Справа № 128/2069/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 липня 2022 року м. Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі :
головуючого судді Шевчук Л.П.,
при секретарі судового засідання Ружицькій І.В.,
за участі позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Киришова О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю, -
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 13.08.2021 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 36)
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 02.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 49).
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 07.12.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, визначено недоліки позову, порядок та строк їх усунення (а.с. 57-58).
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 21.12.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку із неусуненням недоліків позову визначених ухвалою суду від 07.12.2021 (а.с. 62-63).
Постановою Вінницького апеляційного суду від 01.02.2022 ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 21.12.2021 скасовано та направлено справу для продовження до суду першої інстанції (а.с. 80-82).
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08.02.2022 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю передано судді Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Л.П. для продовження розгляду (а.с. 85).
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Киришов О.В. позовні вимоги підтримали за викладених в позовній заяві обставин, просили їх задоволити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином та завчасно повідомлявся про час, дату та місце його проведення шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-порталі судової влади України відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а.с. 107, 110). Відзив на позов до суду станом на час розгляду справи не надійшов.
Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається.
З огляду на вищевикладене та за умов існування усіх підстав, суд прийшов до висновку про ухвалення заочного рішення, про що було постановлено мотивовану ухвалу.
Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши наявні у матеріалах справи заяви по суті, інші докази, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно до копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в АДРЕСА_2 (а.с. 6).
Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 01.06.1995, виданого Вінницькою районною державною адміністрацією, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с. 7). Право власності ОСОБА_2 на вказану квартиру зареєстровано в КП «ВООБТІ» 02.06.1995 (а.с. 7-зворот).
Відповідно до копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 від 30.05.1995, власником якої вказаний ОСОБА_2 , квартира розташована на ІІІ поверсі п`ятиповерхового будинку та складається з трьох кімнат; загальна площа квартири становить 64,5 кв.м, житлова площа квартири становить 40,7 кв.м (а.с. 8-11).
З копії акту обстеження матеріально-побутових умов від 30.01.2014 (а.с. 24) вбачається, що при проведенні обстеження квартири АДРЕСА_1 , встановлено, що з 1991 року по 1995 рік в даній квартирі проживала сім`я ОСОБА_3 . Власник квартири ОСОБА_2 з 1995 року в даній квартирі не проживав і не з`являвся. Нагляд за квартирою здійснював ОСОБА_3 та члени його сім`ї.
Відповідно до копій рахунків за надані житлово-комунальні послуги та копій квитанцій по оплаті комунальних послуг за лютий-березень 2021 року (а.с. 25-28) позивач ОСОБА_1 сплачував за надані житлово-комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 .
Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані зі набуттям права власності, які регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України).
Статтею 41 Конституції України, главою 24 ЦК України встановлено, що право власності набувається у порядку, визначеному законом.
Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.
Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом (частина перша статті 344 ЦК України).
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Звідси, йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий).
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.
Звертаючись до суду із даним позовом до ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 вказав на те, що більше десяти років він відкрито та добросовісно користується спірними житлом квартирою АДРЕСА_1 , а тому просить визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.
При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.
Характерною ознакою для визнання права власності на нерухомість за давністю володіння згідно до ст. 344 ЦК України є добросовісність, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю (пункту 9 Постанови №5).
Оцінюючи встановлені у справі обставини, суд вважає доведеним, що позивачу ОСОБА_1 з моменту вселення у спірну квартиру було відомо, що вона має власника ОСОБА_2 ..
Зазначене унеможливлює набуття такої квартири у власність позивача за давністю володіння відповідно до правил, встановлених статтею 344 ЦК України, оскільки у даному випадку відсутня така складова умова набуття права власності за набувальною давністю як добросовісне заволодіння чужим майном.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки володіння позивачем оригіналами правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно, здійснення ним оплати комунальних платежів, проведення поточного ремонту квартири - не є підставами для задоволення позовних вимог про визнання права власності на спірну квартиру за набувальною давністю. Підстави, встановлені ст. 344 ЦК України для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на спірне нерухоме майно, в даному випадку, відсутні.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 328, 344 ЦК України, керуючись, ст.ст. 1, 2, 4, 10, 12, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 273, 280, 293-294, 354 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Сторони по справі:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканець АДРЕСА_3 , зареєстрований в АДРЕСА_2 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 02 серпня 2022 року.

Суддя Л.П. Шевчук