Справа №489/7573/21
Провадження №2/489/1250/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Рум`янцевої Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (письмове провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Апарата Верховної Ради України про зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом, яким просила: зобов`язати Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 43 календарних дні щорічної основної відпустки за період роботи з 12 січня 2017 року по 31 серпня 2017 року та з 06 листопада 2018 року по 29 серпня 2019 року на посаді помічника консультанта народного депутата України Безбаха Я.Я.; зобов`язати Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до довідки Апарата Верховної Ради України від 17.03.2021 № 20-17/245 її було повідомлено, що: з 12 січня 2017 року по 31 серпня 2017 року працювала на посаді помічника консультанта народного депутата України Безбаха Я.Я. За вказана ний період роботи не використано 18,5 календарних дні щорічної основної відпустки; з 06 листопада 2018 року по 29 серпня 2019 року помічника консультанта народного депутата України Безбаха Я.Я. За вказана ний період роботи не використано 24,5 календарних дні щорічної основної відпустки. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому, тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути меншою ніж 24 календарних дні. Враховуючи невиплату відповідачем позивачу компенсації за невикористану відпустку по день його звільнення, за наявності законних підстав для здійснення такої виплати, та як наслідок, не проведення повного розрахунку під час звільнення, можна дійти висновку, що наявні підстави для виплати позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.11.2021, позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.12.2021, позовну заяву з додатками повернуто позивачу.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 25.01.2022, ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.12.2021 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 21.02.22, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді помічника консультанта народного депутата України Безбаха Я.Я.

Згідно довідки Анарата Верховного Ради Укоаїни від 17.03.2021 за вих. № 20-17/245, ОСОБА_1 з 12 січня по 31 серпня 2017 року працювала на посаді помічника консультанта народного депутата України Верховної ради України восьмого скликання ОСОБА_2 за вказаний період роботи не використано 18,5 календарних дні щорічної основної відпустки.

З 06 листопада 2018 року по 29 серпня 2019 року працювала на посаді помічника консультанта народного депутата України Верховної ради України восьмого скликання ОСОБА_2 за вказаний період роботи не використано 24,5 календарних дні щорічної основної відпустки.

Як вбачається з листа Апарата Верховної Ради України від 19.03.2021 за вих. № 13-26-2021/99196, на момент звільнення ОСОБА_1 (станом на 31 серпня 2017 та 29 серпня 2019) економії фонду оплати праці помічників консультантів народного депутата України Верховної ради України восьмого скликання ОСОБА_2 було недостатньо для здійснення виплати компенсації за невикористану основну щорічну відпустку. Всі виплати помічникам консультантам здійснюється тільки у межах загального фонду, який встановлюється народному депутату України для оплати праці помічників консультантів.

Відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.08.2021, зокрема, закрито провадження у справі № 640/8423/21 за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про зобов`язання вчинити дії.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2021, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2021 року залишено без змін.

Як зазначено у вказаній постанові: «Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 07.05.2002 № 8-рп/202 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб), правове регулювання Конституцією України (254к/96-ВР) та спеціальними законами України статусу, зокрема Прем`єр-міністра України, членів Кабінету Міністрів України та інших посадових осіб (частина перша статті 9 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII) (3723-12) не означає, що на них не можуть не поширюватися положення інших законів щодо відносин, не врегульованих спеціальними законами.

Отже, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у тих випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

За наведених обставин, до правовідносини у сфері проходження патронатної служби і, які стосуються виплати компенсації за невикористану відпустку помічнику-консультанту народного депутата України підлягають застосуванню відповідні норми Кодексу законів про працю України та Закону України "Про відпустки".

Спір щодо невиплати відповідачем грошової компенсації за невикористану відпустку у період 01 червня 2016 року по 29 серпня 2019 року не підлягає розгляду у порядку норм КАС, оскільки у цей період дія Закону України «Про державну службу» на позивача не розповсюджувалась.

Такий спір підлягає розгляду у порядку норм ЦПК України, про що відповідно є судова практика Верховного Суду № 757/57336/16.»

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вимоги ст. 47 КЗпП України передбачають, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

Як встановлено судом позивачем не використано з 12.01.2017 по 31.08.2017 - 18,5 календарних дні, з 06.11.2018 по 29.08.2019 - 24,5 календарних днів (без поширення дії ЗУ «Про державну службу»).

Таким чином, відповідач повинен виплатити позивачу належні їй суми за невикористану щорічну відпустку.

Виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником і підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Допомога при звільненні має бути виплачена не пізніше дня звільнення зі служби.

Виплата роботодавцем працівнику грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку при звільненні з роботи є однією із основних державних соціальних гарантій, закріпленою на законодавчому рівні нормами Закону України «Про відпустки» та Кодексу законів про працю України та не може ставитись в залежність від наявності фонду оплати праці, тому суд дійшов висновку, що дії відповідача не відповідають вимогам закону, порушують трудові права та гарантії, які є складовими конституційного права на соціальний захист, що є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами.

Таким чином, невиплата відповідачем позивачу грошової компенсації за невикористану основну щорічну відпустку в день його звільнення за наявності законних підстав для здійснення такої виплати, та, як наслідок, не проведення з ним повного розрахунку під час звільнення, порушує майнові права та інтереси позивача, а тому підлягають стягненню.

Крім того, відповідно до частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки позивачу невиплачено відповідачем компенсацію за невикористану відпустку в день його звільнення за наявності законних підстав для здійснення такої виплати, та, як наслідок, не проведення повного розрахунку під час звільнення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку підлягають задоволенню.

Апарат Верховної Ради України, як суб`єкт владних повноважень здійснює повноваження щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку самостійно. Тобто, відповідач має здійснити відповідні нарахування, провести їх виплату, а особа, якій здійснено такі виплати, у випадку не згоди із їх сумою (розрахунком) не обмежена в реалізації захисту свого порушеного права в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, які є обгрутованими та доведеними.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 142, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Апарата Верховної Ради України про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов`язати Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 43 календарні дні щорічної основної відпустки за період роботи на посадах помічника-консультанта народного депутата України без поширення Закону України «Про державну службу».

Зобов`язати Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Апарат Верховної Ради України, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 5, .

Повний текст судового рішення складено «23» грудня 2022 року.

Суддя Н.О. Рум`янцева