Провадження № 2/761/1819/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Вдовкіній Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту поліції охорони, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: головна Первинної профспілкової організації працівників Департаменту поліції охорони, про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

11.11.2021 р. на адресу суду від Печерського районного суду м.Києва за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Департаменту поліції охорони, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: головна Первинної профспілкової організації працівників Департаменту поліції охорони, про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем та займала посаду провідного фахівця відділу правового забезпечення Департаменту поліції охорони. Наказом Департаменту поліції охорони від 23.11.2020 р. № 260-о/с позивачку було звільнено із займаної посади через відмову від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці на підставі п.6 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Враховуючи вищевикладене, позивачка своє звільнення вважає незаконним, оскільки відповідачем були порушені положення законодавствапро працю, а тому звернулась до суду з даним позовом з метою захисту своїх порушених прав.

Ухвалою від 30.11.2021 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі.Такожподала відповідь на відзиви, у якій виклала свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення.

Представник відповідачав судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні. Також подав відзив на позов, у якому виклав заперечення проти нього.

Третя особа в судове засідання не з`явився, свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягаютьзадоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що з позивачкаОСОБА_1 працювала у відповідачаДепартаменті поліції охорони на посаді провідного фахівця відділу правового забезпечення.

Відповідно до наказу Департаменту поліції охорони від 23.11.2020р.№ 260-о/ сОСОБА_1 звільнено із займаної нею посади в цей же день, через відмову від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці на підставі п.6 ч.1 ст. 36 КЗпП Україниз виплатою вихідної допомоги та інших виплат відповідно до ст. 44 КЗпП України.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що її звільнення є незаконним, оскільки на її думку у відповідача насправді відбувалось скорочення штату, а тому процедуразвільнення відбулась з порушенням вимог ч.1 ст.40 КЗпП України, а саме, що вона не була попереджена про звільнення за два місяці,їй не було запропоновано всіх вакантних посад, на які вона могла претендувати, фактично відповідач звільнив її з власної ініціативи, як вона вважає за самостійним рішенням власника (керівника Департаменту поліції охорони).

Згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як вбачається із зібраних у справі доказів, а саме відповідно до наказу Національної поліції України від 11.08.2020 р.№649 «Про затвердження Переліку змін у штатах органів і підрозділів поліції охорони», посада у відділі правового забезпечення, на якій перебувала позивачка, фактично не була скороченою,так як аналогічна за своїми функціональними обов`язкамипосада одночасно була утворена в управлінні правового забезпечення, яке було утворене на основі відділу правового забезпечення,що підтверджується переліком змін у штатах органів і підрозділів поліціїохорони, який затверджено вказаним наказом.

Також судом встановлено, що 21.09.2020 р. позивачці під розпис було вручено повідомлення відповідно до ст. 32 КЗпП України, в якому зазначено, що істотні умови її праці не змінюються, за виключенням найменування посади, та запропоновано їй продовжити роботу в межах спеціальності, кваліфікації та посади.

25.09.2020 р. ОСОБА_1 подала заяву, якою фактично погодилась на переведенняїї на посаду аналогічну тій, що вона займала, до новоствореного управління правового забезпечення з 01.10.2020 р., але 28.09.2020 р. письмово її відкликала.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Отже, суд вважає, що за встановлених обставин позивачку було правомірнозвільненосаме з підстави, передбаченої п.6 ч.1ст. 36 КЗпП України, а не як вважає остання, посилаючись на п.1 ст. 40 КЗпП України.

Також судом встановлено,що відповідачем згідно з ч.3 ст. 32 КЗпП Україниза двамісяціпозивачкубуло повідомленопро зміну істотних умов праціта запропоновано їй роботу.

Суд, приймає до уваги позицію відповідача, що реорганізація структурного підрозділу Департаменту поліції охорони - відділу правового забезпечення, відбувалась саме шляхом перетворення одного структурного підрозділу в інший, у зв`язку з чим хоч і відбулась зміна істотних умов праці, а саме зміна назви посади, але фактично при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією та посадою.

Враховуючи викладене, проаналізувавши норми ст.ст.32, 36, 40, 41, 42, 49-2 КЗпП України, враховуючи положення п.п.4.1.4, 4.1.5 Колективного договору, суд приходить до висновку про відсутність порушення з боку відповідача при звільненні позивачки, а саме щодо неповідомлення профспілкового органу про це звільнення, а також й щодо пропонування їй вакансій та попередження про звільнення за два місяці, оскільки звільнення позивачки правомірно відбулося за п.6 ч.1ст. 36 КЗпП України.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що судом не встановлено жодних порушень трудового законодавства з боку відповідача при звільненні позивачки з роботиз підстави, передбаченої п.6 ч.1 ст. 36 КЗпП України, суд вважає, що позов є необґрунтованим, а томузадоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Департаменту поліції охорони, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: головна Первинної профспілкової організації працівників Департаменту поліції охорони, про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: