Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Дяченко Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

справу №296/10202/19 за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк»

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 28 травня 2021 року, яке постановлене під головуванням судді Адамовича О.Й. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі - АТ «УкрСиббанк» або банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з відповідача суму 86 648,33 грн., яка складається із: подвійних процентів (згідно зі ст.625 ЦК України) за період із 11 листопада 2015 року по 09 вересня 2018 року в сумі 70 299,08 грн. та інфляційних втрат за період із вересня 2017 року по вересень 2018 року в сумі 16 349,25 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 27 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк», і ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику ОСОБА_1 кредит у розмірі 39 000 доларів США, який останній зобов`язувався щомісяця повертати у розмірі та у строки, передбачені графіком погашення кредиту (додаток №1), але не пізніше 25 травня 2018 року. За користування кредитними коштами спочатку процентна ставка була встановлена на рівні 15% річних. Проте, між банком та ОСОБА_1 30 вересня 2011 року укладена додаткова угода №2 до договору про надання споживчого кредиту від 27 травня 2008 року №0, за умовами якої банк надав відповідачу транш в національній валюті в розмірі 233 768,78 грн. у межах ліміту кредитної лінії. Також за умовами додаткової угоди №2 за користування кредитними коштами з 30 вересня 2011 року відповідач зобов`язався сплачувати проценти у розмірі 15 % річних, а з 30 вересня 2012 року - у розмірі 17,5 % річних. ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору та допустив виникнення заборгованості. Банк звернувся до суду з позовом про дострокове повернення кредиту та стягнення заборгованості, яка існувала станом на 29 грудня 2015 року. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06 вересня 2017 року встановлено наявність кредитних правовідносин між сторонами, факт видачі кредиту, неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 27 травня 2008 року №0 в сумі 163 518,10 грн. Рішення суду звернуто до примусового виконання та заборгованість за кредитним договором 10 вересня 2018 року була погашена. Вважає, що на підставі п.1.3.1 кредитного договору та частини другої ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідач повинен сплатити проценти у подвійному розмірі та інфляційні втрати.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 28 травня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» інфляційні втрати в сумі 11 446,26 грн. та три проценти річних у сумі 5 405,01 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, АТ «УкрСиббанк» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що умовами договору передбачено виникнення щомісячного грошового обов`язку зі сплати процентів. Проценти є окремим щомісячним зобов`язанням, їх нарахування здійснюється щомісяця (і відповідно обов`язок їх погашення також виникає щомісяця). Отже, і обрахунок позовної давності за процентами відбувається щодо кожного платежу окремо. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк має право автоматично нараховувати проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, зазначеної у п.1.3.1 договору про надання споживчого кредиту. Відповідно до додаткової угоди №2 сторони домовилися, що з 30 вересня 2012 року встановлюється процентна ставка у розмірі 17,5% річних. Враховуючи умови п.1.3.1 договору про надання споживчого кредиту та п.6 додаткової угоди №2, банк із 27 травня 2007 року по 29 вересня 2012 року мав право нараховувати процентну ставку за користування кредитом в розмірі 15% річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін - 30%; починаючи з 30 вересня 2012 року і до закінчення дії кредитного договору банк мав право нараховувати процентну ставку за користування кредитом в розмірі 17,5%, а за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін - 35%. Можливо нараховувати проценти за неправомірне користування кредитом в порядку ст.625 ЦК України за підвищеною ставкою, якщо договором була передбачена відповідна умова та визначена відсоткова ставка за користування позиченими коштами понад договірний строк. Рішенням суду від 06 вересня 2017 року з відповідача та поручителя на користь банка стягнута заборгованість в сумі 163 518,10 грн. Після набранням рішенням суду законної сили бути отримані виконавчі листи, які знаходилися на примусовому виконанні у виконавчій службі. Погашення боргу було здійснено 10 вересня 2018 року, а тому банк має право на одержання інфляційної різниці у розмірі 16 349,25 грн. за період з вересня 2017 року по вересень 2018 року. Окрім того, скаржник наполягає на тому, що сторони погодили термін повернення заборгованості до 25 травня 2018 року, а також строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів, встановлені графіком погашення кредиту, останній у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 25 травня 2018 року. Позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, що відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Розрахунок заборгованості, серед іншого, включає заборгованість за щомісячними платежами, строк позовної давності за якими ще не сплив та знаходиться в межах загального (трирічного строку) позовної давності. За положеннями частини п`ятої ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Тобто, перебіг строку давності за окремим самостійним зобов`язанням починає свій перебіг щодо кожного зобов`язання окремо на наступний день з моменту невиконання (прострочення) такого зобов`язання.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга ст.372 ЦПК України). Від учасників справи клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 27 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (кредитор), та ОСОБА_1 (позичальник) укладений договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк зобов`язався надати відповідачу кредитні кошти в сумі 39 000 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення договору було еквівалентно 189 150 грн, а відповідач (позичальник) зобов`язався повернути кредит у повному обсязі в термін та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно з Додатком №1, але у будь-якому випадку не пізніше 25 травня 2018 року (а.с.13-17 т.1).

У пункті 1.3.1 договору про надання споживчого кредиту також прописано, що за користування кредитними коштами протягом перших тридцяти календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 15% річних. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п.1.3.1. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме, з наступного дня після дня не сплати або неповної сплати платежу, встановленого у договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості.

Як убачається із графіка погашення кредиту (додаток №1), який є невід`ємною частиною договору про надання споживчого кредиту, строк сплати щомісячного платежу, який включає частину тіла кредиту та процентів за користування кредитом у сумі 325 дол.США «25», «26» або «27» число кожного відповідного місяця. Останній щомісячний платіж 25 квітня 2018 року.

Разом із тим, 30 вересня 2011 року між банком та ОСОБА_1 укладена додаткова угода №2 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 27 травня 2008 року, за умовами якої банк надав відповідачу транш в національній валюті в розмірі 233 768,78 грн. в межах ліміту кредитної лінії (а.с.19-20 т.1). Також у пункті 4.2 додаткової угоди №2 до договору про надання споживчого кредиту сторони домовилися, що позичальник, тобто ОСОБА_1 , зобов`язаний повернути транш в національній валюті в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток №1 до додаткової угоди), але в будь-якому випадку не пізніше 25 травня 2018 року.

Водночас у п.6 сторони домовилися, що за використання кредитних коштів за договором: із «30» вересня 2011 року встановлюється процентна ставка в розмірі 15% річних; із «30» вересня 2012 року встановлюється процентна ставка в розмірі 17,5% річних.

Як убачається із графіка погашення кредиту (додаток №1), який є невід`ємною частиною додатковї угоди №2, строк сплати щомісячного платежу, який включає частину тіла кредиту та процентів за користування кредитом у сумі 2 922,11 грн. «25», «26» або «27» число кожного відповідного місяця (а.с.21 т.1). Останній щомісячний платіж в сумі 2 922,09 грн до сплати 25 травня 2018 року.

Із вищевикладеного слідує, що договором встановлений обов`язок ОСОБА_1 повертати кредит та сплачувати проценти за користування кредитом частинами, тобто умовами договору передбачений так званий «щомісячний платіж». Сторонами не заперечується, що відповідачем, як позичальником, допущено прострочення повернення чергової частини.

Відповідно до частини другої ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Так, змісти пунктів 6.1 та 6.2 передбачають, що банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому термін повернення кредиту та плати за кредит.

У разі застосування банком права вимагати дострокового повернення, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредитом є наступним: банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом за договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника; термін дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 32 календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту за умови, що банк направив за адресою позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобов`язань позичальника за договором та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, а позичальник не усунув зазначених банком порушень зобов`язань позичальника за договором протягом тридцяти одного календарного дня з дати одержання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку; термін дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредитом вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 41 (сорок першого) календарного дня, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит, у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку внаслідок зміни позичальником адреси (без попереднього про це письмового повідомлення банку) або з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів, рахуючи з дати направлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку.

Вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування кредитом від 06 жовтня 2015 року №30-11/29469 банк направив ОСОБА_1 поштою рекомендованим відправленням 08 жовтня 2015 року за адресою позичальника: АДРЕСА_1 , тобто за адресою, яка прописана в договорі (а.с.22-23 зворот т.1).

У вимозі йдеться про те, що станом на 05 жовтня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 142 610,55 грн, яка складалася із: 122 728,60 грн (простроченого тіла в сумі 29 221,10 грн + дострокового тіла кредиту = усе тіло); 19 881,95 грн. простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом (а.с.22 т.1). Водночас у вимозі банк прописав, що у разі відсутності підтвердження отримання позичальником цієї вимоги та не усунення порушень - із 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту, позивач вимагає виконання ОСОБА_3 сплатити банку заборгованість по поверненню суми кредиту в повному обсязі та сплаті нарахованих процентів за користування кредитом.

Кредитна заборгованість за тілом у повному обсязі та процентами за користування кредитом погашена у добровільному порядку не була, а тому за умовами договору вважається, що термін дострокового повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом настав, а кредит і проценти за користування кредитом стали обов`язковими до повернення і сплати в повному обсязі. Отже, строк повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом настав 18 листопада 2015 року (08 жовтня 2015 року + 41 кал. день), а тому доводи апеляційної скарги щодо строку повернення кредиту не пізніше 25 травня 2018 року спростовуються матеріалами справи та не грунтуються на положеннях чинного законодавства і умовах договору, укладеного між сторонами.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06 вересня 2017 року в цивільній справі №296/31/16-ц за позовом ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 про визнання поруки такою, що припинена, зокрема, стягнуто солідарно з відповідача ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 на користь кредитора заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 27 травня 2008 року №0 станом на 29 грудня 2015 року в сумі 163 518,10 грн. із яких: заборгованість за усім тілом кредиту - 122 728,60 грн., яке на час ухвалення судового рішення вже вважалося простроченим у повному обсязі у зв`язку з реалізацією банком права вимагати дострокового повернення тіла кредиту, що залишилося; заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом у сумі 26 624,92 грн (процентів, належних банку відповідно до ст.1048 ЦК України), пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у сумі 8 518,36 грн. та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 5 646,22 грн.

Сторонами не заперечується, що заборгованість за кредитним договором погашена 10 вересня 2018 року.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року в справі №127/15672/16-ц, від 04 червня 2019 року в справі №916/190/18, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц викладений правовий висновок про те, що аналіз положень ст.ст.526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за весь час прострочення.

Відповідно до частини другої ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постановах від 28 березня 2018 року в справі №14-10цс18 та від 04 липня 2018 року в справі №14-154цс18 Велика Палата Верховного Суду міститься правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, за період до 18 листопада 2015 року підлягають стягненню проценти від суми кредиту відповідно до умов договору та частини першої ст.1048 ЦК України, як плата за наданий кредит, тобто відповідно до кожного щомісячного платежу з 27 травня 2007 року по 29 вересня 2012 року мала застосовуватися процентна ставка за користування кредитом в розмірі 15% річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений графіком термін - 30% за кожним щомісячним платежем; аналогічно, починаючи з 30 вересня 2012 року і до 18 листопада 2015 року банк мав право нараховувати процентну ставку за користування кредитом в розмірі 17,5%, а за користування кредитними коштами понад встановлений графіком термін - 35% за кожним щомісячним платежем. За період після 18 листопада 2015 року (після реалізації банком права на дострокове повернення кредиту та пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України) та до 09 вересня 2018 року (виконання рішення суду про стягнення заборгованості) підлягають стягненню річні проценти відповідно для частини другої ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання, за процентною ставкою три проценти річних, оскільки у даній справі встановлено пред`явлення банком до ОСОБА_1 вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке виконане, та враховуючи зміст п.1.3.1 договору про надання споживчого кредиту, який не містить безпосереднього посилання на частину другу ст.625 ЦК України. Усі сумніви тлумачаться на користь споживача, якій є більш слабкою ланкою у кредитних відносинах.

Усі доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, у якій помилково ототожнені проценти за договором та проценти за частиною другою ст.625 ЦК України, а тому суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 5 405,01 грн, оскільки інший розмір процентів договором не встановлений.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Отже, процес зміни вартості грошей, який характеризується рівнем інфляції, є безперервним процесом і інфляційні процеси не залежать від волевиявлення будь-якої особи, тому інфляційні втрати мають розраховуватися з урахуванням як індексів інфляції, так і індексів дефляції. Індекс інфляції офіційно встановлений Державним комітетом статистики України. Індекс інфляції розраховується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 01 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 01 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Отже, інфляційні втрати становлять - 11 446,26 грн.

Згідно до частини першої ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги щодо строку позовної давності з огляду на вищевикладене висновків суду першої інстанції також не змінюють та на його законність не впливають.

Решта доводів апеляційної скарги, що грунтуються на переоцінці доказів, не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки докази оцінені судом першої інстанції з додержанням положень ст.89 ЦПК України.

Відповідно до змісту ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи, що аргументи апеляційної скарги на законність та обґрунтованість рішення суду не впливають, колегія суддів апеляційного суду залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 28 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: