Дата документу 12.07.2022
Справа № 334/415/22
Провадження № 2/334/1580/22
12 липня 2022 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя в складі:
головуючого судді Коломаренко К.А.,
за участю секретаря Фарзаєвої К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про зняття арешту з нерухомого майна,
26 січня 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі Олександрівський ВДВС у м. Запоріжжі), про зняття арешту з майна, який мотивує тим, що йому належить квартира АДРЕСА_1 на приватній формі власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину. Під час реалізації свого права, щодо розпорядження майном, позивачу стало відомо про арешт вказаної квартири. Так позивачу стало відомо, що на розгляді Комунарського районного суду м. Запоріжжя знаходилась кримінальна справа відносно ОСОБА_1 , однофамільця позивача. За вказаним вироком, з однофамільця позивача стягнуто грошові кошти. В рамках виконавчого провадження (виконавчий лист №1-280/04) відносно боржника ОСОБА_1 , який є однофамільцем позивача, 29.10.2004 року постановою АА №944254 Олександрівського ВДВС у м. Запоріжжі накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто сторонній особі, що жодного відношення до кримінального правопорушення та виконавчого провадження не має та боргових зобов`язань також не має. Згідно постанови про арешт майна боржника від 29.10.2004 року АА №944254 Жовтневого ВДВС (Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя) ВДВС, арешт накладений по ПІБ, тобто без урахування дати народження та даних індивідуального номеру особи.
Просить скасувати арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови АА №944254 Жовтневого ВДВС, в примусовому виконанні, виконавчий лист №1-2/280/04 по виконанню вироку Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.07.2004 року.
Ухвалою суду від 31.01.2022 р. за даним позовом відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче судове засідання та витребувано у Комунарського районного суду м. Запоріжжя копію вироку Комунарського районного суду м. Запоріжжя відносно ОСОБА_1 , постановленого 09.07.2004 року (виконавчий лист №1-280/04).
18.03.2022 року на ухвалу суду від 31.01.2022 надішла копія вироку Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2004 року по справі №1-280/04 з копією ухвали Запорізького апеляційного суду від 03.06.2004 року, відносно ОСОБА_1 .
Ухвалою від 08.06.2022 р. підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та представника позивача.
В судове засідання представник відповідача Олександрівського ВДВС у м.Запоріжжі не прибув, до суду заяв про відкладення розгляду справи не надходило, відзиву на позовну заяву, зустрічного позову не подано.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі письмових доказів, які містяться в матеріалах справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, з урахуванням змісту статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення.
Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
Також встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , з 20.01.2000 року, про що міститься відповідна відмітка у паспорті позивача (а.с.5).
Крім того встановлено, що вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2004 р. за ч.2 ст. 185 КК України був засуджений ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Вказаним вироком стягнуто солідарно з засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 500 грн., на користь ОСОБА_5 800 грн, на користь ОСОБА_6 350 грн (а.с.24). Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30.06.2004 року апеляційну скаргу на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2004 залишено без задоволення. (а.с. 25-27). Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2004 року по справі №1-280/04, відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 набрав законної сили 30.06.2004 року.
Постановою Жовтневого ВДВС м. Запоріжжя (зараз Олександрівський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)) АА№944254 від 29.10.2004 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 (а.с.11).
За змістом ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно із ст.12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Аналогічні положення закріплені в ст.316-321 ЦК України.
Крім того, відповідно до ст.319, 321 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIVвід 21.04.1999 року, який був чинний на час накладання державними виконавцями арешту, передбачено, що у процесі здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Відповідно до ст.57 вказаного Закону, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт намайно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Відповідно до ст.60 Закону,особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Згідно з ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року, який чинний на час розгляду справи, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Відповідно до ст. 59 вказаного Закону, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема,
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
9) підстави, передбаченіпунктом 1-2розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;
10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеногочастиною першоюстатті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченомустаттею 11Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши надані сторонами докази на їх підтвердження з точки зору їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що позивач як власник нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , має право вимагати усунення перешкод в здійсненні свого права власності, які в даному випадку чиняться наявністю арешту на вказане нерухоме майно, накладеним на підставі постанови державного виконавця, відомості про які зареєстровані в установленому законом порядку.
Як встановлено судом, арешт на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 було накладено постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС (наразі - Олександрівський ВДВС у м.Запоріжжі) від 29.10.2004 р., в провадженні якого перебувало виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто однофамільця позивача.
Даних про те, що виконавче провадження відносно позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах якого накладено арешт на його майно, перебувало провадженні Жовтневого ВДВС у м. Запоріжжі, відповідачем - Олександрівським ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) суду не надано та такі доводи позивача не спростовано.
За вказаних обставин, підстав для перебування майна позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під арештом на підставі постанови державного виконавця Жовтневого ВДВС серії АА №944254 від 29.10.2004р., суд не вбачає і вважає, що наявність такого арешту перешкоджає позивачу у вільному розпорядженні своїм майном. Тому суд вважає необхідним захистити порушене право позивача вільно користуватися, володіти та розпоряджатися своїм майном, право власності на яке він набув в установленому законом порядку, шляхом скасування арешту з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити.
Керуючись ст.41 Конституції України, ст.15,16,316-321,391 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Олександрівського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) - задовольнити повністю.
Скасувати арешт з квартири, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , накладений на підставі постанови Жовтневого ВДВС серії АА №944254, в примусовому виконанні виконавчого листа №1-2/280/04 по виконанню вироку Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.07.2004 року.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Ленінського районного суду м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Коломаренко К. А.