Справа № 577/5022/21
Провадження № 2/577/51/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" червня 2022 р. м. Конотоп

Конотопський міськрайонний суд Сумської області

у складі головуючого судді Потій Н.В.,

за участю секретаря Подейко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Конотопі Сумської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Поліс» до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю ПСП «Солекс-Агро», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, Бочечківська сільська рада Конотопського району Сумської області про визнання права, визнання договору недійсним, скасування запису про державну реєстрацію прав власності,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Агро-поліс» звернулося до суду з позовом в якому просить:

1. визнати право ТОВ «Агро-поліс» на строкове платне володіння і користування (оренду) земельною ділянкою з кадастровим номером :02:003:0252 за договором від 12.04.2011 р., зареєстрованого у відділі держкомзему у Конотопському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21.11.2011 року за №00979, починаючи з 21.11.2011 року;

2. визнати право ТОВ «Агро-поліс» на строкове платне володіння і користування (оренду) земельною ділянкою з кадастровим номером :02:002:0139 за договором від 12.04.2011 р., зареєстрованого у відділі держкомзему у Конотопському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21.11.2011 року за №00978, починаючи з 21.11.2011 року.

3.визнати недійсним договір оренди землі укладений між ОСОБА_1 та ТОВ ПСП «Солекс Агро», на підставі якого право оренди земельної ділянки з кадастровим номером № :02:003:0252 зареєстровано 11 червня 2020 р. за ТОВ ПСП «Солекс Агро», номер запису про інше речове право 36886804.

4. скасувати запис про державну реєстрацію прав власності, номер запису про інше речове право 36886804 від 11.06.2020 року щодо реєстрації договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0252 за договором від 12.04.2011 р., загальною площею 4,0935 га, на ТОВ ПСП «Солекс Агро».

5. визнати недійсним договір оренди землі укладений між ОСОБА_1 та ТОВ ПСП «Солекс Агро», на підставі якого право оренди земельної ділянки з кадастровим номером № :02:002:0139 зареєстровано 11червня 2020 р. за ТОВ ПСП «Солекс Агро», номер запису про інше речове право 36887037.

6. скасувати запис про державну реєстрацію прав власності, номер запису про інше речове право 36887037 від 11.06.2020 року щодо реєстрації договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0139 за договором від 12.04.2011 р., загальною площею 3,4273 га, на ТОВ ПСП «Солекс Агро».

Сторони в судове засідання не з`явилися, представники сторін надали клопотання про проведення судового засідання у їх відсутності.

Треті особи Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, Бочечківська сільська рада Конотопського району Сумської області про визнання права, кожна надали заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Суд дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у справі, керуючись наступним.

Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно зі статтею 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норми права, викладені в постановах Верховного Суду.

Предметом позову ТОВ «Агрополіс» є визнання права оренди, визнання недійсними договорів оренди землі та скасування записів про державну реєстрацію права.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається, зокрема і на Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Проте, аналіз правозастосування частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" свідчить про наявність протилежних підходів Верховного Суду щодо застосування статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній із 16.01.2020), а саме:

І) у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 04.11.2021 у справі № 927/934/20 зазначено, що задовольняючи позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора та, у той же час, відмовляючи у задоволенні позову в частині припинення права власності ТОВ "СК "Чернігів" на спірний об`єкт, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції, за змістом якої ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав);

- у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 31.08.2021 у справі № 921/273/20 зазначено, що у цьому випадку Міністерство оборони України як особа, яка вважає, що право власності на спірне нерухоме майно порушене, заявило вимогу про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірне майно та вимогу про визнання права власності за собою, що передбачає припинення права власності за ПП "БК "Сатурн" та визнання права власності за Міністерством оборони України, тому така вимога не суперечить положенням Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та є ефективним способом захисту. Тому висновки судів про те, що звернення позивача із вимогою про скасування державної реєстрації права власності з одночасним зверненням із вимогою про визнання права державної власності в особі позивача, суперечать положенням частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", є безпідставними, а доводи скаржника про правильність заявлених ним вимог - обґрунтованими;

- у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 22.06.2021 у справі № 908/924/20 зазначено, що заявник вважає, що суди першої і апеляційної інстанцій мали можливість не лише скасувати рішення про державну реєстрацію, а і визнати за ним право власності на спірне нерухоме майно. Такі доводи колегія суддів вважає помилковими, оскільки попри те, що суд наділений правом захищати право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом, однак зазначене не дає можливості виходити за межі позовних вимог та задовольняти позовні вимоги, які не заявлялися позивачем. Саме оцінюючи ефективність способу захисту, суд встановлює чи в межах відповідної вимоги може бути захищене право або інтерес позивача та чи відповідне рішення призведе до того, що заявнику не потрібно буде додатково звертатися до суду із позовом. Водночас приписи статті 26 Закону України № 1952 вказують на те, що з метою ефективного захисту порушених прав ухвалення судових рішень про скасування рішення державного реєстратора обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). У спірних відносинах, розглядаючи підстави для задоволення позовних вимог, суди мають оцінювати чи є необхідним саме для ефективного захисту визнання речового права, зміна чи припинення прав в учасників справи, тобто чи лише за таких дій відповідне право буде захищеним;

- у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 01.12.2021 у справі № 501/1346/18 зазначено, що скасовуючи рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав за певною особою, у рішенні суду необхідно зазначати припинення права за цією особою, а не визнання права за іншою особою, як помилково вважає заявник. Таким чином, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права;

ІІ) у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 361/3659/18 зазначено, що колегія суддів погоджується з висновками судів та відхиляє доводи касаційної скарги, що при скасуванні рішення державного реєстратора не вирішено питання щодо визнання, зміни чи припинення цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав), оскільки за встановлених судами обставин саме скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем є ефективним способом захисту, який поновлює відповідне право позивача, а визнання за власником майна прав власності на це ж майно актами цивільного законодавства не передбачено;

- у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.10.2021 у справі № 761/43002/19 колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного банком судового рішення з підстав, що ним при скасуванні рішення державного реєстратора не вирішено питання щодо визнання, зміни чи припинення цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав), зазначивши, що державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Оскільки законом визначений порядок за яким відновлюється реєстрація права власності за попереднім власником нерухомого майна, відсутні підстави для задоволення вимог банку у цій частині.

Наведене свідчить про існування різних підходів у судовій практиці Верховного Суду щодо застосування приписів абзацу третього частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" стосовно ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Наразі у провадженні Великої Палати Верховного Суду перебуває справа у подібних правовідносинах № 914/2350/18(914/608/20) за позовом Приватного акціонерного товариства "Львівський електроламповий завод "Іскра" до Акціонерного товариства "Мегабанк", Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дерев`янко Л.М. про визнання протиправними рішень про прийняття у власність майна, визнання протиправними та скасування рішень про реєстрацію права власності у межах справи № 914/2350/18 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський завод РЕМА" до Приватного акціонерного товариства "Львівський електроламповий завод "Іскра" про банкрутство, за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Мегабанк" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 та рішення Господарського суду Львівської області від 17.09.2020. (http://10.3.5.152/Review/103133062).

Відповідно до п.10) ч.1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно із п.14 ч.1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду до закінчення перегляду судового рішення.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення ЄСПЛ у справі "BRUMARESCU v. ROMANIA" від 28.10.1999).

Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення ЄСПЛ "LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA" від 29.11.2016). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення ЄСПЛ "S.W. v. THE UNITED KINGDOM" від 22.11.1995).

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ у справі "Кантоні проти Франції" від 11.11.1996; рішення у справі "Вєренцов проти України" від 11.04.2013).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Аксіс та інші проти Туреччини" (Aksis and Other v. Turkey) зазначено, що очевидні суперечності у прецедентній практиці вищого суду та невиконання механізму, спрямованого на забезпечення гармонізації судової практики стали причиною порушення прав громадян на справедливий судовий розгляд.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність зупинення провадження в цивільній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку судового рішення у подібних правовідносинах № 914/2350/18(914/608/20) за позовом Приватного акціонерного товариства "Львівський електроламповий завод "Іскра" до Акціонерного товариства "Мегабанк", Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дерев`янко Лідії Миколаївни про визнання протиправними рішень про прийняття у власність майна, визнання протиправними та скасування рішень про реєстрацію права власності.

Керуючись п.10 ч.1 ст. 252, п.14 ч.1 ст. 253 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Поліс» до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю ПСП «Солекс-Агро», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, Бочечківська сільська рада Конотопського району Сумської області про визнання права, визнання договору недійсним, скасування запису про державну реєстрацію прав власності - зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку судового рішення у подібних правовідносинах (в справі № 914/2350/18(914/608/20) Великою Палатою Верховного Суду.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання.

СуддяН. В. Потій