ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 629/6401/21 Номер провадження 22-ц/814/1754/22Головуючий у 1-й інстанції Цендра Н.В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Одринської Т.В.,

Суддів: Абрамова П.С., Панченка О.О.,

за участю секретаря Владімірова Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лозівського центру професійної освіти Харківської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 грудня 2021 року,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Лозівського центру професійної освіти Харківської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що він працює в Лозівському центрі професійної освіти Харківської області викладачем інформатики.

На початку листопада відповідач повідомив його про необхідність надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19, у разі не надання таких документів, він буде відстороненим від роботи без збереження заробітної плати.

Наказом № 80-зп від 08.11.2021 року його було відсторонено від роботи з 08 листопада 2021 року на час ненадання документу про щеплення проти COVID -19, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID -19.

Вказаний наказ вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Перелік обов`язкових профілактичних щеплень визначений виключно Законом України « Про захист населення від інфекційних хвороб». Вважає, що відсторонення від роботи у зв`язку з відсутністю щеплення проти COVID-19 не відповідає вимогам ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», тому є незаконним та безпідставним. Крім того, законами України не передбачено правової підстави відсторонення працівника від роботи у зв`язку відсутності у нього щеплення проти COVID-19 або ненадання документів про щеплення проти COVID-19.

Зазначає, що він не відмовляється від вакцинації проти COVID-19, яка в Україні є добровільною. Разом з тим, бажає переконатися в безпечності та ефективності такої вакцинації. Вважає, що інформація про щеплення, як медичну процедуру, вид медичної допомоги підпадає під дію ст. 39-1 ЗУ Законодавство України про охорону здоров`я і не може розголошуватися без згоди пацієнта. Вимагання від нього документів на підтвердження проведення щеплення проти COVID-19, вважає протиправним та такими, що суперечать чинному законодавству.

Через незаконне відсторонення від роботи він втратив єдине джерело доходу, потрапив в скрутне матеріальне становище, а тому має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, через незаконне відсторонення від роботи йому була спричинена моральна шкода.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивач є викладачем державного навчального закладу освіти та підлягає обов`язковому профілактичному щепленню проти COVID-19. Вакцинацію він не пройшов, а тому роботодавець правомірно та на законних підставах відсторонив його від роботи на час відсутності щеплення проти COVID-19, без збереження заробітної плати. При цьому судом враховано, що відсторонення від роботи передбачає збереження за працівником робочого місця, що виключає підстави поновлення на роботі. Вимоги в частині стягнення невиплаченої заробітної плати задоволенню не підлягають, як похідні від законності наказу.

З вказаним судовим рішенням не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що перелік обов`язкових профілактичних щеплень визначений виключно Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Даний Закон не визначає обов`язковість щеплень проти COVID-19, а тому відсторонення від роботи у зв`язку з відсутністю щеплення проти COVID-19 не відповідає вимогам ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб». Вказує, що він не ухилявся та не відмовлявся від проведення щеплення.

Звертає увагу, що обов`язок пройти обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 за професією, у нього виник лише з 08 листопада 2021 року, коли нормативно-правовий акт, який вказує на таку вимогу набрав чинності. 01 листопада 2021 року роботодавець повідомив його про обов`язковість проведення щеплення проти COVID-19 до 05 листопада 2021 року, яка на той час не була обов`язковою.

Зазначає, що відповідачем не було доведено належними доказами, факт ухилення його від проведення щеплення проти COVID-19. Факт відмови від проведення щеплення, відповідно до Законом України «Захист населення від інфекційних хвороб» фіксується лікарем, іншого порядку не передбачено.

Відзив до суду апеляційної інстанції не надходив.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом директора Лозівського центру професійної освіти Харківської області № 369 від 28.10.2021 року, уповноважено керівників структурних підрозділів ознайомити під підпис працівників Лозівського ЦПО Харківської області з наказом МОЗУ від 04.10.2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професії, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» та з постановою КМУ від 20.10.2021 року №1096 (а.с.50).

01.11.2021 року складено Акт про те, що ОСОБА_1 відмовився ставити підпис про ознайомлення з наказом про відмову від підпису про ознайомлення з наказом від 28.10.2021 року №369 (а.с.51) Цього ж дня позивачу вручено лист про те, що щеплення проти COVІD-19 є обов`язковим для працівників центру (а.с.14, 54).

Зміст листа Міністерства економіки України від 03.11.2021 року №4706-06/52950-30, доведено до відома до співробітників закладу, в тому числі позива - 05.11.2021 року (а.с.52-53).

05.11.2021 року складено Акт про відмову від щеплення проти COVІD-19, згідно якого позивач в усній формі відмовився від щеплення проти COVІD-19 (а.с.57)

Позивача було повідомлено, що у разі не надання відомостей про щеплення, його буде відсторонено від роботи.

Наказом директора Лозівського центру професійної освіти Харківської області № 80-зп від 08.11.2021 ОСОБА_1 , викладача, відсторонено від роботи з 08.11.2021 на час надання документу про щеплення проти COVID-19, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти COVІD-19, без збереження заробітної плати(а.с.12)

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, районний суд виходив із того, що позивач є працівником державного навчального закладу та підлягає обов`язковій вакцинації проти COVID-19. За відсутності у позивачки протипоказань до вакцинації, роботодавець був зобов`язаний відсторони його від роботи без збереження заробітної плати, що відповідає вимогам наказу.

Також судом враховано, що на період відсторонення робоче місце за працівником зберігається, що виключає підстави поновлення на роботі. Вимоги в частині стягнення невиплаченої заробітної плати задоволенню не підлягають, як похідні від законності оспорюваного наказу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

В п.п. а, б статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Відповідно до ч.1 ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмова або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

До інших, передбачених законодавством випадків, належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Згідно статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153. Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають, у тому числі, працівники закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08.11.2021, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID 19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;

2) відсторонення від роботи ( виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID 19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID 19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID 19, виданий закладом охорони здоров`я;

а також:

3) взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу ( державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позивач, є працівником закладу освіти, на підставі вказаних нормативно-правових актів підлягає обов`язковому профілактичному щепленню проти гострої респіраторної хвороби COVID 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби.

На роботодавця покладено обов`язок забезпечити контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень та відсторонити працівника, який відмовився або ухилився від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID 19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім працівника, який має абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID 19 та надав медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID 19, виданий закладом охорони здоров`я.

ЄСПЛ висловлював думку, що обов`язкове щеплення, як примусовий медичний захід, є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на повагу до приватного життя особи, що включає в себе фізичну та психологічну недоторканість особи. Порушення фізичної недоторканості заявника можна вважати виправданим дотриманням цілей охорони здоров`я населення та необхідністю контролювати поширення інфекційного захворювання (параграф 33, 36 рішення у справі "Соломахін проти України" від 15 березня 2012 року, заява N 24429/03).

Вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави - тобто було виправданим.

Держава, встановивши заборону працювати особам, які не мають профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх працівників закладу освіти, а також учнів та їх батьків, в тому числі і самого невакцинованого викладача.

Доводи апеляційної скарги, що оскаржуваний наказ суперечить вимогам ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст.46 КЗпП України зводяться до довільного тлумачення наведених норм закону на власну користь.

Та, як правильно зазначив суд першої інстанції, трудові правовідносини з позивачем не були припинені. На період відсторонення робоче місце за працівником зберігається, а тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, установлених законодавством, є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

До відома позивача завчасно було доведено зміст наказу МОЗУ від 04.10.2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професії, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» та постанови КМУ від 20.10.2021 року №1096. Тобто, позивач був проінформованим про те, що, будучи працівником закладу освіти, він підлягає обов`язковій вакцинації проти COVID-19 відповідно до наказу МОЗ від 04.10.2021.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що позивач вважає щеплення проти COVID-19 не обов`язковим та не має наміру вакцинуватися, вважаючи положення наказу МОЗ від 04.10.2021 незаконними, такими, що суперечать Конституції України та нормам міжнародного права. Враховуючи, що вимога закону щодо контролю щеплень на адміністрацію учбового закладу покладено з 08.11.2021р., відповідач обґрунтовано видав наказ про відсторонення позивача від роботи з 08.11.2021 року до проведення щеплення або надання довідки про наявність протипоказань.

Протипоказання до вакцинації може встановлювати сімейний або лікуючий лікар та надати відповідний висновок про тимчасове чи постійне протипоказання або про відтерміновання через COVID-19. У матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач має такий стан здоров`я, що є перешкодою для вакцинування.

Враховуючи, що позивач не надав роботодавцю довідки/медичного висновку про наявність у нього протипоказів до вакцинації, роботодавець був зобов`язаний відсторонити позивача від роботи без збереження заробітної плати, що відповідає вимогам наказу.

Враховуючи законодавче врегулювання на національному рівні питання відсторонення працівників у зв`язку із відсутністю у них щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, вимога про обов`язкову вакцинацію працівників окремих професій, зокрема закладів освіти, проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, є виправданою та також, що не порушує ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на повагу до приватного життя особи.

Згідно позиції Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №682/1692/17 індивідуальне право (інтерес) відмовитися від щеплення протиставляються загальному праву (інтересу) суспільства, інших батьків та їх дітей, які провели у встановленому державою порядку щеплення, зокрема, перед направленням дітей до навчального закладу для здобуття освіти.

Унаслідок встановлення такого балансу досягається мета - реалізація права на безпеку та охорону здоров`я, що гарантоване статтями 3, 27, 49 Конституції України. При цьому вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 43 Конституції України не можна визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров`я й безпеки колективу навчального закладу та здобувачів освіти над тимчасовими обмеженнями на право на працю конкретного працівника.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13.07.2022.

Головуючий: Т.В. Одринська

судді: П.С. Абрамов

О.О. Панченко