КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року місто Київ.

Справа 753/12475/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6163/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання: Вєтчінової О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Київгаз" на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року (у складі судді Лужецької О.Р., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Київгаз" про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, акціонерного товариства «Київгаз» про захист прав споживачів, в якій просить визнати неправомірними дії акціонерного товариства «Київгаз» щодо відмови у встановленні в квартирі АДРЕСА_1 , індивідуального лічильника природного газу для приготування їжі та зобов`язати відповідача встановити в квартирі АДРЕСА_1 індивідуальний лічильник природного газу для приготування їжі.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з постачання природного газу за даною адресою, які надає АТ «Київгаз».

Вказує, що в квартирі газовий лічильник не встановлено, нарахування здійснюється відповідно до норм споживання природного газу, внаслідок чого за ним утворюється заборгованість, при цьому в квартирі ніхто не проживає.

Зазначає, що звертався до відповідача із заявами про встановлення у вказаній квартирі індивідуального лічильника газу з метою забезпечення обліку фактично використаного газу. Листом відповідач відмовив позивачу, у зв`язку з тим, що встановлення індивідуальних лічильників газу проводиться за рахунок коштів споживача газу. Вважає відмову відповідача протиправною, оскільки суперечить нормам Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» №3533. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду за захистом його порушеного права.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Київгаз» про захист прав споживачів - задоволено.

Визнано неправомірними дії акціонерного товариства «Київгаз» () щодо відмови у встановленні в квартирі АДРЕСА_1 , індивідуального лічильника природного газу для приготування їжі.

Зобов`язаноакціонерне товариство «Київгаз» () встановити в квартирі АДРЕСА_1 індивідуальний лічильник природного газу для приготування їжі.

Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить про його скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

В скарзі посилається на те, що у відповідача станом на дату ухвалення рішення ще не закінчився граничний строк визначений законом на встановлення лічильників природного газу для приготування їжі у квартирах споживачів, а тому право позивача не було порушено, відповідно не підлягало захисту.

Представник відповідача Герич М.В. доводи скарги підтримала.

Позивач ОСОБА_1 заперечував проти задоволення скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника відповідача , вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав встановленими такі обставини.

ОСОБА_1 є споживачем послуг з постачання природного газу за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

Вперше позивач звернувся до відповідача з заявкою про встановлення газового лічильника в січні 2018 року (вхідний номер 73/040118)

01.09.2020 р. позивач повторно звернувся до АТ «Київгаз» із заявою про встановлення у квартирі АДРЕСА_1 індивідуального лічильника газу.

Відповідач листом №344/19-1 від 04.09.2020 р. відмовив позивачу в задоволенні його заяви та вказав, що споживач може встановити квартирний лічильник газу окремо за власні кошти. (а.с.9)

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується:

комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року;

для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року;

тільки для приготування їжі - до 1 січня 2023 року.

У частині першій статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» передбачено, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Тобто, саме на АТ «Київгаз» покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі - Типовий договір), цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання.

Установлено, що позивач приєднався до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та щомісячно сплачує рахунки за спожитий природний газ.

Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача87; та розділом VІ «Права і обов`язки постачальника».

Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору АТ «Київгаз» взяло на себе зобов`язання доставляти природний газ споживачу в необхідних об`ємах (обсягах), а він взяв на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відтак, відмова АТ «Київгаз» встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує права позивача. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивача на встановлення індивідуального лічильнику газу не може бути порушеним.

Крім того, вимоги Закону "Про забезпечення комерційного обліку природного газу; нормативно-правовий акт № 3533-VI від 16.06.2011статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» мають вищу юридичну силу, ніж вимоги Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620

Вищезазначене відповідає висновкам, зробленим в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18) та в постанові Верховного Суду/Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 263/6044/18 (провадження № 61-48859 св 18).

Враховуючи викладене, суд дійшов вірного висновку, що дії АТ «Київгаз» щодо відмови у встановленні в квартирі АДРЕСА_1 , індивідуального лічильника природного газу для приготування їжі є неправомірними.

Дослідивши наявні в справі докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними , а висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам закону.

Доводи відповідача про те, що він не здійснює постачання газу позивачу, а здійснює його розподіл на законність рішення не впливають з огляду на те, що в судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача визнала, що саме на них покладено обов`язок по встановленню індивідуального лічильника газу в квартирі позивача, але граничні строки , що визначені законом для виконання цього обов`язку іще не наступили, тому відповідач вважає, що не порушує права позивача.

Доводи представника відповідача з приводу того, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розподіл газу зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для приготування їжі до 01 січня 2023 року, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що вказаний строк є кінцевим до якого виконання такого обов`язку має бути забезпечено всім споживачам, які подали відповідні заявки. Відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про те, що відповідач, порівняно з іншими споживачами, подав заявку значно пізніше, а відповідно поставлений в чергу і йому такий лічильник буде встановлений після інших громадян, які звернулись раніше, в строки передбачені Законом. Виконання передбаченого обов`язку одночасно всім, в останній день строку передбачений Законом є неможливим, а відповідно такий обов`язок має виконуватись поступово. Переконливих доводів, які б свідчили про наявність поважних причин у відповідача не встановлювати позивачу індивідуальний лічильник газу для приготування їжі з дати першого звернення, якою є січень 2018 року, та з вересня 2020 року(друга дата звернення), відповідач не навів та доказів правомірності своїх дій не надав.

Тобто посилання в даному випадку лише на граничний строк, визначений законом не може бути підставою для відмови в задоволенні позову з огляду на те, що права споживача ОСОБА_1 відповідачем порушуються тривалий час.

Доказів відсутності у відповідача коштів для виконання свого обов`язку по встановленню лічильника тепла для приготування їжі в квартирі позивача суду не надано.

Увесь цей час позивач змушений оплачувати споживання газу не за фактичним використанням, а виходячи з кількості зареєстрованих осіб у приміщенні, в якому він не проживає, та в якому відповідач на протязі тривалого часу без поважних причин не встановлює йому індивідуальний лічильник, що вірно визначено судом першої інстанції, як порушення прав споживача в розумінні Закону України "Про захист прав споживачів".

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене апеляційний суд встановив, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому керуючись ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга залишається судом без задоволення.

Враховуючи вимоги ст. 389 ЦПК України та з огляду на те, що дана справа є малозначною рішення суду в такій справ не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Київгаз" залишити без задоволення.

Рішення Дарницькогорайонного суд міста Києва 12 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 серпня 2022 року.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді: В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик