04.08.2022 Справа № 756/7994/21
Унікальний № 756/7994/21
Провадження № 2/756/838/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2022 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Яценко Н.О.

за участю секретаря Волошиної А.О.

представника позивача Купенка М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: АТ «Страхова компанія «ВУСО», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 через свого представника адвоката Купенка М.С. звернулася до суду з вищевказаними позовними вимогами до відповідача ОСОБА_3 . В обґрунтування позову вказує, що є власником автомобіля «RENAULT SANDERO» д.н. НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 02.11.2020 року о 10 год. в м.Києві по вул. Хомова, 3-Б, здійснив стоянку автомобіля « HYUNDAI KONA» д.н. НОМЕР_2 , залишивши автомобіль не вживши всіх заходів безпеки та допустив його самовільний рух, внаслідок чого скоїв наїзд на припаркований автомобіль «RENAULT SANDERO» д.н. НОМЕР_1 , в результаті чого той здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем «VOLKSWAGEN MULTIVAN» д.н. НОМЕР_3 , що призвело до механічних пошкоджень та матеріальних збитків, чим порушив вимоги п.15.12 ПДР, за що відповідальність передбачена за ст.124 КУпАП.

Постановою Солом`янського районного суду м.Києва від 23.11.2020 року по справі №760/24512/20 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ст.124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент ДТП була застрахована в АТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ» «ВУСО», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200334301 від 19.06.2020.

Згідно з цим полісом страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000 грн. , франшиза - 2000 грн.

Відповідно до звіту вих. 23346 від 09.12.2020 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу (підготовленого ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» на замовлення страховика, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику авто «RENAULT SANDERO» д.н. НОМЕР_1 становить 40 432,92 грн.

Зазначає, що між АТ «Страхова компанія «ВУСО» та позивачем не було досягнуто згоди про розмір страхового відшкодування в порядку, передбаченому п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (підтверджується листом АТ «СК «ВУСО» №1919 від 09.04.2021).

Таким чином, страховик на власний розсуд 15.12.2021, згідно страхового акту №2072520-1 від 15.12.2020 за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200334301 виплатив потерпілій стороні 35836,70 грн.

Різниця між виплаченою страховиком сумою компенсації матеріального збитку становить 4596,22 грн. (40432,92 грн. - 35836,70 грн.), які вважає, що суд повинен стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до ст.1194 ЦК України. Відповідно, АТ «СК «ВУСО» не було виплачено позивачу в якості компенсації матеріального збитку 2596 ,22 грн. (франшиза в 2000 грн. не виплачується страховиком , згідно умов договору)

В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль ОСОБА_2 , внаслідок чого в неї виникла необхідність додаткових зусиль для: організації свого життя (без можливості користуватись транспортним засобом з моменту пошкодження - 02.11.2020, оскільки внаслідок деформації крижки багажнику не закривалась, автомобіль в такому стані не міг експлуатуватись, виїздити на автошляхи; організації процесу ремонту автомобіля (що забирає час і зусилля).

Пошкодження автомобіля у власника викликало душевні страждання, хвилювання, нервове напруження (позивач важко працював для придбання автомобіля, авто є новим 2019 року випуску, має всього 18 тисяч км пробігу) - зазначене виникло виключно в результаті дій відповідача як винуватця зіткнення автомобілів. Позивач оцінює розмір моральної шкоди в 5 000 грн.

Також позивачем понесено витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. та 4000 грн. - витрати на правничу допомогу. В зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача на свою користь 4596,22 грн. - майнової шкоди, 5000 грн. моральної шкоди, витрати по сплаті судового збору 908 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 4000 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О.

Ухвалою від 11.06.2021 року по справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін.

28.12.2021 року до суду надійшов відзив від відповідача в якому він заперечував проти задоволення позову та просив відмовити в задоволенні позову. В своєму відзиві посилається на те, що цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПРАТ «СК ВУСО», що підтверджується полісом № 200334301 від 19.06.2020, ліміт відповідальності (страхова сума) за шкоду, заподіяну майну складає 130 000 грн., франшиза - 2000 грн.

Покладення відповідальності за відшкодування шкоди на заподіювача шкоди при тому, що у страховика виник обов`язок з виплати страхового відшкодування і розмір завданої шкоди (40 432,92 грн.) не перевищує ліміт відповідальності страховика (130 000 грн.), що суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Зазначає, що у позивача відсутні правові підстави для пред`явлення вимог до завдавача шкоди на підставі ст.1194 ЦК України.

Також зазначав, що не отримував від позивача або його представника листів або телефонних дзвінків про добровільну сплату франшизи в сумі 2000 грн. , не відмовлявся від її сплати, а тому вважає, що вимога позивача про стягнення з нього франшизи в судовому порядку з покладенням судових витрат та витрат на правничу допомогу є передчасною та необґрунтованою.

Також вказує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що позивач взагалі ремонтував свій автомобіль та не міг ним якийсь час користуватись у зв`язку з ремонтом, а не витратив отримані від страховика кошти на інші потреби. Окрім того, звертав увагу суду, що в день ДТП, яке сталося 02.11.2020, за кермом автомобіля належного позивачу був не позивач, а інша особа - ОСОБА_5 , що виключає фізичну можливість заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з механічним пошкодженням його автомобіля , яким керує та користується не сам позивач, а інша особа. Посилаючись на те, що позовні вимоги не підтверджуються належними, допустимими доказами , не доводять порушення прав позивача та свідчать про неправильно обраний спосіб захисту прав , розмір понесених витрат на правничу допомогу в сумі 4000 грн. є не співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом , витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Просив суд в задоволенні позову відмовити.

11.01.2022 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач просив суд позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, скористався правом на подання відзиву на позовну заяву.

Третя особа в судове засідання явку представника не забезпечила, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі третьої особи.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Позивач ОСОБА_2 є власником автомобіля «RENAULT SANDERO» д.н. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. (а.с. 5)

ОСОБА_3 02.11.2020 року о 10 год. в м.Києві по вул. Хомова, 3-Б, здійснив стоянку автомобіля « HYUNDAI KONA» д.н. НОМЕР_2 , залишивши автомобіль не вживши всіх заходів безпеки та допустив його самовільний рух, внаслідок чого скоїв наїзд на припаркований автомобіль «RENAULT SANDERO» д.н. НОМЕР_1 , в результаті чого той здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем «VOLKSWAGEN MULTIVAN» д.н. НОМЕР_3 , що призвело до механічних пошкоджень та матеріальних збитків, чим порушив вимоги п.15.12 ПДР, за що відповідальність передбачена за ст.124 КУпАП.

Постановою Солом`янського районного суду м.Києва від 23.11.2020 року по справі №760/24512/20 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ст.124 КУпАП.( а.с.6)

Згідно з положеннями ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина відповідача ОСОБА_3 встановлена та в порядку ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент ДТП була застрахована в АТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ» «ВУСО», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200334301 від 19.06.2020.

Згідно з цим полісом страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000 грн., франшиза - 2000 грн. (а.с.8)

Відповідно до звіту вих. 23346 від 09.12.2020 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу (підготовленого ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» на замовлення страховика, вартість матеріального збитку , заподіяного власнику авто «RENAULT SANDERO» д.н. НОМЕР_1 з урахуванням ПДВ становить 40 432,92 грн. (а.с.16-33)

15.12.2021, згідно страхового акту №2072520-1 від 15.12.2020 за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №200334301 Страховик виплатив позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 35836,70 грн. (а.с. 9,41)

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Як роз`яснено у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи, або коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, яка узгоджується з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст.1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст.1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, яким є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо передбачено такий обов`язок. Так, завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що регламентовано спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як визначено ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом ст.ст.9, 22-28, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів » визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно із статтею 22, 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до абзацу 2 п.36.2 статті 36 Закону якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В ході розгляду справи встановлено, що згідно умов полісу розмір франшизи складає 2000 грн., які на час постановлення рішення судом не сплачені відповідачем позивачу, протилежне судом не встановлено, а тому у суду є всі підстави для стягнення з відповідача в судовому порядку на користь позивача 2000 грн. франшизи.

В стягненні решти суми матеріального збитку в розмірі 2596, 22 грн. суд відмовляє, оскільки позивач отримав від страховика страхове відшкодування відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку №23346 від 09.12.2021, з урахуванням зменшення його розміру на суму податку на додану вартість та суму франшизи (35836,70 грн.= 40432,92 - 2596,22 (ПДВ) - 2000 (франшиза). У даному випадку відсутні правові підстави для стягнення вказаної суми з відповідача в порядку ст.1194 ЦК України.

При вирішенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Положеннями ст.23, ч.3 ст.386 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст.1167 ЦК України.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.02.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір компенсації моральної шкоди позивачеві суд визначає з урахуванням п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), їх тривалості, характеру немайнових втрат, вимушених змін у життєвих стосунках.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вирішуючи питання про розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 , як винної у ДТП особи, виходить з меж пред`явлених позовних вимог, враховує психоемоційний стан позивача ОСОБА_2 , оскільки вона перенесла емоційний стрес, переживання, викликані пошкодженням належного їй транспортного засобу, змінами в звичному життєвому ритмі, спричиненими пошкодженням автомобіля як засобу пересування, тому приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на корить позивача компенсації моральної шкоди в розмірі 2000 грн., визначений розмір є достатнім, співмірним із завданою шкодою та не призведе до збагачення позивача за рахунок відповідача та не поставить у вкрай тяжкий матеріальний стан відповідача.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 378,48 грн.

Окрім того, розмір понесених витрат на правничу допомогу позивач доводить договором про надання правової допомоги № 35 від 24.03.2021 року, актом приймання передачі наданих послуг за договором № 35 про надання правової допомоги від 24.03.2021 де зазначено, що надані такі послуги: підготовка адвокатського запиту до АТ «СК» «ВУСО» 1000 грн., підготовка позовної заяви до Оболонського районного суду м.Києва 3000 грн., квитанцією про оплату на 4000 грн., свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, ордером адвоката (а.с. 42-49)

За змістом ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як зазначалося вище, позовні вимоги задоволено частково. Враховуючи положення ст.141 ЦПК України, та зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, розгляду справи в спрощеному позовному провадженні, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням пропорційності розміру задоволених позовних вимог та з урахуванням ціни позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати за надання правничої допомоги в сумі 2 000 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.12, 13, 76-89, 141,258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: АТ «Страхова компанія «ВУСО», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП- НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) франшизу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн., моральну шкоду в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП- НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 378 (триста сімдесят вісім) грн. 48 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 04 серпня 2022 року.

Суддя Н.О. Яценко