КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/580/21 Головуючий у І інстанції Савицький О.А.
Провадження №22-ц/824/7852/2022 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Шаламая О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Обухівський край» про захист честі, гідності, ділової репутації, спростовання недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом в якому з врахуванням уточнення вимог просив суд:

-визнати недостовірною, такою, що порушує особисті немайнові права на повагу до честі, гідності та ділової репутації, інформацію опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_1 року в Громадсько-політичній газеті «Обухівський край» НОМЕР_1 (НОМЕР_2), видавником якої є ТОВ «Редакція газети «Обухівський край», автор статті ОСОБА_2 під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_2» у фразах :

«ІНФОРМАЦІЯ_2»;

-зобов`язати відповідачів спростувати вказану недостовірну інформацію шляхом повідомлення про ухвалене судове рішення;

-стягнути з відповідачів на користь позивача моральну шкоду в сумі 250000,00 грн.;

-стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати пов`язані з розглядом цієї справи.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що вищевказана інформація поширена відповідачами відносно позивача є недостовірною, такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки застосовані відповідачами словосполучення є фактичними твердженнями, які характеризують позивача як шахрая, непорядну людину, у якої відсутні сором та совість, особу, яка не виконує домовленість, при цьому використовує для вирішення питань своє звання та посаду. За вказаних обставин, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити з підстав, передбачених ст.ст. 3, 19, 32, 62, 68 Конституції України та ст.ст. 15, 302, 227 ЦК України.

Рішенням Шевченківського районного суду в м. Києві від 26 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин справи, які були зазначені в позові, цитування норм матеріального права, які регулюють виниклі правовідносини, судової практики та практики Європейського суду з прав людини. Скаржник вважає, що судом першої інстанції проігноровано, що зазначені в публікації словосполучення є фактичними твердження, які характеризують позивача негативно.

Позивач просить рішення суду скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Баховський М.М. в судове засідання не з`явились. Подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Янко С.М. в судовому засіданні просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши представника відповідача, доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року в Громадсько-політичній газеті «Обухівський край» в НОМЕР_1 (НОМЕР_2), була опублікована стаття під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_2.», автором статті ОСОБА_2 поширену інформацію наступного змісту: ІНФОРМАЦІЯ_3.»

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що поширені відповідачами вирази є нічим іншим як оціночними судженнями, які містять суб`єктивну думку та критику автора статті відносно подій, що описуються в цій статті та дій позивача у своїй сукупності.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду виходячи з такого.

Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За змістом статей 94, 277 ЦК України, частини четвертої статті 32 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Відповідно до частин 1, 2 статті 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Разом з тим, ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Відповідно до ч.2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Як зазначено в правовому висновку Верховного Суду України викладеному у постанові від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639цс17, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи.

Верховний суд України у пункті 18 постанови Пленуму № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Крім того, Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати

Також слід зазначити, що згідно роз`яснень, які містяться в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

В даному конкретному випадку, аналізуючи вирази, які позивач просить визнати недостовірною інформацією та такою, що ганьбить його честь, гідність і ділову репутацію, суд першої інстанції, враховуючи положення зазначених вище актів законодавства, дійшов вірного висновку, що поширені відповідачами вирази є нічим іншим як оціночними судженнями, які містять суб`єктивну думку та критику автора статті відносно подій, що описуються в цій статті та дій позивача у своїй сукупності, а виокремлення із загального тексту вказаних позивачем висловів призводить до викривлення думки ОСОБА_2 та є втручанням у його право на свободу вираження поглядів.

Крім того, відповідно до змісту статті опублікованої ІНФОРМАЦІЯ_3 року в Громадсько-політичній газеті «Обухівський край» НОМЕР_1 (НОМЕР_2), яка наявна в матеріалах справи, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є сусідами, між якими виник цивільно-правовий спір за межі земельних ділянок, а тому суд обґрунтовано вважав, шо у цих висловах ОСОБА_2 визначив своє особисте відношення до особи позивача, свою оцінку дій останнього, однак жодного фактичного твердження поширена ОСОБА_2 інформація не містить.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд з прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене, та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: факти, що вважаються загальновідомими; підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; посилання на незалежне дослідження.

За таких обставин, оскільки інформація опублікована ІНФОРМАЦІЯ_3 року в статті Громадсько-політичної газети «Обухівський край» НОМЕР_1 (НОМЕР_2) не носить характеру завідомо неправдивих відомостей, не містить фактичних даних та є оціночним судженням, яка хоч і є неприємною для позивача, однак не виходить за рамки суспільної моралі, при цьому ця інформація опублікована у формі, яка жодним чином не принижує гідність, честь чи ділову репутацію, так як відповідач у даному випадку скористався своїм правом на свободу вираження думки, висловив своє відношення до цивільно-правового спору, який виник між ним і позивачем та наразі розглядається в судовому порядку, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позов є безпідставним, а тому відмовив в його задоволенні.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції правомірно дослідив і дав оцінку наданим позивачем доказам і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке постановлено з дотриманням норм процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року у даній справі залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач

Судді: