КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

03 серпня 2022 року місто Київ.

Справа 369/9386/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8559/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Желепи О.В., суддів: Кравець В.А та Мазурик О.Ф. вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Дубчак Лесею Сергіївною на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 січня 2021 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації про встановлення батьківства та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 січня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , починаючи з 01 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Шевченківського районного суду міста Києва від 25 лютого 2009 року Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 , через свого представника Дубчак Лесю Сергіївну , 11 липня 2022 року подав апеляційну скаргу, в якій просив про скасування рішення з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позову.

Також, відповідач подав клопотання про поновлення строку, в якому зазначав, що судовий розгляд справи відбувся 12 січня 2021 року без його участі. Про дату вказаного судового засідання він не повідомлявся, рішення суду першої інстанції йому не направлялось. Представник ОСОБА_1 - адвокат Дубчак Л. отримала копію рішення суду першої інстанції та Постанови апеляційного суду від 03 червня 2021 року - 28 жовтня 2021 року. Після чого подала касаційну скаргу на вказане рішення та Постанову апеляційного суду від 03 червня 2021 року.

Постановою Верховного суду від 15 червня 2022 року, касаційна скарга була задоволена частково, скасована Постанова Київського апеляційного суду від 03 червня 2021 року, відповідно до якої розглядалась апеляційна скарга ОСОБА_2 , на рішення суду в частині вирішення вимог про стягнення аліментів, та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Так як постанову Верховного Суду ОСОБА_1 отримав 29 червня 2022 року, а скаргу подав 11 липня 2022 року, просив поновити строк на апеляційне оскарження.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України, учасник справи, якому повний текст рішення суду не був вручений у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Відповідно до ч. 3 статті 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Ухвалою Київського апеляційного суду м. Києва від 15 липня 2022 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишено без руху, так як зазначені в ній причини пропуску процесуального строку визнані судом неповажними та відповідачу запропоновано зазначити інші поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду.

На виконання вказаної ухвали 28 липня 2022 року від представника відповідача Дубчак Лесі Сергіївни надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій остання просить визнати поважними такі причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду:

відповідач з моменту ознайомлення з рішенням суду першої інстанції - з 28 жовтня 2021 року оскаржив його в касаційному порядку. Верховний Суд судове рішення за касаційною скаргою ухвалив лише 15 червня 2022 року;

відповідач не зловживав своїми процесуальними правами та не допустив порушення розумних строків розгляду справи;

подаючи касаційну скаргу відповідач керувався принципом процесуальної економії, адже неможливо одночасно розглядати касаційну та апеляційну скаргу. Крім того, за таких обставин відповідач поніс би значний фінансовий тягар, щодо сплати судового збору у двох інстанціях;

суд першої інстанції допустив кричущі, системні порушення норм матеріального та процесуального права, які можуть бути виправлені лише через подачу відповідачем апеляційної скарги;

стадія апеляційного перегляду є важливою складовою можливості реалізації права на справедливий суд;

надмірний формалізм у вирішенні справ про встановлення батьківства є недопустимим, з 24 лютого 2022 року в Україні триває війна, яка змінила цінності багатьох людей та необхідність дотримання рівності прав та обов`язків сторін у цивільному процесі;

Дослідивши матеріали справи та зміст поданої заяви, колегія суддів дійшла висновку, що наведені представником відповідача причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду не можна визнати поважними з огляду на наступне.

ЄСПЛ у справах «Салов проти України», п. 93, «Сутяжник» проти Росії», п. 38 підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Та обставини, що відповідач , ознайомившись з рішенням суду першої інстанції в жовтні 2021 року оскаржив його лише в касаційному порядку та про результати розгляду касаційної скарги довідався 29 червня 2022 року, не може бути визнана поважною причиною, з огляду на те, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач в установленому законом порядку скористався своїм правом на професійну правничу допомогу.

Інтереси відповідача, представляла адвокат Дубчак Леся Сергіївна, що підтверджується ордером на а.с.23 том 2.

Подаючи лише касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції, адвокат, який діяв в інтересах відповідача, з урахуванням вимог ст. 389 ЦПК України знав, що в касаційному порядку може бути переглянуто рішення суду першої інстанції лише в тій частині, в якій воно було переглянуто в апеляційній інстанції. Відповідач , через свого представника на власний розсуд розпорядився своїми правами, подавши лише касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції та на постанову суду апеляційної інстанції.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Посилання на те, що подаючи касаційну скаргу, відповідач керувався принципом процесуальної економії, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки з матеріалів справи вбачається, що цивільна справа для розгляду до суду касаційної інстанції надійшла лише 13 травня 2022 року, що свідчить про те, що якби відповідач добросовісно користувався своїми правами, та подав апеляційну скаргу до 28 листопада 2021 року, ( в межах 30 днів з дня ознайомлення з рішенням суду) то до травня місяця 2022 року, мав відбутися повторний апеляційний розгляд за його апеляційною скаргою з урахуванням строків розгляду справи в суді апеляційної інстанції, визначених ст. 371 ЦПК України.

Посилання на те, що з 24 лютого 2022 року в Україні розпочалася війна не може свідчити про неможливість оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в розумні строки - з жовтня 2021 року до початку військової агресії .

Доводи про те, що відповідач поніс би значний тягар по сплаті судового збору при одночасному оскарженні рішення і в касаційному і в апеляційному порядку є недоведеними з урахуванням розміру судового збору що підлягав сплаті та не надання суду доказів про доходи, з яких можна було б встановити та перевірити ці доводи.

Доводи відповідача про те, що судом першої інстанції допущені порушення норм процесуального та матеріального права, які можуть бути виправлені лише на стадії апеляційного розгляду, яка є реалізацією права особи на справедливий суд, а також необхідність врахування принципу рівності сторін у процесі, колегія суддів не приймає з огляду на таке.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності. У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ «Перетяка та Шереметьев проти України», заяви № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У рішенні від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява № 24465/04, ЄСПЛ наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, необхідно тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення ЄСПЛ у справі «Brumarescu v. Romania» (Брумареску проти Румунії) від 28 листопада 1999 року, пункт 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Ryabykh v. Russia» (Рябих проти Росії), пункт 52).

З огляду на те, що з жовтня місяця 2021 року, відповідач не скористався своїм правом в розумні строки оскаржити рішення суду в апеляційному порядку, позивач в даній справі з урахуванням вищенаведених норм має право розраховувати на те, що рішення суду в частині вирішення позовних вимог про встановлення батьківства набрало законної сили є остаточним і не може бути переглянуто. При цьому колегія суддів враховує, що справа перебуває в провадженні судів з вересня 2017 року. Відповідач знав про те, що така справа розглядається. Брав активну процесуальну участь в її розгляді, заявляв клопотання про проведення молекулярно-генетичної експертизи в листопаді 2018 року. За його клопотанням така експертиза була проведена, та висновком експерта від 31 травня 2019 року встановлено, що вірогідність підтвердження батьківства складає величину не менш ніж 99,99 %. На підставі зазначеного висновку, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 січня 2021 року було встановлено батьківство відповідача та стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Рішення суду звернуто до виконання.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ у справах «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (стаття 44 ЦПК України).

У справах «Osmanv. theUnitedKingdom» (Осман проти Сполученого королівства) та «Kreuzv. Poland» (Креуз проти Польщі) ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Ураховуючи наведене, а також те, що з жовтня 2021 року до 24 лютого 2022 року відповідач ОСОБА_1 , будучи обізнаним про зміст рішення суду першої інстанції, маючи адвоката, не мав жодних перешкод для реалізації свого права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, враховуючи принципи рівності сторін в процесі, а також з метою дотримання принципу юридичної визначеності та з метою не допущення порушення прав інших учасників процесу та прав неповнолітньої дитини, батьківство щодо якої встановлено , колегія суддів приходить до висновку, що відповідач пропустив строк на оскарження рішення суду першої інстанції без поважних причин.

Відповідно до ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 358 ЦПК України незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги не повідомленої про розгляд справи або не залученої до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили;

За обставинами даної справи встановлено, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення суду першої інстанції складено 12 січня 2021 року. В ЄДР рішення суду направлено 13 січня 2021 року, а з 14 січня 2021 року рішення суду знаходиться у вільному доступі.

Відповідач є особою, яка повідомлялась про розгляд даної справи та брав активну процесуальну участь в її розгляді, подавав клопотання, які задовольнялись судом, в тому числі і про призначення експертизи .

З огляду на зміст ч.2 ст. 358 ЦПК України, не повідомлення відповідача про судове засідання в якому, було ухвалено судове рішення 12 січня 2021 року, не свідчить про те, що відповідач є особою не повідомленою про розгляд справи, оскільки, виконавши свій процесуальний обов`язок, цікавитись розглядом справи, останній мав процесуальну можливість дізнатись про ухвалене судом рішення в січні 2021 року в межах річного строку.

Також судом встановлено, що обставини непереборної сили - військова агресія настали 24 лютого 2022 року, тобто після закінчення одного року з дати складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 354, 358 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Дубчак Лесею Сергіївною на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 січня 2021 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Суддя Желепа О.В.

Кравець В.А.

Мазурик О.Ф.