання вимог заяви боржника, інші учасники справи до суду не з`явилися, проте згідно норми частини 3 статті 432 ЦПК України їх неявка не є перешкодою для розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Заслухавши боржника, дослідивши матеріали заяви, судові рішення у цивільній справі № 2-1180/12 та Єдиний державний реєстр судових рішень в режимі повного доступу, суд встановив такі обставини.

30.01.2012 Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення у цивільній справі № 2-1180/12 про стягнення з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитним договором № 44.29/94/07-Сза в загальному розмірі 1 642 799, 08 грн та судових витрат.

Рішення набрало законної сили та на його виконання 05.12.2012 суд видав виконавчі листи.

Виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_1 перебуває на виконанні у Макарівському районному відділі державної виконавчої служби у Київській області (виконавче провадження № 52476664), що підтверджується витягом з Автоматизованої системи виконавчого провадження.

На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 право вимоги за укладеним з ОСОБА_1 кредитним договором перейшло від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалою від 18.02.2014 суд замінив первісного стягувача у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 2-1180/12 його правонаступником ПАТ «Дельта Банк».

Також судом установлено, що 19.01.2012 Макарівський районний суд Київської області ухвалив заочне рішення у цивільній справі № 1336/11 за позовом ПАТ «Кредитпромбанк» до іпотекодавця ОСОБА_3 за участі третьої особи ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказаним рішенням та додатковим рішенням від 23.07.2012 суд звернув стягнення на належну ОСОБА_3 земельну ділянку для задоволення грошових вимог ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 за кредитним договором № 44.29/94/07-С в сумі 1 642 799, 08 грн.

За рішеннями суду у цивільній справі № 1336/11 було видано виконавчий лист, який перебував на виконанні у Макарівському районному відділі державної виконавчої служби у Київській області (виконавче провадження № 35132265).

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області 06.02.2014 було замінено первісного стягувача у виконавчому провадженні № 35132265 його правонаступником ПАТ «Дельта Банк», а 24.11.2017 цей же суд постановив ухвалу про видачу ПАТ «Дельта Банк» дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

27.06.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно якого право вимоги за кредитним договором № 44.29/94/07-С та договором іпотеки перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від цієї ж дати право вимоги за кредитним договором № 44.29/94/07-С та договором іпотеки перейшло до ТОВ «ФК «Амбрелла».

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 20.09.2019 замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з виконання рішення суду у цивільній справі № 1336/11 з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Амбрелла».

Згідно з даними довідки ТОВ «ФК «Амбрелла» від 17.01.2020 вих № 130 зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 44.29/94/07-Сза виконані в повному обсязі в добровільному порядку, у зв`язку з чим претензії щодо виконання вказаного договору відсутні.

Водночас у виконавчому провадженні з виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва у цивільній справі № 2-1180/12 судом не виносилась ухвала про заміну сторони стягувача, у зв`язку з чим стягувачем у цьому виконавчому провадженні залишається ПАТ «Дельта Банк».

Вирішуючи вимоги заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, суд виходить з наступного.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950.

Конституційний принцип обов`язковості виконання рішення суду реалізується, зокрема, на стадії виконавчого провадження, яке являється завершальною стадією судового провадження, спрямованою на реальне поновлення порушених прав.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон про виконавче провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами статті 2 цього Закону засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов`язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об`єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Наведене означає, що виконання судового рішення у цивільній справі має здійснюватись з дотриманням загальних засад цивільного права та цивільного судочинства, серед яких добросовісність, верховенство права та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до положень цивільного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Так, згідно пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а відповідно до статті 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Частиною п`ятою статті 15 Закону про виконавче провадження передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Права і обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження визначає норма статті 19 Закону про виконавче провадження, відповідно до положень якої сторони виконавчого провадження мають право, зокрема, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, надавати усні та письмові пояснення, укласти мирову угоду у процесі виконання рішення та користуватися іншими правами, наданими законом.

Згідно цієї норми сторони виконавчого провадження зобов`язані, зокрема, невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником та сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

За змістом частини першої статті 39 Закону про виконавче провадження підставами для закінчення виконавчого провадження є наявність обставин, які роблять подальше здійснення виконавчого провадження безпредметним або неможливим відповідно до закону, до яких, зокрема, належать визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (частина друга статті 39 Закону про виконавче провадження).

Наслідками закінчення виконавчого провадження відповідно до статті 40 цього Закону є зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників та скасування інших вжитих виконавцем заходів щодо виконання рішення.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що у разі правонаступництва на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора (стягувача), у зв`язку з чим припиняється його статус сторони виконавчого провадження, і його заміна належним кредитором (стягувачем) відбувається на підставі судового рішення (ухвали), яке приймається за результатами розгляду заяв виконавця, вже вибулої сторони виконавчого провадження або самої заінтересованої сторони (правонаступника), при цьому незвернення стягувача чи його правонаступника до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження не позбавляє боржника права ставити це питання перед виконавцем, а фактичне виконання рішення боржником зумовлює обов`язок обох сторін виконавчого провадження невідкладно повідомити про це виконавця у письмовій формі.

За змістом довідки ТОВ «ФК «Амбрелла» Поліщук О. М. в повному обсязі виконав зобов`язання згідно з виконавчим листом № 2-1180/12, проте питання заміни стягувача у виконавчому провадженні його сторони та правонаступник стягувача не ініціювали і про фактичне виконання рішення боржником виконавця не повідомили, натомість боржник обрав способом захисту своїх прав звернення до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, зазначені у частині другій статті 432 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відтак за змістом наведеної процесуальної норми підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи, першою з яких є процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, а другою - матеріально-правові, якими є визначені матеріальним законом обставини, які свідчать про припинення зобов`язання поза межами виконавчого провадження. До останніх належать, зокрема, добровільне виконання обов`язку боржником (статті 599 ЦК), припинення зобов`язання переданням відступного (стаття 600 ЦК), зарахування зустрічних однорідних вимог (стаття 601 ЦК), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК), прощення боргу (стаття 605 ЦК), неможливість виконання (стаття 607 ЦК).

Таку правову позицію неодноразово висловлював Верховний Суд у своїх рішеннях з даного питання.

Отже при наявності відкритого виконавчого провадження його сторони та правонаступник стягувача (ТОВ «ФК «Амбрелла») мали діяти у спосіб, що визначений Законом про виконавче провадження а саме: подати до суду заяву про заміну сторони виконавчого провадження або ініціювати подання такої заяви виконавцем та письмово повідомити виконавця про фактичне виконання рішення.

За результатами розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження суд повинен постановити ухвалу відповідно до статті 442 ЦПК України, а виконавець - прийняти рішення про закінчення виконавчого провадження з підстави фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, наслідком чого буде скасування усіх заходів щодо виконання рішення та виключенням відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

В даному ж випадку обраний боржником спосіб захисту своїх прав не має під собою належного правого обґрунтування та в його діях та діях правонаступника стягувача (ТОВ «ФК «Амбрелла») вбачається порушення такої фундаментальної засади цивільного права як добросовісність.

Так, згідно з нормою статті 27 Закону № 1404-VIII на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби справляється виконавчий збір, який стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору є окремими виконавчими документами.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 та частини 3 статті 40 Закону № 1404-VІІІ якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Водночас норма частини 7 статті 27 цього Закону передбачає, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Сукупність встановлених судом обставин дає підстави вважати, що боржник звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, для уникнення сплати виконавчого збору, тобто з метою завдання шкоди державі, що відповідно до положень частини 3 статті 16 ЦК України може бути самостійною підставою для відмови у захисті цивільного права та інтересу.

Отже з огляду на встановлені обставини та вищенаведені законодавчі положення суд дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку заяву боржника слід залишити без задоволення.

Керуючись статтею 432 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Залишити без задоволення заяву боржника ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя:

Повна ухвала складена 17.01.2023.