Справа № 761/8652/18
Провадження № 6/761/994/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2022 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Романишеної І.П.,

при секретарі судового засідання - Войновського О.І.,

розглянувши у відритому судовому засіданні, в залі суду, в Києві, подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича, про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

у липні 2022 до суду надійшло подання приватного виконавця Павлюка Н.В. про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Подання аргументується тим, що 12.04.2022, приватним виконавцем Павлюком Н.В було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №761/8652/18, виданого 01.08.2019 Шевченківським районним судом м.Києва. Копію вказаної постанови було направлено на адресу боржника зазначеною у виконавчому листі.

06.05.2021, приватним виконавцем було скеровано запит до ДФС України про наявні рахунки у боржників - юридичних осіб та/або фізичних осіб - підприємців, а також рахунки, відкриті боржником - юридичною особою через свої відокремлені підрозділи. Згідно відповіді №102436098 від 06.05.2021 року, боржник за вказаним у запиті податковим номером або серією (за наявності) та номером паспорта на обліку в органах ДФС не перебуває. Одночасно, 06.05.2021 приватним виконавцем до Державної фіскальної служби України скеровано запит про реєстраційний номер облікової картки платника податків - боржника - фізичної особи або серію (за наявності) і номер паспорта боржника - фізичної особи та джерела отримання доходів боржника - фізичної особи. Відповідно до інформації, зазначеної у відповіді № 102436094 від 06.05.2021 встановлено, що інформація щодо джерел отримання доходів в ДРФО відсутня. Також, 06.05.2021, приватним виконавцем до МВС України скеровано запит щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів. Згідно відповіді МВС від 06.05.2021 року за вих. №102436100 встановлено, що за боржником зареєстровано легковий транспортний засіб марки LAND ROVER, модель DISCOVERY.

Приватний виконавець Павлюк Н.В., керуючись статтями 18, 48 Закону України "Про виконавче провадження", статтями 59, 62 Закону України "Про банки та банківську діяльність", 11.05.2021, виніс постанову про арешт коштів боржника, яку за вих.№3924 скеровано для виконання у банківські установи. 11.05.2021, винесено постанову про арешт майна боржника, яку за вих. №3925 скеровано до Регіонального сервісного центру МВС в м.Києві для виконання. Цього ж дня, приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, яку за вих. № 2927 для належного виконання скеровано до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації та ТОВ "ДРУКАРНЯ ІМЕНІ ФРАНЦА ЙОСИФА". Керуючись статтею 28 Закону України "Про виконавче провадження", приватним виконавцем, 11.05.2021 винесено постанову про розшук майна боржника, яку за вих. №3926 скеровано до ТУ НП в м. Києві для виконання. 26.05.2021, за вих. № 4550 до Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві скеровано запит щодо наявності будь-якого майна, яке зареєстроване за ОСОБА_1 .

Разом з тим, приватний виконавець здійснював періодичні запити (31.05.2021, 20.08.2021 pp.) до ДФС України про наявні рахунки у боржників - юридичних осіб та/або фізичних осіб - підприємців, а також рахунки, відкриті боржником - юридичною особою через свої відокремлені підрозділи, джерела отримання доходів боржника - фізичної особи; до МВС України - щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів.

Розшук майна боржника з 11.05.2021 по день подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 виявився безрезультатним. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.07.2022 року встановлено, що в боржника відсутнє нерухоме майно, на яке можна звернути стягнення. Окрім того, на вимогу приватного виконавця, викладену в постанові про відкриття виконавчого провадження, ОСОБА_1 , не надано декларацію про майно та доходи у встановлений строк.

Враховуючи вищенаведене та невиконання судового рішення боржником, приватний виконавець просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 29.07.2022 подання було прийнято до розгляду та призначено судове засідання 01.08.2022 на 13:00.

У судове засідання приватний виконавець Павлюк Н.В. не прибув, разом з тим спрямував до суду клопотання, у якому просив проводити розгляд подання без його участі вказавши, що подання підтримується повністю. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, суд вважає за можливе не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (частина друга статті 247 ЦПК України). Вивчивши подання та долучені до нього матеріали виконавчого провадження, суд вважає, що у задоволенні подання слід відмовити, виходячи з наступного.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2)надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, в тому числі у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п.19 ч.3 ст.18 Закону).

Законодавством України встановлено випадки, у яких застосовуються такі обмеження, визначено порядок та умови їх застосування, зокрема ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 441 ЦПК України.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Положеннями статті 441 ЦПК України визначено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за поданням державного виконавця, за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт для виїзду за кордон і з цією метою має намір та реальну можливість вибути за межі України, від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду чи іншого органу (посадової особи). Таке обмеження може бути встановлено лише строком до виконання боржником судового рішення.

Крім того, застосування таких обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст.33 Конституції України та ст.313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Згідно з п.2 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Відповідно до п.3 ст.2 Протоколу №4 на здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

При зверненні до суду із поданням, приватний виконавець, послався, як на підставу для обрання такого обмеження відносно ОСОБА_1 , ухилення боржника від виконання судового рішення. При цьому, будь-яких доказів, які б свідчили про цілеспрямоване ухилення боржника від виконання зобов`язання і реальної можливості для виїзду за кордон з цією метою, до матеріалів подання не додано.

Як зазначив Верховний Суд України в Судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п.5 ч.1ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» та у п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Приватний виконавець, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, не надав належних доказів того, що ним вичерпано всі заходи, передбачені ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання виконавчого листа або всі вони виявилися безрезультатними.

Так, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; несвоєчасна явка за викликом виконавця; неповідомлення виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Однак, будь-яких доказів ухилення боржника від виконання рішення суду приватний виконавець не надав та суд їх не встановив. Так, в матеріалах подання наявні виклики ОСОБА_2 від 08.07.2022 та 22.07.2022 до приватного виконавця. Однак, відсутні підтвердження про те, що останній отримав вказаний виклик та був з ними ознайомлений, а також, що йому відомо про наявність відносно нього виконавчого провадження, оскільки доказів отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження матеріали подання не містять. Крім того, слід зазначити, що у поданні не наведено підстав, а також не надано доказів того, що боржник має намір виїхати за межі України з метою невиконання своїх зобов`язань.

За таких обставин, у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.260, 353, 441 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича, про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ І.П.РОМАНИШЕНА