Справа № 496/5688/21
Провадження № 2/496/875/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Буран В.М.,

за участю:

секретаря - Стрілець Ж.М.,

позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Деменчука Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) про стягнення майнової (матеріальної), моральної шкоди та стягнення судових витрат,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Деменчук Д.А. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди та Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріального збитку.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28.08.2021 року о 13:00 год. ОСОБА_2 біля буд № 4 по вул. Молодіжна в с. Велика Балка Одеського району Одеської області керуючи транспортним засобом ВАЗ 21063 д.р.н. НОМЕР_1 на перехресті рівнозначних доріг не надав перевагу в русі автомобілю марки «КІА» д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався праворуч від його авто на даному перехресті, в результаті чого відбулось зіткнення, автомобілі отримали механічні пошкодження. ОСОБА_2 було порушення п. 16.12 ПДР України, про що було складено протокол серії ДПР 18 № 505941.

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 01.10.2021 по ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільна відповідальність транспортного засобу ВАЗ 21063 д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 встановлена договором «полісом» страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу від 30.09.2020 року № АР/0869695 виданий ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.»

ОСОБА_1 05.11.2021 року було подано до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» заяву про виплату страхового відшкодування, однак станом на сьогодні виплата не проведена.

Згідно звіту № 09-003 від 16.09.2021 року фахівця-автотоварознавця про оцінку вартості матеріального збитку який заподіяно в результаті ДТП автомобілю марки «КІА» д.р.н. НОМЕР_2 склала 136 072 гривень.

Також просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, оскільки позивач отримав моральні та фізичні страждання внаслідок пошкодження автомобіля, втрати вартості авто. Крім того на час ремонту авто, ОСОБА_1 не міг працювати, що призвело до суттєвого порушення його життєвого ритму і звичок сім`ї. Суму моральної шкоди оцінює в 150 000 грн. (а.с. 1-3).

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 29.11.2021 року позов було залишено без руху (а.с. 18-19), ухвалою суду від 22.12.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 27).

Ухвалою суду від 04.03.2022 року за клопотанням представника позивача було замінено відповідача у справі ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» на МТСБУ (а.с. 44).

23.03.2022 року на електронну пошту суду від представника МТСБУ надійшов відзив на позов, в якому просить позов в частині вимог до МТСБУ залишити без задоволення. Відзив обґрунтований тим, що позовні вимоги позивача до МТСБУ є безпідставними та необґрунтованим. Так, відповідно п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України, з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року, саме на потерпілого при зверненні до суд покладається обов`язок подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участі відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

В позові заяві визначено, що ДТП сталось 28.08.2021 року, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, згідно постанови суду винним у ДТП є ОСОБА_2 . З матеріалів справи вбачається, що цивільна відповідальність транспортного засобу ВАЗ 21063 д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 встановлена договором «полісом» страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, яка видана ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» Згідно ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору, такий висновок міститься також у рішенні від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц Великої палати Верховного суду.

З 02.08.2021 року ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» втратило статус асоційованого члена МТСБУ, Всі договори, що укладенні страховиком до припинення членства в МТСБУ, продовжують діяти до закінчення їх строку дії, припинення ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» членства в МТСБУ не звільняє страховика від виконання зобов`язань за укладеними раніше договорами ОСЦПВВНГЗ.

Згідно п. 52.5 ст. 52 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Закону) - страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Перевіркою Єдиної централізованої бази даних МТСБУ, встановлено, що ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» позбавлено право укладання договорів страхування ОСЦПВВНГЗ з 02.08.2021 року. Отже, на дату укладання договору страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу ВАЗ 21063 д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 від 30.09.2020 року № АР/0869695 ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» мало право на укладення договору.

Згідно п. 41.1 ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі (п. 1.7 ст. 1 Закону) забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Таким чином, авто ВАЗ 21063 д.р.н. НОМЕР_1 не відповідає вимогам.

Відповідно п. 41.1 (г) МТСБУ відшкодовує шкоду у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

МТСБУ може здійснити регламентну виплату позивачу виключно, якщо вимоги останнього включені до затвердженого судом реєстру кредиторів, а також судом затверджено ліквідаційний баланс страховика, яким підтверджена відсутність коштів та майна страховика за рахунок яких можливе погашення боргу кредиторів з обов`язкового страхування.

Зазначене ґрунтується на наступній правовій позиції.

У відповідності до п. 20.3 ст. 20 Закону, у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обв`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ.

Також, згідно п. 51.7 ст. 51 Закону, у разі ліквідації страховика або визнання його неплатоспроможним (банкрутом) відповідно до закону страховик зобов`язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності. При цьому такий страховик зобов`язаний перерахувати до відповідних централізованих страхових резервних фондів кошти в обсягах сум незароблених страхових премій з цього виду страхування

У разі відкриття провадження у справі про банкрутство відносно страховика, потерпілий зобов`язаний звернутися до господарського суду для включення його в реєстр кредиторів.

Виходячи з результатів правового аналізу вказаних норм матеріального права, обов`язок із виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а у разі недостатності коштів/майна - на МТСБУ,

У даному випадку відсутні відомості про визнання господарським судом ТДВ «СК «Ю Ее. Ай.» банкрутом, заявлення вимог до страховика у процесі банкрутства, набуття ним статусу кредитора. Не заявлені вимоги до страховика не породжують для МТСБУ будь-яких зобов`язань перед кредиторами останнього відповідно до Закону.

Отже, розгляд МТСБУ питання про проведення регламентної виплати за зобов`язаннями ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів може бути здійснений за наявності у МТСБУ підтвердження:

1. Визнання господарським судом ТДВ «СК «Ю Ес.Ай.» банкрутом;

2. Вимога особи, яка має право на отримання відшкодування включена до затвердженого судом реєстру кредиторів;

3. Особі, яка має право на отримання страхового відшкодування, не здійснено виплату, що підтверджується ліквідаційним балансом, затвердженим Господарським судом.

Також надав суду витяг ОСЦПВВТЗ про те, що станом на 28.08.2021 року поліс № АР/0869695 діючий (а.с. 46-53).

24.02.2022 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Деменчук Д.А. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що на час подання позову, відповідачем у справі було ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.», однак згідно розпорядження від 28.05.2020 року № 1034 національної комісії, щодо здійснення державного регулювання у сфері ринків фінансових послуг НБУ ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» відмовлено у видачі ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) (а.с. 39). Таким чином, поліс № АР/0869695 виданий 30.09.2020 року є по суті підробленим, тому ОСОБА_2 не був застрахованим на час ДТП. Тому МТСБУ є належним відповідачем у справі, який в порядку пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону має відшкодувати матеріальну шкоду позивачу (а.с.52-59).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили та клопотань про відкладення судового засідання не направили.

В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що 28.08.2021 року о 13:00 год. ОСОБА_2 біля буд № 4 по вул. Молодіжна в с. Велика Балка Одеського району Одеської області керуючи транспортним засобом ВАЗ 21063 д.р.н. НОМЕР_1 на перехресті рівнозначних доріг не надав перевагу в русі автомобілю марки «КІА» д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався праворуч від його авто на даному перехресті, в результаті чого відбулось зіткнення, автомобілі отримали механічні пошкодження. ОСОБА_2 було порушення п. 16.12 ПДР України, про що було складено протокол серії ДПР 18 № 505941. Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 01.10.2021 по ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.9).

Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки вказана вище постанова суду є чинною і має по цій справі приюдиційне значення, вказані обставини стосовно вини ОСОБА_3 у вказаному ДТП, відповідно до вказаної норми ч. 6 ст.82 ЦПК України, не підлягають повторному доведенню.

На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована 30.09.2020 року в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.», поліс № АР/0869695 (а.с. 4).

Згідно звіту № 09-003 від 16.09.2021 року фахівця-автотоварознавця про оцінку вартості матеріального збитку який заподіяно в результаті ДТП автомобілю марки «КІА» д.р.н. НОМЕР_2 , матеріальний збиток склав 136 072 гривень (а.с. 10-13).

05.11.2021 року ОСОБА_1 було подано до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 7-8).

Спір виник з приводу не виплати ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» позивачу, як потерпілому від ДТП, страхового відшкодування в порядку ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки цивільно-правова відповідальність винної особи була застрахована у ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.», однак оскільки згідно розпорядження від 28.05.2020 року № 1034 національної комісії, щодо здійснення державного регулювання у сфері ринків фінансових послуг НБУ ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» відмовлено у видачі ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) (а.с. 39), представник позивача вважає, що поліс від 30.09.2020 року є підробленим, тому ОСОБА_2 не був застрахованим на час ДТП. Тому МТСБУ є належним відповідачем у справі, який в порядку пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону має відшкодувати матеріальну шкоду позивачу.

Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки….. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела.

Разом з тим метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Отже законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За положеннями статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно п. 34.1 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з положенням п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до вимог п. 36.4. ст. 36 зазначеного вище Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування).

Слід зазначити, що згідно зі ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ОСЦПВВНТЗ) у разі недостатності коштів та майна страховика-учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договорами ОСЦПВВНТЗ, шкоду постраждалим відшкодовує МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих на умовах, визначених чинним законодавством.

Тобто законодавець поклав обов`язок з відшкодування шкоди за страховика, який не може виконати свої зобов`язання, на МТСБУ тільки у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований.

Представником МТСБУ зазначено, що ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» позбавлено право укладання договорів страхування ОСЦПВВНГЗ з 02.08.2021 року, крім того представником позивача надане до суду інформаційне повідомлення, згідно якого з 20.04.2021 року набрало чинності рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг НБУ № 21/921-ПК від 19.04.2021 року «Про застосування до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» заходу впливу у вигляді тимчасового зупинення ліцензії на провадження діяльності з надання фінансових послуг», при цьому було зазначено, що ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» продовжує працювати в штатному режимі та виконувати свої зобов`язання по раніше укладеним договором страхування в повному обсязі (а.с. 6).

Також з розпорядження від 28.05.2020 року № 1034 національної комісії, щодо здійснення державного регулювання у сфері ринків фінансових послуг НБУ, вбачається, що ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» відмовлено у видачі ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) (а.с. 39).

Також до справи не надано інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, запис про рішення засновників (учасників) ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» щодо припинення, визнання банкрутом та/або ліквідації юридичної особи, що дає підстави для стягнення шкоди з МТСБУ в порядку 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до частин 1, 5 статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до статті 110 Цивільного кодексу України юридична особа ліквідується, зокрема, за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Підпунктом 20.3 ст. 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Згідно з п.п. 41.1 «ґ» ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 65 Кодексу України з процедур банкрутства після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс. Якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд постановляє ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута. Копія цієї ухвали надсилається державному реєстратору для проведення державної реєстрації припинення юридичної особи - банкрута, а також власнику майна. Якщо ліквідатор не виявив майнових активів, що підлягають включенню до складу ліквідаційної маси, він зобов`язаний подати до господарського суду ліквідаційний баланс, який засвідчує відсутність у банкрута майна. Ліквідатор виконує свої повноваження до внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про припинення юридичної особи - банкрута.

Пунктом 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що, оскільки відповідно до ст. 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст. 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст. 33 Закону обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, (МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов`язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Згідно із ст. 37 цього ж Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; - вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, суд зазначає, що регламентні виплати МТСБУ та врегулювання страхових випадків шляхом повернення гарантійних внесків страховиків до фонду захисту потерпілих від ДТП не є тотожними поняттями та мають різний порядок, умови і розміри їх виплати. У першому випадку порядок, умови і розміри регламентних виплат чітко передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а стосовно врегулювання страхових випадків шляхом повернення гарантійних внесків страховиків застосуванню підлягають положення ст.ст. 43, 51 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема, в частині того, що рішення про використання коштів централізованих страхових резервних фондів відповідно до встановленої мети приймає дирекція МТСБУ відповідно до положення про централізовані страхові резервні фонди МТСБУ, що затверджується президією МТСБУ за погодженням з Координаційною радою МТСБУ. Забороняються будь-які стягнення з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ, крім пов`язаних з регламентними виплатами, що проводяться відповідно до цього Закону за рахунок такого фонду. У разі банкрутства страховика або його ліквідації залишки коштів, сплачених ним до централізованих страхових резервних фондів МТСБУ, не можуть бути включені до ліквідаційної маси і залишаються у централізованих страхових резервних фондах МТСБУ. Кошти, сплачені страховиками до централізованих страхових резервних фондів МТСБУ, є коштами страхових резервів з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів таких страховиків. Гарантійні внески, сплачені страховиком до централізованих страхових резервних фондів МТСБУ, з урахуванням інвестиційного доходу, отриманого від розміщення таких внесків, та з вирахуванням коштів, сплачених МТСБУ, підлягають поверненню страховику за умови, що стосовно нього не здійснюється процедура ліквідації та/або банкрутства. Строк такого повернення з фонду захисту потерпілих становить три роки з дня припинення асоційованого членства страховика в МТСБУ, з фонду страхових гарантій - п`ять років з дня припинення його повного членства в МТСБУ, але не раніше наступного дня після виконання зобов`язань за договорами міжнародного страхування та перестрахування або передачі зобов`язань іншому страховику - повному члену МТСБУ. Отже, наведені органи управління МТСБУ уповноважені визначати конкретні умови, строки та розміри повернення залишку коштів страховика у фондах МТСБУ для врегулювання страхових випадків. При цьому, такі умови, строки та розміри визначаються щодо кожного страховика, щодо якого прийняте відповідне рішення, окремо. Слід також зазначити, що з врахуванням наведених норм Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прийняття органами управління МТСБУ рішення стосовно врегулювання страхових випадків шляхом повернення гарантійних внесків страховиків є правом, а не обов`язком МТСБУ.

Також, згідно з ст. 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», заборонене будь-яке стягнення з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ, крім пов`язаних з регламентними виплатами, що проводяться відповідно до цього Закону за рахунок такого фонду. Натомість заявлене до стягнення відшкодування станом на час розгляду справи не має належного визначення регламентної виплати, адже відсутні факти визнання страховика (ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.») банкрутом чи його ліквідації зі з`ясуванням питання достатності чи недостатності у страховика коштів та майна для здійснення страхової виплати.

Таким чином, оскільки станом на день ухвалення судового рішення ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» не перебуває в процесі припинення та не ліквідована, МТСБУ не може нести відповідальність в порядку, визначеному Законом, а відповідальність з виплати страхового відшкодування позивачу, відповідно до положень п.52.5 ст.52 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», повинна нести ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.»

Відмовляючи в частині заявлених вимог до МТСБУ суд також зазначає наступне. Як зазначено вище, згідно п. 36.2. ст. 36 Закону - страховик не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Представник позивача звернувся до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» 26.11.2021 року, при цьому звернувся до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» із заявою про страхове відшкодування 05.11.2021 року, таким чином на думку суду, позивач передчасно звернувся до суду із зазначеною вимогою.

Загалом, позивачем не доведено, що ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» не мало право укладати станом на 30.09.2020 р. договори страхування, а в подальшому сплачувати шкоду мало МТСБУ.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач також просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 150 000,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, моральна шкода відшкодовується незалежно від наявності вини.

Відповідно до п. 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідні обставини встановлюються судом на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження N 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Від так, позивач просить стягнути моральну шкоду, оскільки позивач отримав моральні та фізичні страждання внаслідок пошкодження автомобіля, втрати вартості авто. Крім того на час ремонту авто, ОСОБА_1 не міг працювати, що призвело до суттєвого порушення його життєвого ритму і звичок сім`ї. Суму моральної шкоди оцінює в 150 000 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України).

Згідно частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 150 000, 00 грн. моральної шкоди, суд виходить з того, що хоч факт ДТП підтверджено, однак позивач не надав доказів на підтвердження того, що він при ДТП отримав травми, чи йому прийшлось лікуватись (від фізичних чи психічних розладів) здоров`я.

Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

В позові ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , адреса листування: АДРЕСА_2 ) до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) (місцезнаходження: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, )про стягнення майнової (матеріальної) шкоди у розмірі 136 072 грн., та до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ), про стягнення моральної шкоди у сумі 150 000 грн. та стягнення судових витрат - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 13.06.2022 року.

Суддя В.М. Буран