Номер провадження: 22-ц/813/522/22
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

апелянт Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо»,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 19 липня 2021 року у складі судді Гниличенко М.В.,

в с т а н о в и в:

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Одночасно позивач надав суду заяву про забезпечення позову шляхом: заборони вчинення реєстраційних дій щодо нерухомого майна житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 20880978, загальною площею 38,2 кв.м, що належить йому на підставі договору купівлі-продажу р.3387 від 06.12.2007; заборони вчинення реєстраційних дій щодо нерухомого майна земельної ділянки, кадастровий №:52:022:0032, площею 0,0457 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; накладення арешту на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 20880978, загальною площею 38,2 кв.м, що належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу р.3387 від 06.12.2007; накладення арешту на нерухоме майно - земельну ділянку, кадастровий № :52:022:0032, площею 0,0457 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення по справі у випадку задоволення позовних вимог та накладення арешту забезпечить виконання майнових вимог позивача у разі задоволення позову.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19 липня 2021 року заяву задоволено. Заборонено вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна: житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 20880978, загальною площею 38,2 кв.м, що належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу р.3387 від 06.12.2007 та земельної ділянки, кадастровий №:52:022:0032, площею 0,0457 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Накладено арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 20880978, загальною площею 38,2 кв.м, що належить ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу р.3387 від 06.12.2007; земельну ділянку, кадастровий №:52:022:0032, площею 0,0457 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо», яке не брало участі в розгляді справи в суді першої інстанції, звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що майно, на яке було накладено арешт є предметом забезпечення грошових зобов`язань ОСОБА_2 перед ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо». Заборона встановлена оскаржуваною ухвалою щодо вчинення будь-яких реєстраційних дій по іпотечному майну порушує права ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» як кредитора та іпотекодержателя, адже обмежує його у праві звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити свої грошові вимоги.Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Безпідставне застосування заходів забезпечення позову може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Апелянт зазначив, що факт іноземного громадянства та проживання на території України жодним чином не впливає на можливість виконання чи не виконання грошового зобов`язання, а свідчить лише про правовий зв`язок відповідача з іноземною державою та встановлює для нього комплекс прав передбачений спеціальним законом. З оскаржуваної ухвали вбачається, що матеріали справи не містять інших доказів які б свідчили про вчинення відповідачем конкретних дій (відчуження майна,передача його в заставу, знищення, тощо) спрямованих на ускладнення невиконання можливого судового рішення про задоволення позову. Навіть у випадку задоволення позову рішення про стягнення заборгованості не може бути виконане за рахунок майна, на яке накладено арешт та заборону, оскільки вказане майно перебуває в іпотеці апелянта, а тому застосування таких заходів є неефективним та порушує права третіх осіб. Задовольняючи дану заяву, суд першої інстанції не мав достатньо доказів, які б свідчили про нагальну потребу застосування заходів забезпечення позову. На думку апелянта, в основу оскаржуваної ухвали покладені виключно припущення без достатньої доказової бази. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, в протилежному випадку застосування таких заходів порушує права учасників справи та третіх осіб. Проте, суд першої інстанції не надавши належної оцінки доказам прийшов до незаконного висновку щодо необхідності застосування заходів забезпечення позову чим порушив права ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо».

24.01.2022 ОСОБА_2 надав суду відзив на апеляйційну скаргу та просить суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю, посилаючись на те, що апелянт не був стороною спору, а тому може оскаржити відповідне судове рішення лише у разі, якщо це рішення завдає йому шкоди, що виражається у несприятливих для нього наслідках, але апелянтом не доведено порушення його права оскаржуваною ухвалою. Відповідач вважає, що сплив строку позовної давності про звернення стягнення на предмет іпотеки припиняє право іпотекодержателя - ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки в примусовому (односторонньому) порядку ст. 37 чи 38 ЗУ «Про іпотеку», що свідчить про відсутність факту порушення прав апелянта оскаржуваною ухвалою.

В судове засідання 05.07.2022 року сторони по справі не з`явилися.

Позивач та апелянт про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли.

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Поштові повідомленні про вручення йому судової повістки про виклик до суду повернулися з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», що свідчить про належне повідомлення останнього про розгляд справи. Про час та місце розгляду справи повідомлений його представник ОСОБА_3 .

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 02.08.2022.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову" N 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

За змістом позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що між ним та ОСОБА_2 05.12.2019 року укладено договір позики, за яким позивач надав ОСОБА_2 в борг кошти у розмірі 500 000 дол. США, що за курсом НБУ становить 1 965 141 грн., які ним не повернуто позивачу у строк, визначений сторонами у розписці, у зв`язку з чим позивач в судовому порядку просив стягнути з відповідача вказані кошти.

Суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить відповідачу на праві власності та на земельну ділянку, кадастровий №:52:022:0032, площею 0,0457 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а також шляхом заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного нерухомого майна, виходив з підстав обґрунтованості вимог заявника та зазначив, що невжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення у справі у випадку задоволення позову.

Проте, постановляючи вказану ухвалу, суд не звернув увагу на те, що майно, на яке накладено арешт та заборонено щодо нього вчиняти будь-які реєстраційні дії, що належить відповідачу, є предметом іпотеки за договором від 06.12.2007, укладеним між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 06.12.2007, який укладено між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 про отримання в борг 396 000 доларів США.

Наразі на підставі договору відступлення права вимоги від 20.10.2020 року №32, укладеного між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «ФК «Інвест-Кредо», апелянт є іпотекодержателем майна, на яке суд наклав арешт.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з ч. 6,7 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 17 жовтня 2018 року у справі N 6-13цс14, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Очевидним є те, що зміст договору іпотеки є підтвердженням відсутності у ОСОБА_2 можливості розпорядитися дачним будинком та земельною ділянкою у встановленому законом порядку в силу обтяження за договором, відтак, виходячи зі змісту ухвали суду першої інстанції арешт та заборона на вчинення дій адресовані третім особам, які не є учасниками справи.

Отже, накладення арешту на вказані об`єкти нерухомості та заборона здійснення реєстраційних дій щодо нього впливає на майновий інтерес іпотекодержателя (ТОВ «ФК «Інвест-Кредо») цього майна, який у такому випадку позбавляється можливості реалізувати набуте за договором іпотеки пріоритетне право на задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна в установленому законом порядку.

Відповідно до статей 374, 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо»задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 19 липня 2021 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 02.08.2022.

Головуючий:

Судді: