Справа № 591/1456/22
Провадження № 2/591/1519/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2022 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі :

головуючого - судді Шелєхової Г.В.

за участю секретаря судового засідання - Товстухи Д.О.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Рунова Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу №591/1456/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач свої вимоги мотивує тим, що працює на 0,5 ставки на посаді діловода ПАТ «Сумихімпром», 8 грудня 2021 року його було відсторонено від роботи на підставі наказу №2877. Вважає вказаний наказ протиправним, оскільки, на його думку, сама Постанова КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на територію України гострої респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» є незаконною та не підлягає виконанню. Вважає, що посилання на ст. 46 КзпП не є достатньою та самостійною правовою підставою для відсторонення через щеплення. Зазначає, що належними доказами фактичних підстав для відсторонення є форма №063-2/о, письмове підтвердження, акт присутності свідків або подання відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби.

Тому просить скасувати наказ ПАТ «Сумихімпром» №2877 від 8 грудня 2021 року про відсторонення його від роботи, поновити його на роботі, шляхом допуску до роботи на посаді діловода ПАТ «Сумихімпром», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 10 грудня 2021 року, виходячи з середньоденної заробітної плати розмірі 328,91 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в позові відмовити за необґрунтованістю, подав письмовий відзив, в якому зазначив, що відповідач, керуючись нормами чинного законодавства, постановив начальникам структурних підрозділів проінформувати своїх підлеглих працівників про необхідність отримання обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Розпорядженням по підприємству №417 від 23 листопада 2021 року «Про обов`язкову вакцинацію проти COVID -19» керівництвом було попереджено працівників які не провели щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID -19, а працівників у яких є протипоказання до щеплення надати довідку медичного закладу форми №028-1/2. З розпорядженням позивач був ознайомлений під підпис 29 листопада 2022 року. Станом на 8 грудня 2021 року позивач не надав підприємству жодних документів, які б підтвердили його щеплення або наявність протипоказань, в тому числі форми №063-2/о про факт відмови, оформленої відповідно до закону та не надав акту про відмову від щеплення, підписаного у присутності свідків. Тому оспорюваним наказом №2877 на виконання вимог чинного законодавства України та для запобігання розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19 позивача було відсторонено від роботи. Вважає, що у відповідача не було можливості не відстороняти позивача від роботи, оскільки чинним законодавством передбачена відповідальність роботодавця за допуск працівників без щеплення до роботи.

На даний час позивач поновлений на роботі у зв`язку з Наказом МОЗ України від 25 лютого 2022 року №380 «Про зупинення дії наказу МОЗ України від 4 жовтня 2020 року №2153.

Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 3 травня 2022 року позов залишено без руху.

Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 6 травня 2022 відкрито провадження у даній справі та призначене підготовче судове засідання на 23 травня 2021 року.

Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 23 травня 2022 року призначено справу до судового розгляду на 13 червня 2022 року.

Суд, вислухавши пояснення з`явившихся учасників, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 7 грудня 2018 року працює на 0,5 ставки на посаді діловода ПАТ «Сумихімпром» (а.с.21-24).

04.10.2021 р. на сайті МОЗ України опубліковано прийнятий Наказ МОЗ України «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» № 2153 від 04.10.2021 р., який містить наступні положення: обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники:

-центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів;

-місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів;

-закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності;

-підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади;

-установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів;

-підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 83 від 04.03.2015 р.

12 листопада 2021 року ПАТ «Сумихімпром» видано наказ-постанову №404/14 «Про обов`язкову вакцинацію проти COVID-19», за яким всім керівникам структурних підрозділів надати до ВК списки працівників, які не щеплені вакциною проти COVID-19 станом на 8 грудня 2021 року (а. с. 17-20).

23 листопада 2021 року ПАТ «Сумихімпром» видало письмове розпорядження №417, згідно якого зобов`язано працівників, які не уклали декларацію з сімейним лікарем МСЧ ПАТ «Сумихімпром» надати достовірну інформацію про отримання щеплення проти COVID-19: документ, який підтверджує, що працівник отримав повний курс вакцинації чи 1 дозу дводозної вакцини COVID-19 або внутрішній COVID сертифікат на порталі «Дія»; довідку медичного закладу про одужання або внутрішній COVID сертифікат на порталі «Дія»; довідку медичного закладу форми №028-1/0 «Висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19». Попередити про відсторонення від роботи під особистий підпис на попередженні працівників, які відмовилися від щеплення, або не надали достовірної інформації стосовно стану вакцинації або про дату перенесеної хвороби, або наявності протипоказань проти щеплення (а. с. 14).

З попередження вбачається, що позивач під підпис був повідомлений про те, що з 9 грудня 2021 року на період дії карантину наявність щеплення проти COVID-19 обов`язкове для працівників ПАТ «Сумихімпром». Тому до 1 грудня 2021 року необхідно подати документ, який підтверджує, що працівник отримав повний курс вакцинації чи 1 дозу дводозної вакцини COVID-19 або внутрішній COVID сертифікат на порталі «Дія»; довідку медичного закладу про одужання або внутрішній COVID сертифікат на порталі «Дія»; довідку медичного закладу форми №028-1/0 «Висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19». Якщо до 1 грудня 2021 року не буде подано одного з вищевказаних документів, з 10 грудня 2021 року наказом по підприємству позивача відсторонять від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення проти документ, який підтверджує, що працівник отримав повний курс вакцинації чи 1 дозу дводозної вакцини COVID-19 або внутрішній COVID сертифікат на порталі «Дія»; довідку медичного закладу про одужання або внутрішній COVID сертифікат на порталі «Дія»; довідку медичного закладу форми №028-1/0 «Висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19» (а.с.15)..

Наказом №2877 від 8 грудня 2021 року, відсторонено від роботи з 10 грудня 2021 року діловода ОСОБА_1 , який не вакцинувався, без збереження заробітної плати на термін до усунення причини відсторонення. З вказаним наказом позивач ознайомлений 9 грудня 2021 року (а.с.12-13).

Статтею 43 Конституції кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Вільний вибір передбачає різноманітність умов праці, проте сталими / обов`язковими / є гарантії захисту працівника від незаконного звільнення за будь-яких умов праці. Незалежно від підстав виникнення трудових правовідносин держава зобов`язана створювати ефективні організаційно-правові механізми для реалізації трудових правовідносин на рівні закону, а відсутність таких механізмів нівелює сутність конституційних прав і свобод працівника. Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів (абзаци перший і п`ятий підпункту 2.2 пункту 2, абзац дванадцятий пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України від 4 вересня 2019 року № 6-р(II)/2019).

Трудові відносини в Україні врегульовані КЗпП України.

Статтею 21 КЗпП України проголошена рівність трудових прав громадян та заборонена будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема обмеження прав працівників залежно від стану їхнього здоров`я.

Відповідно до статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи роботодавцем допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже, за змістом статті 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом.

Одним із таких «інших випадків, передбачених законодавством» передбачено в статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Медичні протипоказання, порядок проведення профілактичних щеплень та реєстрації поствакцинальних ускладнень встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Крім цього, перелік хвороб для яких обов`язкове щеплення, зазначений не лише у статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», а й у такому спеціальному нормативно - правовому акті, як Календар профілактичних щеплень в Україні затверджений Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 595 від 16.09.2011 р. (далі - Календар профілактичних щеплень).

Пунктами 1, 2, 3 Календаря профілактичних щеплень в Україні визначено, що цей Календар є нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, яким встановлюються перелік обов`язкових профілактичних щеплень та оптимальні строки їх проведення.

Цей Календар включає обов`язкові профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на дифтерію, кашлюк, кір, поліомієліт, правець, туберкульоз. Інші обов`язкові щеплення встановлюються відповідно до цього Календаря для груп населення: за віком; щеплення дітей з порушенням цього Календаря; щеплення ВІЛ-інфікованих осіб; за станом здоров`я; щеплення дітей після алло/ауто-ТСГК (трансплантація стовбурових гемопоетичних клітин); щеплення на ендемічних і ензоотичних територіях та за епідемічними показаннями.

Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи.

У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби.

Розділ IV Календаря профілактичних щеплень в Україні визначає перелік обов`язкових щеплень, які можуть бути введені за епідемічними показаннями, до якого входять щеплення від таких захворювань: дифтерії, правця, гепатиту Л, поліомієліту, кору, епідемічного паротиту, краснухи, менінгококової інфекції, гепатиту В, сибірської виразки, вітряної віспи, кашлюку.

Таким чином, Календар профілактичних щеплень є єдиним визначеним нормативно-правовим актом, який містить перелік видів обов`язкового щеплення, в тому числі, і за епідемічними показниками, при цьому суд враховує, що Наказ МОЗ № 2153 від 04.10.2021 р., який став підставою для винесення наказу про відсторонення позивача від роботи, містить лише перелік професій та не є нормативно-правовим актом, який визначає перелік обов`язкових щеплень, оскільки такі повноваження не передбачені ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Крім цього, навіть у разі застосування роботодавцем до працівника процедури відсторонення вона повинна відповідати вимогам Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення».

Так, відповідно до статті 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» підприємства, установи і організації зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно ч.2 ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необгрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються.

Порядок внесення посадовими особами державної санітарно-епідеміологічної служби України подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності згідно з Законом України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» , а також форма подання та терміни відсторонення встановлені Інструкцією про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності, затвердженою наказом МОЗ України № 66 від 14.04.1995 р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.08.1995 р. за № 270/806.

Відповідно пункту 2.3 Інструкції про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності (далі по тексту Інструкція), подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності - це письмовий організаційно - розпорядчий документ державної санітарно епідеміологічної служби України, який зобов`язує роботодавців у встановлений термін усунути від роботи або іншої діяльності зазначених у поданні осіб.

Згідно з підпунктом 1.2.5 пункту 1.2 Інструкції особами, які відмовляються або ухиляються від профілактичних щеплень, визнаються громадяни та неповнолітні діти, а також окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи, які необґрунтовано відмовились від профілактичного щеплення, передбаченого Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 № 59, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1159/19897.

Відповідно до п.2.2 Інструкції, право внесення подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності надано головному державному санітарному лікарю України, його заступникам, головним державним санітарним лікарям Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва, Севастополя та їх заступникам, головним державним санітарним лікарям водного, залізничного, повітряного транспорту, водних басейнів, залізниць, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державного управління справами, Служби безпеки України та їх заступникам, іншим головним державним санітарним лікарям та їх заступникам, а також іншим посадовим особам державної санітарно-епідеміологічної служби, що уповноважені на те керівниками відповідних служб.

Пунктом 2.5 Інструкції визначено, що подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складають у двох примірниках, один з яких направляється роботодавцю, що зобов`язаний забезпечити його виконання, а другий зберігається у посадової особи, яка внесла подання.

Подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складається за формою згідно з додаток 1 до Інструкції.

Отже, обов`язковим фактом, який має бути виявлений власником чи уповноваженим ним органом для відсторонення працівника від роботи, є наявність подання відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби про усунення від роботи особи, яка ухиляється від щеплення, крім того, з даної норми також вбачається, що єдиним компетентним органом для встановлення факту ухилення від щеплення є виключно посадова особа державної санітарно-епідеміологічної служби, а не роботодавець.

При цьому, під час розгляду справи стороною відповідачів не надано суду доказів того, що існує подання посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про відсторонення позивачки від роботи, а тому суд приходить до висновку, що таке подання взагалі відсутнє та позивачку не повідомлялось про обов`язковість її щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а отже не було і належним чином встановленого факту ухилення особи від такого щеплення.

Отже, відповідачем перед прийняттям оскаржуваного наказу не було документально зафіксовано факту відмови чи ухилення позивача від щеплення та, відповідно, оскаржуваний наказ не містить вказівки на конкретну підставу відсторонення від роботи: відмова чи ухилення від проведення щеплення, тобто не було дотримано порядку відсторонення від роботи на підставі наведених вище законодавчих актів.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що наказ МОЗ України № 2153 від 04.10.2021 р. не встановлює обов`язковості щеплення працівників проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, оскільки не є нормативно-правовим актом, який має імперативний характер, суд приходить до висновку, що відповідачем неправомірно застосовано до позивача статтю 46 КЗпП України, оскільки норма статті містить вичерпний перелік підстав для відсторонення від роботи, а така підстава як «в інших випадках, передбачених законодавством», не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки, а ні в ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», а ні в Календарі профілактичних щеплень в Україні не віднесено щеплення проти гострої респіраторної Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, до щеплень, які в певній епідеміологічній ситуації стають обов`язковими для населення і у зв`язку з чим працівник може бути відсторонений від посади.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про протиправність наказу №2877 від 8 грудня 2021 року та його скасування.

Разом з цим, в задоволенні вимоги про поновлення на роботі, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки право позивача вже захищене шляхом скасування наказу та як наслідок тягне за собою допуск працівника до роботи.

Тому в цій частині вимог належить відмовити.

Згідно роз`яснень, викладених у п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 № 13 зазначено, що якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП).

За змістом частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Також, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» вона застосовується, серед іншого, у випадках вимушеного прогулу.

Згідно п. 8 вказаної постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Наказом від 3 березня 2022 року №513 припинено з 25 лютого 2022 року дію наказу № 2877 від 8 грудня 2021 року. Тому середній заробіток за час вимушеного прогулу має нараховуватися з 10 грудня 2022 року по 24 лютого 2022 року.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 328 грн. 91 коп., що підтвердили в судовому засіданні сторони.

З врахуванням вищенаведеного, стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 10 грудня 2021 року по 24 лютого 2022 року (всього 53 дні) х 328,91 грн. = 17 432 грн. 23 коп.

Крім цього, згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 922 грн. 40 коп. та на користь держави в сумі 922 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ ПАТ «Сумихімпром» №2877 від 8 грудня 2021 року про відсторонення від роботи ОСОБА_1 .

Стягнути з ПАТ «Сумихімпром» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 10 грудня 2021 року по 24 лютого 2022 року у розмірі 17 432 грн. 23 коп.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за 1 місяць.

В іншій частині вимог відмовити у зв`язку з необгрунтованістю.

Стягнути з ПАТ «Сумихімпром» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Стягнути з ПАТ «Сумихімпром» на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 15 червня 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНН - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Сумихімпром», , адреса: м. Суми, вул. Харківська, п/в 12.

Суддя Г.В.Шелєхова