Справа № 151/169/22
Провадження №2-о/151/13/22
РІШЕННЯ

іменем України

09 червня 2022 року смт.Чечельник

Чечельницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді Токарчук Л.Г.

за участю:

секретаря судових засідань Бондаренко В.П.

заявниці ОСОБА_1.

заінтересованої особи ОСОБА_2

представника заінтересованої особи-адвоката Люлька В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Чечельник Вінницької області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1. звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_2, мотивуючи її тим, що з 17.12.1983 по 14.12.1984 перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Чечельницького районного суду від 14.12.1984. Причиною розірвання шлюбу були насильницькі дії зі сторони ОСОБА_2. По даний час ОСОБА_2. зареєстрований в АДРЕСА_1, проте фактично там не проживає вже близько тридцяти років. За цією ж адресою проживає її мати ОСОБА_3. та родичі з м.Херсона, які є внутрішньо переміщеними особами у зв'язку з окупацією РФ Херсонської області. Час від часу ОСОБА_2. приїжджає до будинку ОСОБА_1. претендуючи, нібито, на якесь майно, погрожує їй, а також вчиняє відносно неї насильницькі дії. Востаннє це було 17.05.2022, коли він приїхав до будинку і став пред'являти претензії на якесь майно, а також робив спроби погроз та побиття ОСОБА_1., що зафіксовано на відеофайлі, який додано до заяви. Заявниця зазнає постійного психологічного тиску з боку ОСОБА_2, на її адресу постійно надходять погрози вбивством та розправою, у зв'язку з чим вона зверталася до органів поліції. Крім того, агресивна поведінка ОСОБА_2 турбує її родичів, які вимушено проживають на даний час у будинку в АДРЕСА_1 і які також відчувають небезпеку з його сторони. ОСОБА_2. вчиняє відносно неї психологічне насильство, що виражається у постійному тероризуванні, в погрозах вбивством її та членів її родини. З огляду на наявність психологічного та фізичного насильства, що чинить ОСОБА_2. відносно неї, а також наміри останнього, що виражаються у погрозах, вважає, що вона є жертвою такого насильства та потребує захисту відповідно до Закону України " Про запобігання та протидію домашньому насильству". Просить видати обмежувальний припис ОСОБА_2 на строк 6 (шість) місяців з заборонами щодо: перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_1. за адресою: АДРЕСА_1; наближення на 50 м до місця її проживанн; ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1. або контактування з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Копію рішення просить направити до Чечельницького ВП ГУНП у Вінницькій області для взяття ОСОБА_2 на профілактичний облік та до виконавчого комітету Тартацької сільської ради. В силу ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, просить віднести на рахунок держави.

Ухвалою Чечельницького районного суду Вінницької області від 25 травня 2022 року у справі відкрито провадження та призначено судове засідання.

Заявниця ОСОБА_1. у судовому засіданні підтримала подану до суду заяву та пояснила, що одружилась із ОСОБА_2 у 1983 році, а уже у 1984 році розлучились через знущання чоловіка, проте, чоловік після суда пішов з нею і залишився жити. Мають двох спільних дітей : дочку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2. У 1994 році було рішення суду про розподіл майна між ними. Будинок де вони проживали належав її матері, яка подарувала його їй, а вона подарувала його дочці ОСОБА_4.. З 1984 року як чоловік та жінка разом не жили, чоловік постійно мав інших жінок. Майже рік, з 2021 року ОСОБА_2. не проживає у будинку по АДРЕСА_1, а проживає в іншому місці з іншою жінкою. З собою забрав усе своє майно, трактор, автомобіль і свої речі. На даний час у неї проживають родичі із м.Херсон, які приїхали до неї із дітьми 9-10 років , втікаючи від війни. Чоловік до неї часто приїжджає і вчиняє насильство, уже чотири рази викликала поліцію, постійно знущається над нею. Останній раз ОСОБА_2. приїхав до неї 17.05.2022 року у стані алкогольного сп'яніння та почав вигонити усіх, казати, що це його обісця (домогосподарство) і вони не мають право проживати у цьому будинку, дав 10 хвилин, щоб вони звідти пішли, погрожував усе спалити та усіх повбивати. Вона викликала поліцію, а чоловік вийшов на вулицю. ОСОБА_8 (співмешканець племінниці ОСОБА_4) та ОСОБА_7 (співмешканець дочки племінниці - ОСОБА_6), які на даний час проживають у неї, пішли відчиняти ворота, бо приїхала ОСОБА_4, а ОСОБА_2. тим часом загнався автомобілем на подвір'я, ледь не збивши чоловіків. Після цього випадку діти налякані, не можуть спати, ходять до психолога, бояться, що їх дядько спалить. Що стосується обмежень стосовно листування та телефонних розмов зазначила, що ОСОБА_2. до неї не телефонує і не пише, але вказала таке обмеження на всяк випадок, щоб не телефонував і не писав. Заяву підтримала повністю та просила задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2. у судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви та пояснив, що дійсно із ОСОБА_1. розлучилися ще у 1984 році і він пішов жити на квартиру в одну кімнату. Після цього, ОСОБА_1. з їх дочкою прийшла жити до нього, потім разом перейшли жити в інше місце, де жили втрьох до 1986 року. Заперечив те, що не проживав у будинку більше 30 років, як зазначила у заяві заявниця, оскільки жили разом до вересня 2021 як чоловік та дружина, годували хазяйство, обробляли землю, будували будинок. Він має фермерське господарство, яке зареєстроване за адресою їх проживання в с.Тартак по АДРЕСА_1, де він прописаний та проживав. Дійсно 17 травня о 3 годині дня приїхав до будинку, де у нього ще зберігаються запчастини до трактора, пшениця, сояшник та кукурудза для посівної (яке посіяти йому не дали), для того щоб узяти запчастини до трактора. Зайшов на подвір'я і до нього одразу вибіг їхній собака та почав до нього ласкатися, радіти. Зайшов через відкриту хвіртку, кухня була закрита. Коли пішов далі то побачив ОСОБА_1, яку запитав, чому вона зняла табличку з надгробника його матері, на що вона відповіла, що для того щоб поставити йому. На вказані слова дійсно замахнувся на неї, але стримався і відійшов, пес пішов його проводжати. Відчинив ворота та хотів заїхати у подвір'я, але до нього підбігли і почали стукати по капоті, розбили вікно у машині, після чого він одразу викликав поліцію, це було о 15 год 15 хв.. Він у цьому будинку прописаний, проживав до вересня 2021 року та має рішення суду, відповідно до якого має право там проживати. Ніяких протиправних дій відносно ОСОБА_1., які б могли слугувати встановленню припису не чинив, прийшов лише взяти свої речі.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2, адвокат Люлько В.П. заперечив проти задоволення заяви, оскільки ОСОБА_1 не є власником будинку по АДРЕСА_1, а власноком є дочка заявниці та ОСОБА_2 - ОСОБА_4, яка не зверталась до суду. Крім того, зазначив, що заявницею не додано до суду доказів, яких би було достатньо для встановлення припису.

Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що з 17.12.1983 по 14.12.1984 заявниця перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_9., який розірвано рішенням народного суду Чечельницького району Вінницької області від 14 грудня 1984 року. (а.с. 7).

ОСОБА_1. та ОСОБА_2. мають двох спільних дітей : дочку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2. Даний факт повідомила заявниця у судовому засіданні та підтвердив ОСОБА_2.. Тобто, син народився через два роки після розірвання шлюбу, що свідчить про те, що вони і далі проживали як чоловік та дружина.

18 жовтня 1994 року Чечельницьким районним судом Вінницької області було винесено рішення про розподіл сумісно нажитого ОСОБА_1. та ОСОБА_2 майна.(а.с.8)

30.07.2021 року заявниця подарувала будинок по АДРЕСА_1 їхній дочці ОСОБА_4, яка одразу після укладення договору дарування зверталась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 шляхом звільнення житлового будинку та зняття його з реєстрації.

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 27 січня 2022 року ОСОБА_4. відмовлено у задоволенні вказаної позовної заяви. Рішення суду не скасовано та набрало законної сили . Тобто, ОСОБА_2. має право проживати у вказаному будинку.

При прийнятті рішення судом враховано покази свідків, які були допитані у судовому засданні.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10. пояснила, що є племінницею заявниці, тобто її мама та заявниця є рідними сестрами. Коли почалася війна були змушені переїхати сюди та на даний час живе у заявниці зі своїми двома дітьми 10 і 20 років, своїм співмешканцем, співмешканцем старшої дочки ОСОБА_6 та подругою, яка теж приїхала із дитиною 12 років. Того дня їхала з м.Бершадь, їй зателефонувала т.ОСОБА_1 і сказала, що діти, які на той час залишилися вдома в шоці від ОСОБА_2, який приїхав до неї та викидає їхні речі . Як повідомила їй старша дочка ОСОБА_6, ОСОБА_1 зайшов на кухню, коли вони їли, почав викидати їхні речі, кричати, що тут усе його і щоб вони забиралися і дав їм 10 хвилин, щоб вони вибралися. Вона приїхала через хвилин 10 до них, але ОСОБА_1 своїм автомобілем загородив їй дорогу, почав на неї кричати та ображати її, після чого почав викидати її з машини. Не пропустивши її на подвір'я, різко заїхав сам, ледь не збивши т.ОСОБА_1 і її зятя ОСОБА_7. На ОСОБА_7 накинувся, ображав т.ОСОБА_1 і їх усіх. Оскільки, були погрози їй та її дітям, в тому числі спалити їх, вона викликала поліцію. Її менша дитина ходить до психолога, бо боїться щоб дядько їх не спалив. Вона боїться за себе та своїх дітей і хоче, щоб цей чоловік не наближався до будинку, де вони зараз проживають. Знає, що ОСОБА_2. жив у цьому будинку, пару років до розподілу майна у 1994 році, а після того нічого про нього не знає і не чула, т.ОСОБА_1 у цьому будинку жила з дітьми без чоловіка. ОСОБА_2. коли прийшов до будинку, не показав їм документи, які б дали йому право туди прийти.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 пояснила, що проживає у Херсонській області та працює вчителем, однак, на даний час вимушено проживає з дочкою 11 років тут у т.ОСОБА_1 по АДРЕСА_1. Проживають у неї уже більше місяця і жодного разу не бачили ОСОБА_2. Того дня вони з ОСОБА_4, меншою дочкою ОСОБА_4, якій 10 років та її дочкою, якій 11 років їхали з м.Бершадь (даний факт не збігається із показами ОСОБА_10, яка вказувала, що усі діти залишилися вдома). До ОСОБА_4 зателефонувала т.ОСОБА_1 і сказала, що приїхав ОСОБА_1 та усіх виганяє. Коли вони під'їхали, то не змогли заїхати на подвір'я, оскільки перед ворітьми стояв невідомий їй автомобіль. Коли почала сигналити, з подвір'я вийшов ОСОБА_2. і сів у машину. Хлопці відкрили ворота, щоб вони заїхали, але замість них на подвір'я заїхав ОСОБА_1. Заїжджаючи, ОСОБА_1 не дивився, що стоять люди і ледве не наїхав на ОСОБА_7, який встиг відскочити. Діти, які були з ними в машні злякалися. Вона вийшла на вулицю і побачила сусіда ОСОБА_8, зі слів якого зрозуміла, що ОСОБА_1 потрібно захищати. ОСОБА_2. підняв руку на ОСОБА_1, однак не зміг її вдарити через хлопців, які стояли поруч, а на хлопців накинувся. Кричав, що він тут господар, вигонив усіх та погрожував. Вважає, що якщо він так вів себе при них, то це уже не вперше. Той факт, що ОСОБА_2 колишній чоловік ОСОБА_1, дізналася лише в машині від ОСОБА_4, до цього часу жодного разу за ввесь час проживання його не бачила.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що вона є дочкою ОСОБА_4 (племінниці ОСОБА_1.), тобто двоюрідною племінницею ОСОБА_1 ОСОБА_1. Взагалі проживає у м.Херсон, але на даний час у зв'язку із становищем в країні живе у ОСОБА_1.. ОСОБА_2 не знала, хоча була у ОСОБА_1. цього року на різдво. Раніше була років 10 тому, на весіллі сина ОСОБА_1, проте ОСОБА_2 не пам'ятає. Того дня, 17.05.2022 року сиділа разом із своїм цивільним чоловіком ОСОБА_7 та цивільним чоловіком своєї матері ОСОБА_8 у кухні їли, коли прийшов ОСОБА_2., почав їх вигонити, взяв її за одяг і почав витягувати з кухні, питав хто вони такі і кричав щоб забирались звідси, так як він тут господар. Після чого, вийшов у невідомому напрямку. Вона вийшла з кухні і одразу почала знімати усе на відео, знімала усе крім моментів коли ОСОБА_2 не було поряд. Побачила, що він повертається та почав щось кричати до т.ОСОБА_1. Після цього приїхала її мама ОСОБА_4, якій зателефонувала т.ОСОБА_1 і вони вийшли на вулицю відчинити їй ворота. Попросили ОСОБА_2 від'їхати , проте він ледь не здійснив наїзд на ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які встигли відскочити. Після цього ОСОБА_2 вискочив з машини штовхнув ОСОБА_1 і почав замахуватися на чоловіків. Потім приїхала поліція, яку викликала т.ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що 17 травня 2022 року приїхав разом із цивільним чоловіком ОСОБА_4 ОСОБА_8 до ОСОБА_1. із міста Херсон через військові дії і на даний час проживають у неї . Десь близько обіду сіли їсти і до них прийшов ОСОБА_2., який почав питати, хто вони такі, що тут роблять, казав, що він тут господар, погрожував їм та вигонив. Про ОСОБА_2 до того часу нічого не чув, знав, що т.ОСОБА_1 живе сама. Щодо застосування ОСОБА_2 фізичної сили відносно будь-кого на кухні не пам'ятає (тобто не підтвердив свідчення своєї цивільної дружини про те, що ОСОБА_2. витягував її зі столу на кухні за одяг). Після того, як ОСОБА_1 ОСОБА_2 вийшов з кухні, пішов на вулицю, ходив туди-сюди. Вони теж вийшли, оскільки ситуація була для них незрозумілою. Чоловік вів себе агресивно, сварився із т.ОСОБА_1, а потім замахнувся на неї через якусь табличку. Після цього приїхала ОСОБА_4 і вони попросили його від'їхати, щоб вона заїхала та відчинили ворота, проте у той момент він її не пустив, а різко заїхав сам, ледь не наїхавши на них. Вийшов із машини і почав їм погрожувати, вигонити, накидатися на них і на т.ОСОБА_1. Через деякий час приїхала поліція. Крім того, зауважив, що знає, що ОСОБА_1 подав на нього заяву до поліції, про те, що той ніби то пошкодив йому машину, чого він не робив.

Також у судовому засіданні було досліджено відео, надане заявницею як доказ до заяви. (ас.9).

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Статтею 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема:

-домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь;

-психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

-фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на ряд осіб, серед яких: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п.7 ч.1 ст.1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч.3 ст.26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п.9 ч.1 ст.1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, суд зазначає, що за змістом поданої заяви заявниця посилається на те, що її колишній чоловік є кривдником та постійно застосовує фізичне та психологічне насильство над нею. Разом з тим, належних та обґрунтованих доказів таким твердженням не надала.

Посилання заявниці на те, що вона неодноразово зверталася до поліції про вчинення ОСОБА_2 відносно неї насильства не може бути взято судом до уваги, оскільки до справи не доданого жодного доказу такого звернення та прийнятих на підставі них рішень.

У судовому засіданні спростовано зазначений заявницею у заяві факт, що ОСОБА_2. не проживав за вказаною адресою більше 30 років. Як встановлено судом у судовому засіданні та підтвердила сама заявниця, ОСОБА_2. проживав у вказаному будинку до 2021 року.

Не підтверджено доказами і факт перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп'яніння, про що зазначала заявниця у судовому засіданні.

Не може бути підтвердженням вчинення ОСОБА_2 над ОСОБА_1. насильства, яке б могло дати підстави для винесення обмежувального припису і відеозапис, наданий заявницею, який досліджено в судовому засіданні, оскільки на ньому зафіксовано як ОСОБА_2 приїхав до неї забрати власні речі, а ОСОБА_1. та її родичі, які проживають на даний час у неї через військові дії на території Херсонської області, де вони проживали, кричали та явно провокували ОСОБА_2 на конфлік. У конфліктній ситуації, яка склалася між ОСОБА_2, заявницею та її родичами, після того, як заявниця сказала йому, що зняла табличку з могили його матері для того щоб повішати йому, він дійсно замахнувся на неї, однак не вдарив та розвернувшись покинув подвір'я будинку, хоча заявниця ввесь час кричала до нього та провокувала. Даним відео, також, не підтверджено свідчення свідків, що ОСОБА_2. заїжджаючи потім на подвір'я не дав заїхати ОСОБА_4, кричав та погрожував спалити хату, що, як вказують свідки, чули та бояться діти. На відео взагалі відсутній факт заїзду ОСОБА_1 на подвір'я та факт, коли він практично наїхав на чоловіків (на що вказували свідки), а видно уже як ОСОБА_4 спокійно підійшла до ОСОБА_1 і запропонувала виїхати з подвір'я і дати можливість заїхати їй.

Крім того, дане відео зняте родичкою ОСОБА_6, яка пояснила, що знімати почала практично одразу і до закінчення інциденту, крім моментів де ОСОБА_1 не було поряд. Однак, факт заїзду ОСОБА_2 відсутній на відео з незрозумілих для суду причин. Тобто відсутній момент, коли ОСОБА_1 вказує, що під час заїзду на подвір'я по його машині почали стукати по капоті, розбили вікно, на що він викликав поліцію, що не дає суду можливості спростувати або підтвердити даний факт.

Також, заявницею не зазначено ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо ОСОБА_2 обмежувального припису, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява про видачу обмежувального припису є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки суду не надано беззаперечних доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства, у розумінні Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", тому відсутні підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявниці, у зв`язку з чим у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису слід відмовити.

Згідно п.п.4, 5 ч.1 ст.10 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" уповноважені підрозділи органів Національної поліції України у сфері запобігання та протидії домашньому насильству у разі виявлення насильства в сім`ї уповноважені винести терміновий заборонний припис стосовно кривдника, взяти на профілактичний облік кривдника та провести з ним профілактичну роботу в порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, віднести на рахунок держави.

Керуючись статтями 259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений 13 червня 2022 року.

Повне найменування (ім`я) сторін, їх місцезнаходження (місце проживання чи перебування) :

Заявник : ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, картка платника податків НОМЕР_1, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1).

Заінтересована особа: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4, картка платника податків НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1).

Суддя Людмила ТОКАРЧУК