Справа № 462/435/22 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/811/1028/22 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Савчук Г.В.,

з участю ОСОБА_1 та його представника адвоката Романишина Я.О., представника Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради - Іваненко О.А., третіх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Романишина Ярослава Олексійовича на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про визнання наймачем квартири,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2022 року адвокат Романишин Я.О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся з позовом до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про визнання наймачем квартири.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що спірну квартиру у 1950 році отримала бабця позивача ОСОБА_7 на підставі ордеру, який був втрачений.

Пізніше у даній квартирі було зареєстровано і маму позивача, і позивача разом з його сім`єю /третіми особами/.

Вказав, що звертався про отримання копії втраченого ордера, однак такий не виявлено.

Відтак, для укладення договору житлового найму, просив визнати позивача наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 з членами сім`ї, які є третіми особами у справі, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01 квітня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Романишин Ярослав Олексійович.

В апеляційній скарзі посилається на те, що позивач ОСОБА_1 з членами його сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 га ОСОБА_5 постійно проживали та проживають на даний чає, потрібно переукласти договір найму квартири, проте в адміністративному порядку вони не можуть врегулювати дане питання, оскільки Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради повернула документи у зв`язку з тим, що позивачка не представила ордер на право вселення у квартиру, який після смерті бабці не зберігся.

Крім того вказує, що позивач ОСОБА_1 звернувся до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради з листом про надання інформації щодо ордера, на вказаний лист 12 березня 2021 року №32-вих. 18097 Залізнична районна РА ЛМР зазначила: що остання не володіє інформацією, яка вказана у запиті, оскільки архівні документи зберігаються в районній адміністрації з 1988 року.

Також зазначає, що позивач ОСОБА_1 звернувся до Державного архіву Львівської області з листом про надання інформації щодо ордера на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , однак отримав відповідь, що у документах Залізничного райвиконкому м. Львова за період 1951 по 1954 роки, рішення про видачу ордеру на квартиру за адресою АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_7 не виявлено.

Враховуючи зазначені обставини просив позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Романишина Я.О. а також третіх осіб:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради - Іваненко О.А., на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом та матеріалами справи встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить міській раді, тобто перебуває у комунальній власності, власником будинку є Львівська міська рада.

У квартирі зареєстровано п`ятеро осіб: ОСОБА_1 з 1990 року, ОСОБА_2 з 1996 року, ОСОБА_8 з 1996 року, ОСОБА_5 з 2000 року та ОСОБА_3 з 2001 року, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописку, виданою ЛКП «Сяйво» (а.с.45а).

Згідно матеріалів справи у квартирі АДРЕСА_2 з 1951 р. по 1992 р. була зареєстрована ОСОБА_7 , 1924 р.н. (баба позивача), у період з 1972 р. по 1999 р. також була зареєстрована ОСОБА_9 , 1948 р.н., (мама позивача), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , 1973 р.н. є зареєстрований за даною адресою з 1973 р. (а.с. 15, 16, 18, 23, 48).

Відповідно до ч. 1 ст. 106 Житлового кодексу України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

30 серпня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про зміну договору найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 та визнати його основним квартиронаймачем у зв`язку із смертю ОСОБА_10 (а.с.19).

Згідно відповіді Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 06 січня 2022 року ОСОБА_1 , у Залізничної районної адміністрації відсутні підстави для задоволення вимог, викладених у зверненні останнього, оскільки заявником не надано копії ордера або рішення на підставі якого була зайнята квартира АДРЕСА_2 , копії документів, що підтверджують родинний зв`язок з попереднім наймачем, копії свідоцтва про одруження (розлучення) гр. ОСОБА_11 , копії поверхового плану квартири з експлікацією приміщень, виготовленого станом на 2021 рік суб`єктом господарювання всіх форм власності, який здійснює технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна та збереження інвентаризаційних справ (а.с.45).

Із змісту відповіді Залізничної районної адміністрації ЛМР від 12 березня 2021 року вбачається, що Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради не володіє інформацією щодо рішення, на підставі якого був виданий (в 1950-тих роках) ордер на спірну квартиру АДРЕСА_2 , оскільки архівні документи зберігаються в районній адміністрації з 1988 року (а.с.49).

Відповідно до відповіді Державного архіву Львівської області ЛОДА від 30 березня 2021 року на адвокатський запит, у документах Залізничного райвиконкому м. Львова за період з 1951 по 1954 роки, рішення про видачу ордеру на квартиру АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_7 не виявлено (а.с.25, 50).

Згідно змісту відповіді ЛКП «Сяйво» від 27 листопада 2021 року на адвокатський запит, ОСОБА_7 , 1924 р.н., ОСОБА_9 , 1948 р.н., були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 , 1973 р.н. є зареєстрований за даною адресою. ЛКП «Сяйво» не володіє інформацією щодо того, на якій правовій підставі дані особи були вселені у спірну квартиру. Ордер на вселення у вказану квартиру відсутній. Також не збереглися дані чи записи про те, на чиє ім`я видавався такий ордер, які ще особи зазначалися у вказаному ордері, дату видачі такого ордеру та найменування установи, що видала такий ордер. Будинкова книга відсутня (а.с.48).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до вимог ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відтак, єдиною правовою підставою для вселення у квартиру в будинку державного або громадського житлового фонду є ордер, який, у свою чергу, є єдиною підставою укладення договору найму жилого приміщення, які у позивача відсутні.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що позивач та його адвокат не надали суду жодних доказів, які б підтверджували існування ордеру на вселення у квартиру АДРЕСА_2 на будь-кого з членів сім`ї позивача, як і не надали доказів існування рішення про надання вказаного житла згаданим особам.

Крім цього, суд правильно врахував, що у поданих стороною позивача копіях документів наявні розбіжності щодо року реєстрації ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 , зокрема, у довідці з місця проживання про склад сім`ї прописку, виданої ЛКП «Сяйво» вказано 1990 рік (а.с.45а), а у відповіді ЛКП «Сяйво» від 27 листопада 2021 року вказано 1973 рік (а.с.48).

Суд першої інстанції також правильно звернув увагу на те, що до матеріалів справи долучено копію повідомлення ЛКП «Сяйво» на оплату житлово-комунальних послуг за січень 2020 року та не надано жодних квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг за користування квартирою АДРЕСА_2 позивачем або членами його сім`ї, а тому відсутні будь-які докази понесених витрат на утримання вказаного житла.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем жодних доказів про право членів його сім`ї на вселення у спірну квартиру та укладення з ними договору найму такої не надано, а тому відсутні підстави для визнання позивача наймачем квартири АДРЕСА_2 та для задоволення позовних вимог.

Крім цього, суд правильно звернув увагу на те, що укладення договору житлового найму відноситься до дискреційних повноважень районної адміністрації.

Так, відповідно до Положення про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, до повноважень районної адміністрації віднесено зміна договору найму житлових приміщень та укладення договору найму з фактично зареєстрованими і проживаючими мешканцями житлових приміщень, приєднання звільнених житлових приміщень, вільних допоміжних приміщень, у порядку, встановленому виконавчим комітетом.

Обов`язок щодо надання повного пакету документів для укладення договору найму покладається на особу, яка звертається для укладення договору найму, а районна адміністрація розглядає такий та приймає відповідне рішення, у межах наданих повноважень.

Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно позиції Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму №13 від 24 жовтня 2008 року, суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень та з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не довів перед судом обґрунтованості своїх позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Романишина Ярослава Олексійовича залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 липня 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.