КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/181/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Тонконога Володимира Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 липня 2022 року у складі судді Потабенко Л.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , треті особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Козинської селищної ради, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко Ольга Петрівна про визнання договорів недійсними,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 27.05.2021, просив:

визнати недійсним договір дарування, серія та номер: 1221, виданий 18.12.2017 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О. П., щодо відчуження земельної ділянки, кадастровий номер :05:071:0032, площею 0,1514 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель, що за адресою: АДРЕСА_1 ;

скасувати рішення приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38798474 від 18.12.2017 про реєстрацію за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 по 1/2 частині за кожним права власності на земельну ділянку кадастровий номер :05:071:0032, площею 0,1514 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель, що за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним договір дарування, серія та номер: 1219, виданий 18.12.2017 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О. П., щодо відчуження нежитлової будівлі Б-Сарай, № 1-свердловина, площею 304,4 кв. м., що за адресою: АДРЕСА_1 ;

скасувати рішення приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38796616 від 18.12.2017 про реєстрацію за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 по 1/2 частині за кожним права власності на нежитлову будівлю Б-Сарай, № 1-свердловина, площею 304,4 кв. м., що за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним договір дарування, серія та номер: 1215, виданий 18.12.2017 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О. П., щодо відчуження житлового будинку загальною площею 265,80 кв. м., житловою площею 42,7 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

скасувати рішення приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38792712 від 18.12.2017 про реєстрацію за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 по 1/2 частині за кожним права власності на житловий будинок загальною площею 265,80 кв. м., житловою площею 42,7 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним договір дарування, виданий 18.12.2017 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О.П., щодо відчуження земельної ділянки кадастровий номер :05:087:0008, площею 0,1506 га, що за адресою: АДРЕСА_1 ;

скасувати рішення приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38794315 від 18.12.2017 про реєстрацію за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 по 1/2 частині за кожним права власності на земельну ділянку кадастровий номер :05:087:0008, площею 0,1506 га, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 має перед ОСОБА_2 непогашені боргові зобов`язання, а саме:

07 березня 2015 року вона позичила в нього кошти в сумі 5 000 доларів США та зобов`язувалася повернути до 30 червня 2015 року;

26 квітня 2016 року - 5 000 доларів США, які зобов`язувалася повернути до 30 вересня 2016 року, 19 жовтня 2016 року - 4 000 доларів США, які зобов`язувалась повернути разом із відсотками до 20 квітня 2017 року;

28 жовтня 2016 року - 20 285 доларів США, які зобов`язувалася повернути разом із відсотками відповідно до графіку до 17 березня 2017 року;

02 листопада 2016 року - 79 715 доларів США, які зобов`язувалася повернути разом із відсотками відповідно до графіку до 20 жовтня 2018 року. Проте, ОСОБА_3 свої зобов`язання щодо повернення коштів належно не виконувала.

На виконання умов договору позики від 02 листопада 2016 року позивач звернувся до ОСОБА_3 із досудовою вимогою про дострокове повернення коштів у зв`язку із простроченням оплати чергових платежів, яка була отримана боржницею особисто 22 листопада 2017 року, та в подальшому до суду з двома позовами про стягнення коштів та забезпеченням позову шляхом накладення арешту на належне боржниці майно.

Під час розгляду цивільних справ було встановлено, що ОСОБА_3 за договорами дарування від 18 грудня 2017 року відчужила все своє нерухоме майно в рівних частках на користь своїх дітей: неповнолітньої ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_4 .

В ході примусового виконання рішення суду за боржницею майна не виявлено. За період з 10.05.2019 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 були стягнуті кошти в сумі 1 521,45 грн.

Вказано, що укладені між відповідачами договори дарування є фіктивними та такими, що порушують законні права позивача, оскільки укладені після настання строків оплати по боргових зобов`язаннях на загальну суму 156 349 доларів США одразу після отримання ОСОБА_3 досудової вимоги про повернення боргу та після звернення до суду із позовними заявами та заявами про забезпечення позову. Дії сторін під час його укладення направлені не на реальне настання правових наслідків, обумовлених договорами дарування, а на фіктивний перехід права власності на будинок, нежитлове приміщення та дві земельні ділянки з метою приховання належного боржниці нерухомого майна від наступного звернення стягнення на нього в рахунок виконання судових рішень № 372/3672/17 та № 372/3922/17 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за розписками та договором позики, що є підставою для визнання оспорюваних договорів недійсним.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26 липня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі адвокат Тонконог В.В. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення усіх обставин справи, просить рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вирішити питання судових витрат.

За змістом вказано, що судом першої інстанції порушено ст. 257 ЦПК України, так як згідно інформаційної довідки від 16.01.2018 та тексту позовної заяви, позивач дізнався про наявність існування договору дарування 16.01.2018, тобто період звернення мав би бути з 16.01.2018 по 16.01.2021, проте позовна заява була подана 21.01.2021.

Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції не дотримано вимог ст. 53 ЦПК України, а саме: судом було залучено у якості третьої особи Службу у справах дітей виконавчого комітету Козинської селищної ради не у підготовчому засіданні.

Окрім того, скаржник вказує, що судом не взято до уваги неспіврозмірність заявлених вимог. Так, ринкова вартість майна значно перевищує суму, що підлягає стягненню позивачем з ОСОБА_3 . Суд не у повному обсязі встановив усі обставини справи, надавши неналежну оцінку залученим доказам, що стало наслідком порушення вимог ст. 41 Конституції України, ч. 1,6 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 13, 14 Конвенції.

Крім того вказано, що судова практика, яка була застосована при винесенні оскаржуваного рішення не має відношення до даної справи. Судова практика Верховного Суду не є в повному обсязі ідентичною до ситуації, що склалась у взаємовідносинах між позивачем та ОСОБА_3 .

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Позивач, відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час якого, судом повідомлялися у встановленому законом порядку (а.с. 104-106 т.3), у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши адвоката Тонконога В.В. в інтересах ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За вимогами ст.ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Як убачається з матеріалів справи, 07.03.2015 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 5000 доларів США на строк три місяця, але не пізніше 07.07.2015 (а.с. 27 т.2).

26.04.2016 ОСОБА_3 був укладений договір позики, згідно якої остання отримала від позивача грошові кошти в сумі 5000 доларів США зі строком повернення не пізніше 30 вересня 2016 року (а.с. 28 т.2).

19.10.2016 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір позики, відповідно до умов якого позивачка передала відповідачу грошові кошти в сумі 4000 доларів США під 21 % річних зі строком повернення не пізніше 20.04.2017 та подвоєною процентною ставкою у разі неповернення коштів (а.с. 29 т.2).

28.10.2016 між цими ж сторонами був укладений договір процентної позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 20 285 доларів США під 21 % річних зі строком повернення не пізніше 17 березня 2017 року та подвоєною процентною ставкою у разі неповернення коштів та цього ж дня підписано додаток до договору процентної позики, де було узгоджено графік сплати позики та відсотків за нею, а також розписку відповідно до якої ОСОБА_3 отримала від відповідача 20 285 доларів США (а.с. 30-35 т.2).

Крім того, 02.11.2016 між сторонами був укладений договір процентної позики, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_3 у власність грошові кошти в розмірі 79 715 доларів США на строк до 20 жовтня 2018 року зі сплатою відсотків за користування коштами у сумі 40 724 доларів США шляхом повернення коштів та відсотків за користування коштами відповідно до графіку до 20 числа кожного місяця (а.с. 36-42 т.2).

20.11.2017 на адресу позивачем на адресу ОСОБА_3 була надіслана вимога про дострокове повернення коштів за договором процентної позики від 02.11.2016 та повідомлення про намір звернутися до суду за захистом порушеного права у разі невиконання вимоги, яка була отримана відповідачем 22 листопада 2017 року (а.с. 43-49 т.2).

У зв`язку із невиконання ОСОБА_3 зобов`язань з повернення позики за вказаними розписками позивач у листопаді 2017 року звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою та заявою про його забезпечення шляхом накладення арешту на майно відповідачки (а.с. 164-173 т.2).

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 29.01.2018 у справі № 372/3677/17 заяву про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль MAZDA 6, 2008 року випуску, чорного кольору, тип легковий седан-В, об`єм двигуна 1999 куб.см., кузов НОМЕР_1 (а.с. 174-175 т.2).

Постановою Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року у справі № 372/3672/17 рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 19.10.2016 в сумі 4 986,31 доларів США, з яких 4 000 доларів США - сума основного боргу, 70,36 доларів США - 3 % річних та 915,95 доларів США - проценти за користування коштами. Вирішено питання судових витрат (а.с. 177-183 т.2).

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором процентної позики та заявою про його забезпечення, шляхом накладення арешту Ѕ частини майна, що належить відповідачці (а.с. 52-65 т.2)

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 07.02.2018 по справі № 373/3922/17 накладено арешт на 1/2 частину будинку загальною площею 265,80 кв. м, житловою площею 42,7 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 (а.с. 101-102 т.2).

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 20.07.2018 у справі № 373/3922/17 накладено арешт на належний відповідачу автомобіль марки Mazda 6, 2008 року випуску (а.с. 134-135 т.2).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 01.11.2019 року по справі № 372/3922/17 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за розпискою від 07 березня 2015 року в розмірі 8 917,44 доларів США, яка складається з: 5 000 доларів США боргу по тілу позики, 505,48 доларів США 3 % річних від простроченої суми, 3 411,96 доларів США процентів за користування коштами; стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за договором процентної позики від 02 листопада 2016 року в розмірі 142 024,71 доларів США, яка складається з: 100 577,00 доларів США заборгованості за зобов`язанням, 3 214,89 доларів США 3 % річних від прострочення суми, 38 232,82 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобов`язань; стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 7 000 грн та судовий збір у сумі 8 000 грн а всього стягнуто 15 000 грн (а.с.137-142 т.2).

Постановою Київського апеляційного суду від 29.09.2020 рішення Обухівського районного суду Київської області від 01.11.2019 по справі № 372/3922/17 залишено без змін (а.с.143-153 т.2).

Окрім того також установлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 03.08.2001 (а.с. 102 т.1), від якого мають дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 203 т.1).

Відповідно до довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому будинку осіб, виданої Козинською селищною радою від 30.11.2017 року, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано троє осіб, а саме: власник будинку ОСОБА_3 , донька ОСОБА_1 та син ОСОБА_4 (а.с. 196 т.2).

Розпорядженням Обухівської РДА Київської області від 15.12.2017 за № 561 про надання дозволу на укладення договорів дарування на ім`я неповнолітньої ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_4 , а саме: по 1/2 частині житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки кадастровий номер :05:087:0008, площею 0,1506 га, що за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки кадастровий номер :05:071:0032, площею 0,1514 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 199-200 т.2).

При укладенні договорів дарування право підпису від імені дітей надано їх батькові ОСОБА_6 .

Згідно договору дарування будинку від 18.12.2017 посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Клименко О.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1215, ОСОБА_3 передала безоплатно у власність (подарувала) на користь дітей - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних частках по 1/2 частині кожному житловий будинок загальною площею 265,8, житловою - 42,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,1506 га, кадастровий номер :05:087:0008. Будинок належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Козинською селищною радою від 10 липня 2001 року на підставі рішення за № 67/131 від 21 червня 2001 року та зареєстрованого в Обухівському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 1248 в книзі № 6 від 10 липня 2001 року. Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О.П. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на житловий будинок за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 індексний номер: 38792712 від 18.12.2017 (а.с. 193-208 т. 1).

Згідно договору дарування земельної ділянки від 18.12.2017 посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Клименко О.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1217, ОСОБА_3 передала безоплатно у власність (подарувала) на користь дітей - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних частках по 1/2 частині кожному земельну ділянку площею 0,1506 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :05:087:0008, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії КВ, виданого Козинською селищною радою Обухівського району Київської області згідно з рішенням від 29 вересня 1994 року за № 33/67 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 87 від 16 грудня 1994 року. Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О.П. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 індексний номер: 38794315 від 18.12.2017 (а.с.222-234 т.1).

Згідно договору дарування нежитлової будівлі від 18.12.2017, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Клименко О.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1219, ОСОБА_3 передала безоплатно у власність (подарувала) на користь дітей - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних частках по 1/2 частині кожному нежитлову будівлю загальною площею 304,4 кв. м, до неї примикають сарай-Б, свердловина - № 1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та розташована на земельній ділянці площею 0,1514 га, кадастровий номер :05:071:0032. Нежитлова будівля належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Козинською селищною радою від 16 лютого 2010 року на підставі рішення за № 12/76 від 24 листопада 2009 року, та зареєстрованої в Обухівському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 76 в книзі № 61 від 16 лютого 2010 року, та зареєстрованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.01.2013, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: , номер запису про право власності: 32497. Станом на день укладення договору дарування вартість нежитлової будівлі відповідно до звіту про оцінку майна від 30.11.2017 становить 759 697,17 грн. Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О.П. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нежитлову будівлю за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 індексний номер: 38796616 від 18.12.2017 (а.с. 1-12 т.3).

Згідно договору дарування земельної ділянки від 18.12.2017, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Клименко О.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1221, ОСОБА_3 передала безоплатно у власність (подарувала) на користь дітей - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних частках по 1/2 частині кожному земельну ділянку площею 0,1514 га, надану для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер :05:071:0032, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 956537, виданого Управлінням Держземагенства в Обухівському районі Київської області згідно з договором дарування від 11 травня 2006 року № 574, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3 від 12 червня 2008 року та зареєстрованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.12.2013, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: , номер запису про право власності: 33560. Станом на день укладення договору дарування вартість земельної ділянки відповідно до звіту № ОВ171130-002 від 30.11.2017 становить 290 357 грн. Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О.П. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 індексний номер: 38798474 від 18.12.2017 (а.с. 209-221 т.1).

10.05.2019 головним державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Колісником В.В. відкрито виконавче провадження ВП № 59075150 з примусового виконання виконавчого листа № 2-392/18, виданого 26.04.2019 Київським апеляційним судом, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 коштів у сумі 4 986,31 доларів США (а.с. 25 т. 1).

В ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем 08.07.2019 винесено постанову про арешт коштів боржника, про розшук майна боржника, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

10.05.2019 також відкрито виконавче провадження з примусового виконання ВП № 59075560 виконавчого листа № 2-392/18, виданого 26.04.2019 Київським апеляційним судом, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 коштів у сумі 3 302,17 грн (а.с. 26 т.1).

Також, 12.01.2021 головним державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Колісником В.В. відкрито ВП № 64112829 з примусового виконання виконавчого листа № 372/3922/17, виданого 22.12.2020 Обухівським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором процентної позики від 02 листопада 2016 року в розмірі 142 024,71 доларів США, яка складається з: 100 577,00 доларів США заборгованості за зобов`язанням, 3 214,89 доларів США 3 % річних від прострочення суми, 38 232,82 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобов`язань (а.с. 27 т.1).

12.01.2021 головним державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Колісником В.В. відкрито ВП № 64113213 з примусового виконання виконавчого листа № 372/3922/17, виданого 22.12.2020 Обухівським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за розпискою від 07 березня 2015 року в розмірі 8 917,44 доларів США, яка складається з: 5 000 доларів США боргу по тілу позики, 505,48 доларів США 3 % річних від простроченої суми, 3 411,96 доларів США процентів за користування коштами (а.с. 28 т.1).

12.01.2021 головним державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Колісником В.В. відкрито ВП № 64113443 з примусового виконання виконавчого листа № 372/3922/17, виданого 22.12.2020 Обухівським районним судом Київської області, про стягнення з з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в сумі 7 000 грн та судового збору в сумі 8 000 грн а всього 15 000 грн (а.с. 29 т.1).

З відповіді Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 12.01.2021 № 1118 убачається, що в ході проведення виконавчих дій з примусового виконання по ВП № 59075150 та ВП № 59075560 нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, за боржником не виявлено.

На адресу боржника направлено вимогу щодо надання транспортного засобу марки Mazda 6, 2008 року випуску, чорного кольору, тип легковий седан-В, об`єм двигуна 1999 куб. см., кузов НОМЕР_2 для опису з подальшою передачею та реалізацією на ДП "Сетам". 12.01.2021 втретє державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено на виконання ТОВ "ФАСТМЕД" за адресою: АДРЕСА_2 . та повідомлено, що станом на 12.01.2021 з ОСОБА_3 стягнуто кошти в сумі 1 521,45 грн (а.с.39 т.2).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , районний суд виходив з підстав їх доведеності та обґрунтованості.

З таким висновками апеляційний суд погоджується в повній мірі.

Згідно ч. 1 ст. 15, ч. ч. 1-2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі у спосіб визнання правочину недійсним.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 зроблено висновок, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч. 1 ст. 718 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч. 1 ст. 722 ЦК України).

Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Тлумачення ст. 234 ЦК України, свідчить, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Такий правочин завжди укладається умисно. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що під час розгляду справи не доведено наявність підстав, передбачених ст. 234 ЦК України для визнання недійсним оспорюваного договору дарування як фіктивного.

В той же час апеляційний суд вважає за необхідне зауважити, що саме на суд покладено обов`язок надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із ч. ч. 2 та 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні свої прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі вироку).

Боржник, який має невиконані (непогашені) боргові зобов`язання за договором, або у відношенні якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та проти якого розпочате виконавче провадження по його стягненню, і який дає письмову згоду на відчуження спільного майна іншим співвласником цього майна на підставі безоплатного договору дарування, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки погоджує укладання договору дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України).

Такі правові висновки містяться у наведеній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 зазначено, що в юридичній науці та судовій практиці договори, дії та бездіяльність осіб, що вчиняються з метою завдати шкоди кредитору і така мета досягнута, називають фраудаторними правочинами. Правочин, вчинений боржником у період виникнення у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину як такого, що вчинений боржником на шкоду кредиторам. Фраудаторний правочин укладається боржником у період проведення виконавчого провадження з метою виведення свого майна з-під стягнення (п. п. 47,48,51).

Наведені правові висновки Верховного Суду сформовані в ряді постанов.

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 05 липня 2018 у справі № 922/2878/17 зазначено, що цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. Укладення боржником, проти якого розпочате судове провадження про стягнення боргу, договору купівлі-продажу, і в першу чергу, з тривалою відстрочкою платежу, може свідчити про його недобросовісність та зловживання правами стосовно кредитора, оскільки такий договір купівлі-продажу може порушити майнові інтереси кредитора і бути направлений саме на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які можуть хоч і не порушувати конкретних імперативних норм, але бути недобросовісними та зводитися до зловживання правом.

У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 зроблено висновок, що договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) тощо.

У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17 вказано, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) "використовувала/використовували право на зло"; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які "потерпають" від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Схожі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року в справі № 757/33392/16, де Верховний Суд вказав, що правочином, який вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним правочином), може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин. Застосування конструкції "фраудаторності" при односторонньому правочинові має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати односторонній правочин як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься те, що внаслідок вчинення одностороннього правочину відбувається унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг майна.

Матеріалами справи доведено що ОСОБА_3 , маючи непогашені перед позивачем боргові зобов`язання, відчужила все своє нерухоме майно на користь дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Інше нерухоме майно, за рахунок якого можливо було б погасити борги перед ОСОБА_2 , відсутнє.

Наявне рухоме майно відповідачки, а саме: автомобіль MAZDA 6, 2008 року випуску не дає змоги виконати рішення судів з відкритими виконавчими провадженнями. Відповідачкою не надано доказів виконання.

Відповідно до справи, доказів виконання боргових зобов`язань, загальна сума яких становить 156 928,46 дол. США та 18 302грн 17 коп., ОСОБА_3 не надано, а у примусовому порядку на користь позивача стягнуто лише 1 521 грн 45 коп.

Отже, судом безспірно встановлено, що ОСОБА_3 має борг перед ОСОБА_2 , що становить істотний розмір, проте дій щодо його повернення не вчиняє.

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним оспорюваних договорів дарування, апеляційний суд ураховує, що на час укладання зазначених договорів відповідачка мала непогашені боргові зобов`язання щодо повернення позичених коштів перед позивачем, які перебували на вирішенні суду, що після відчуження спірного майна у відповідачки відсутнє інше майно, за рахунок якого вона може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором та, що майно відчужене на підставі безоплатного договору та на користь фізичних осіб, які є її близькими родичами - дітей.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідачка діяла недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб.

Відповідно, договори дарування вчинені відповідачкою в період наявності непогашених боргових зобов`язань, підтверджених судовими рішеннями на стадії їх примусового виконання, внаслідок яких відповідачка перестає бути платоспроможною, має ставитися під сумнів у частині її добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правові висновки Верховного Суду у постановах: від 17 липня 2019 року у справі № 299/396/17, від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17).

Боржник не є абсолютно вільним у обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, у якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість висновку районного суду щодо наявності передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна, що знаходилося у власності ОСОБА_3 , укладеними 18.12.2017 з її дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Аналогічні висновки щодо обґрунтованості визнання недійсним договору, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом, сформовані у цілому ряді постанов Верховного Суду та є усталеними.

Так у постанові від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17ц Верховний Суд, скасовуючи судові рішення про відмову у задоволенні позову про визнання договору дарування квартири недійсним та ухвалюючи нове про задоволення вимог, зазначив, що боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову ПАТ "Піреус Банк" про стягнення заборгованості, діяв очевидно недобросовісно та зловживав правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора та спрямований на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання недійсним договору, спрямованого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК).

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Позивачем разом із позовною вимогою про визнання правочинів недійсними, було заявлено вимогу про скасування державної реєстрації права власності за дітьми відповідачки на вказане нерухоме майно, що свідчить про те, що обраний позивачем спосіб захисту є таким, що відповідає закону та є ефективним, тобто призведе до відновлення порушеного його інтересу, як стягувача.

Відповідно до положень ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, положеннями матеріального права передбачено порядок та строк подачі стороною у спорі заяви про застосування строку давності - під час розгляду справи по суті спору районним судом та до винесення рішення.

У матеріалах справи відсутні докази подання відповідачкою заяви про застосування строку позовної давності під час розгляду справи судом першої інстанції.

За таких обставин апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про незаконність рішення у зв`язку з незастосуванням районним судом положень ч.4 ст.267 ЦК України та необхідність застосування строку позовної давності судом апеляційної інстанції.

До справи відповідачкою долучено висновок експерта за результатами проведення оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи № 2-14/05 від 14.05.2021щодо ринкової вартості майна, яке було предметом дарування, відповідно до якого його ринкова вартість майна є вищою від загальної суми боргових зобов`язань.

Між тим нестабільність економічної ситуації та інфляційні процеси, які відбуваються у Державі, свідчать про істотне погіршення стану ринку нерухомості,чим спростовується можливість реалізації спірного нерухомого майна за ціною, визначеною експертом у травні 2021 року.

До того ж матеріалами справи доведено умисел відповідачки на вчинення оспорюваних правочинів з метою уникнення матеріальної відповідальності за невиконання грошових зобов`язань перед ОСОБА_5 .

За таких обставин апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неспіврозмірність заявлених по справі позовних вимог розміру заборгованості та погоджується з висновками районного суду щодо наявності правових підстав до задоволення позову у повному обсязі.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції, з огляду на доведеність обставин, які слугували підставою для задоволення вимог позивача.

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія судді в приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Тонконога Володимира Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10 січня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: