Провадження № 22-ц/4808/467/22
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В.,Фединяка В.Д.

секретаря Пацаган В.В.

розглянувши у розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Пастернак І.А. 13 грудня 2021 року у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 16 грудня 2021 року,

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_1 подано позов до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позов мотивовано тим, що 05 березня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції зареєстровано шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народилася дочка - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на сімейні цінності, втрата почуття любові та взаєморозуміння, тому збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам та інтересам її малолітньої дочки. Просила шлюб розірвати, малолітню дочку залишити проживати з нею (а.с.1-2).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2021 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 05.09.2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №1648. Малолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишена на проживання з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.17).

Не погодившись з рішенням суду в частині розірвання шлюбу ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що він прибув на розгляд справи 13 грудня 2021 року та усно заявляв, що з дружиною вживають заходів для примирення, оскільки в них є неповнолітня дочка.

Вони з позивачкою примирилися та бажають зберегти шлюб, про що нею буде подана в суд заява на підтвердження даного факту.

Однак, суд не вжив всіх заходів для збереження шлюбу, підійшов формально до розгляду справи, а тому рішення суду не відповідає вимогам ст.293 ЦПК України.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити (а.с.25-26).

У судове засідання не з`явилися сторони, про причини неявки не повідомили, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до п.п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники процесу зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Аналогічне тлумачення положень статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, надає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, які є джерелом права згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 р.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року в справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

21 лютого 2022 року ОСОБА_2 направлено судову повістку про розгляд справи 22 березня, яку ним отримано 07 березня 2022 року, про свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.45). Наступне судове засідання призначено до розгляду на 28 квітня 2022 року та направлено апелянту судову повістку за адресою, зазначено в апеляційній скарзі.

Наведене підтверджує акт обізнаності апелянта про судовий розгляд його апеляційної скарги.

Апелянт не цікавився провадженням у справі та не проявляв інтересу щодо отримання інформації про рух справи, отримував поштову кореспонденцію, яка направлялася судом, отже, про розгляд його апеляційної скарги йому було відомо.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу у відсутності сторін.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги, суд керуючись ст. ст. 104, 110, 112 СК України, встановивши, що сторони не підтримують шлюбні відносини, такі відносини існують формально, дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.

З таким висновком апеляційний суд погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 сторони 05.09.2015 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №1648 (а.с.4).

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.7).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 15 листопада 2021 року відкрито провадження у справі. Судове засідання для розгляду справи призначено на 13 грудня 2021 року (а.с.10).

13 грудня 2021 року ОСОБА_1 подано заяву про розгляд справи без її участі. Позов підтримала та не заперечувала щодо заочного розгляду справи (а.с.14).

13 грудня 2021 року ОСОБА_2 подано заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги відповідач не заперечував. Про надання строку на примирення не заявляв (а.с.15).

В судове засідання 13 грудня 2021 року сторони не з`явились, про що свідчить довідка, складена секретарем судового засідання (а.с.16).

Інших заяв та клопотань від ОСОБА_2 в ході розгляду справи не надходило.

Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно статті 51 Конституції України та статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного Кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 104 та частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Із матеріалів справи встановлено, що сторони у справі є подружжям, проте один із них наполягає на розірванні шлюбу (позивачка), а інший - не заперечує проти позову, тобто фактично його визнає (відповідач). У суді першої інстанції відповідач не просив про надання строку на примирення.

Враховуючи вказане, суд першої інстанції, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач категорично не бажає проживати з відповідачем в шлюбі, а позивач визнав позов, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу. Зазначене узгоджується з положеннями, викладеними у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 (справа №442/6319/16-ц) та від 21 березня 2019 року (справа №569/1011/18).

Доводи апелянта про ненадання строку на примирення спрямовані на затягування розгляду справи і не сприяють збереженню шлюбу, оскільки ним не подано жодних доказів щодо примирення з позивачкою, а тому це не відповідає моральним засадам суспільства, бо збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної поваги та любові.

Слід зауважити, що надання строку на примирення при розірванні шлюбу є правом, а не обов`язком суду (ВС/КЦС № 442/6319/16-ц від 30.05.2019).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до не правильного вирішення справи, тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374,375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В.Василишин

В.Д.Фединяк

Повний текст постанови складено 02 травня 2022 року.