ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 621/523/21 Номер провадження 22-ц/814/1664/22Головуючий у 1-й інстанції Овдієнко В.В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів: Абрамова П.С., Пікуля В.П.

за участю секретаря Владімірова Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про визнання недійсним договору позики,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Калитка Сергія Олександровича

на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 27 травня 2021 року

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2021 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ТОВ "Мілоан", в якому просив визнати недійсним договір № 2253901 від 27.11.2020, укладений ОСОБА_1 з ТОВ "Мілоан" та стягнути з ТОВ «Мілоан» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу.

Позов мотивовано тим, що 27.11.2020 ОСОБА_1 уклала кредитний договір № 2253901 з ТОВ Мілоан", за яким позикодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 6 000 грн 00 коп., строком на 30 днів з 27.11.2020р.. В договорі визначена процентна ставка за користування кредитом: 18 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, базова процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Зазначила, що пунктом 2.3.1 Договору № 2253901 від 27.11.2020 встановлено, що позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах, на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Строк продовження (днів)/ максимальний розмір комісії, відсоток від поточного залишку кредиту - 3 (7, 15) / 3.00 (5.00, 10.00) відповідно.

Позивач вважає, що в даному випадку, кредитний договір за своїм змістом порушує принцип добросовісності, оскільки платіжні зобов`язання позичальника за кредитним договором щодо сплати відсотків за користування кредитом є непомірно високими та річна відсоткова ставка складає до 3 650%, що більш ніж у 36 разів перевищує суму наданого позичальнику кредиту.

При цьому, відповідно до даних Національного банку України на кінець грудня 2020 року середній розмір річної відсоткової ставки по кредитам населенню строкм до 1 року складав 35,2%.

Зазначає, що договір позики № 2253901 від 27.11.2020, укладений з ТОВ "Мілоан", призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та підлягає визнанню недійсним з підстав порушення вимог Закону України "Про захист прав споживачів» щодо несправедливості умов договору, оскільки всупереч принципу добросовісності має місце істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Крім того, вказує, що в даному випадку слід врахувати те, що укладення оспорюваного договору було вчинено внаслідок впливу тяжкої обставини. Оскільки, на момент укладення договору позики № 2253901 від 27.11.2020, позивач мала заборгованість на суму більше ніж 40 000 грн 00 коп., яка утворилась на підставі кредитних договорів.

Укладаючи оспорюваний договір № 2253901 від 27.11.2020, позивач, яка є одинокою матір`ю та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, будучи безробітною та за відсутності інших реальних доходів, перебуваючи під психологічним тиском в зв`язку з погрозами по телефону щодо необхідності термінового повернення заборгованості, мала намір сплатити поточну заборгованість, яка утворилась на підставі вище вказаних договорів. При цьому, укладаючи оспорюваний договір, відповідач мав реальну можливість у відповідності Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" через бюро кредитних історій дізнатися про відомості, що складають кредитну історію позивача, та наявність великої суми непогашеної заборгованості, проте, розуміючи, наскільки на невигідних для особи умовах вчиняється правочин, запропонував його укласти свідомо та умисно, з наміром отримати від цього вигоду.

Таким чином, в даному випадку наявний причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та вчиненням правочину, тобто укладення угоди було направлено саме на усунення тяжкої обставини.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 27 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про визнання недійсним договору позики - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено, що умови кредитного договору, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін. Судом встановлено, що при укладенні спірного договору відповідач надав позивачу у повному обсязі інформацію стосовно умов кредитування, зауважень при його укладенні позивач не висловила. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що правочин було укладено нею на край невигідних умовах.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Калитка С.О. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що визнання правочину вчиненого особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах можливо незалежно від того хто був ініціатором укладення такого правочину. Вказує, що для кваліфікації кредитного договору не має значення наявність чи відсутність власного волевиявлення у ОСОБА_1 на його вчинення на тих умовах, за яких був укладений такий договір.

Зазначає, що судом проігноровано наявність тяжких обставин під час укладення кредитного договору на вкрай невигідних умовах такого договору та наявність доказів на підтвердження таких обставин.

Вказує, що обстановка в якій перебувала позивачка, тяжкість наслідків невиконання вимог щодо термінового повернення заборгованості, погрози для життя позивачки та її дітей, відсутність в неї грошових коштів створювало в неї реальні побоювання щодо реалізації таких погроз та є тяжкою обставиною.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «МІЛОАН» Коршиков С.І. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення - залишити без змін.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27 листопада 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2253901, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 6 000 грн 00 коп., строком на 30 днів, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 27.12.2020, шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку позичальника, зазначену в анкеті-заявці в Особистому кабінеті позивача.

Пунктом 1.5. Кредитного договору передбачено, що загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити позичальник за цим Договором (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 18,00 грн. в грошовому виразі та 4,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п. п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 6 018 грн 00 коп. (а. с. 18-23, 73-77, 79).

Пунктом 1.6. кредитного договору передбачено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені у пункті 2.2.3 цього договору.

Як вбачається з додатку № 1, який є графіком розрахунків, сторони домовилися, що дата платежу - 15 січня 2021 року, кредит 5000,00 грн, комісія 0,00 грн, проценти 4500,00 грн, разом 9500,00 грн (а.с.24, 67).

У Додатку № 1 до кредитного договору - "Графік розрахунків" визначено порядок та строки повернення кредиту та платежів за ним (а. с. 24, 78).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вважала, що укладений договір є недійсним, оскільки всупереч принципу добросовісності має місце істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

В п. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи це положення закону правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Укладаючи кредитний договір сторони вчинили дії визначені ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", хронологія (перелік) таких дій із точним часом їх вчинення міститься в матеріалах справи ( а. с. 86, 87, 89).

Позивач підписала кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором (у відповідності до ст. 12 Закону), що підтверджується роздруківкою з електронного файлу з інформаційно-телекомунікаційної системи позивача (LogFile застосування коду) ( а. с. 88).

Укладений кредитний договір розміщено в особистому кабінеті позивача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п. 1.2. кредитного договору на її картку ( а. с. 85)

З відомостей про щоденні нарахування та погашення ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 2253901, вбачається, що остання має заборгованість у загальному розмірі 15 446 грн 86 коп. (а. с. 80-85). Згідно меморіальних ордерів позивач оплачувала пролонгацію по кредитному договору № 2253901, а також вносила оплату на погашення заборгованість за кредитним договором (а. с. 96-103).

Позивач, як на підставу заявлених позовних вимог посилалась на те, що оспорюваний договір позики був укладений на несправедливих умовах, з порушенням кредитором принципу добросовісності, має істотній дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін, завдає шкоди споживачеві.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Відповідно до статті 6, частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У частині першій цієї ж статті зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені у частинах першій-третій, п`ятій та шостій статті 203 ЦК України.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Матеріали справи свідчать про те, що грошові кошти в розмірі 6000,00 грн надавалися ОСОБА_1 на строк 30 днів зі сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом. При укладенні договору позичальник був ознайомлений з орієнтованою вартістю кредиту та загальними витратами по ньому.

Укладаючи договір, ОСОБА_3 усвідомлювала та підтвердила, що умови договору для неї зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними та справедливими. Також, вона підтвердила, що отримала від позикодавця до укладення спірного договору інформацію, зазначену у частині 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; повідомлена про свої права відповідно до статті 8 Закону України «Про захист персональних даних»; інформація, надана позикодавцем, відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальницею суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Таким чином, посилання ОСОБА_1 на те, що кредитний договір за своїм змістом є несправедливим, оскільки платіжні зобов`язання щодо сплати відсотків за користування кредитом є непомірно високими та річна відсоткова ставка складає 3650 %, не знайшли свого підтвердження. При добросовісному виконанні зобов`язання позивачкою не настали б негативні наслідки, пов`язані з простроченням виконання зобов`язань.

Установивши, що спірний договір позики підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору, та була ознайомлена з сукупною вартістю кредиту, суд першої інстанції дійшов вірно висновку про безпідставність позовних вимог.

Окрім того, ОСОБА_3 вказує, що оспорюваний договір позики був вчинений під впливом тяжких для неї обставин та на вкрай невигідних умовах, зокрема, у зв`язку з необхідністю погашення заборгованості за іншими кредитними договорами.

Відповідно до частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Правочин, про визнання якого недійсним ставиться питання за статтею 233 ЦК України, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Підставами визнання правочину недійсним за статтею 233 ЦК України та предметом доказування у справі є: 1) наявність тяжкої обставини, в якій перебувала особа, що змусила її вчинити правочин; 2) правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах.

Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах, зобов`язана довести сторона, яка оспорює такий правочин. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину.

Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставин, коли особа змушена вчинити правочин на невигідних для себе умовах. Наявність тяжких обставин обумовлюють укладення правочину на вкрай невигідних умовах, натомість, за відсутності тяжких обставин, які б спонукали особу вчинити правочин на таких умовах, посилання заявника на вчинення правочину на вкрай невигідних умовах, не є підставою для визнання угоди недійсною з підстав, передбачених статтею 223 ЦК України.

За договором позики № 2253901 від 27.11.2020 року ОСОБА_1 отримала грошові кошти на умовах визначених в договорі. При цьому, вказані умови влаштовували позивачку на час підписання договору. Сума процентів за 30 днів не перевищує суму кредиту, отже, цей правочин не може вчинятися на вкрай невигідних умовах з огляду на те, що діючи добросовісно, та виконуючи в строк зобов`язання, позивачка не мала би наслідком постійне збільшення плати за користування кредитом.

Посилання ОСОБА_1 , що вона є одинокою матір`ю та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, наявність у неї заборгованості за іншими кредитними договорами, відсутність постійного доходу не є тяжкими обставинами в розумінні статті 233 ЦК України.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що наведені ОСОБА_1 обставини, які за її твердженням спонукала до укладення нею оспорюваного договору, не можуть вважатися тяжкими, які б спонукали її до укладення правочину на вкрай невигідних умовах.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2020 року у справі № 462/2927/17 (провадження № 61-35727св18).

Врахувавши, що ОСОБА_1 не надала належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження укладення нею оспорюваного договору за наявності тяжкої обставини, що спонукала її до вчинення правочину на вкрай невигідних умовах, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про визнання недійсним договору позики.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Калитка Сергія Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 27 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11.07.2022.

Головуючий суддя: Т.В. Одринська

Судді: П.С. Абрамов

В.П. Пікуль