ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/574/22Головуючий у 1-й інстанції Лисюк І.О.
Провадження № 22-ц/817/885/22 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Дідух М.Є.

учасників справи: представника позивача ОСОБА_1 адвоката Авдєєнка В.В.

представника Гусятинської селищної ради - Шмигельського В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №596/574/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Авдєєнко Владислав Валерійович на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 17 серпня 2022 року та на додаткове рішення Гусятинського районного суду від 23 вересня 2022 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Комунальне некомерційне підприємство «Гусятинська комунальна лікарня» Гусятинської селищної ради про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, ухваленого суддею Лисюк І.О., повний текст судового рішення складено 22 серпня 2022 року, -

ВСТАНОВИв:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Комунальне некомерційне підприємство «Гусятинська комунальна лікарня» Гусятинської селищної ради про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Просить стягнути з Гусятинської селищної ради на його користь 258306,88 гривень середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі за вирахуванням необхідних податків та зборів.

27.06.2022 року позивачем збільшено позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідача на його користь 264516,18 гривень середньомісячного заробітку.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 17 серпня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) в інтересах якого діє адвокат Авдєєнко Владислав Валерійович (РНОКПП НОМЕР_2 ) до Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області (, юридична адреса: смт. Гусятин, вул.Героїв Майдану,1, Чортківський район, Тернопільська область, 48210), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Комунальне некомерційне підприємство «Гусятинська комунальна лікарня» Гусятинської селищної ради (, юридична адреса: смт. Гусятин, вул. Богдана Лепкого,1, Чортківський район, Тернопільська область, 48210) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, задоволено частково.

Стягнуто з Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення Тернопільського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року у справі №596/1219/18 в розмірі 14 281 (чотирнадцять тисяч двісті вісімдесят одну) гривню 39 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

Стягнуто з Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 гривні 40 копійок.

Додатковим рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 23 вересня 2022 року заяву представника позивача адвоката Авдєєнка В.В., подану в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, задоволено частково.

Стягнуто з Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області () на користь ОСОБА_1 витрати витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 540 (п`ятсот сорок) гривень. В задоволенні решти вимог, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Авдєєнко В.В. подав апеляційні скарги на рішення Гусятинського районного суду районного суду Тернопільської області від 17 серпня 2022 року та на додаткове рішення цього ж суду від 23 вересня 2022 року.

В апеляційній скарзі на рішення Гусятинського районного суду від 17 серпня 2022 року ОСОБА_1 просить змінити рішення та задовольнити позовні вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково задовольнив частково позов з тих підстав, що фактичне поновлення його на посаді відбулось не 24.06.22 внаслідок прийняття Гусятинським селищним головою розпорядження №196-ос від 24.06.22, а шляхом прийняття рішення Гусятинської районної ради №645 від 19.11.20 року, оскільки вказаний висновок суду суперечить правовстановлюючій практиці Верховного Суду з аналогічних правовідносин та спростовується обставинами, що не підлягають доказуванню.

Зазначає, що у постанові Верховного Суду від 17.06.20 року по справі №521/1892/18 зазначено, що виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Посилається на те, що поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення.

Окрім того, в судовому засіданні представник відповідача визнав той факт, що Гусятинською районною радою після ухвалення рішення №645 від 19.11.20 року не було внесено відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань про те, що позивач є керівником КНП «Гусятинська районна лікарня» Гусятинської селищної ради у зв`язку із поновленням на роботі та не було повідомлено орган державної податкової служби в порядку ст.24 КЗпП України про укладення трудового договору з позивачем, який має передувати допуску працівника до виконуваної роботи внаслідок поновлення позивача на роботі, не було допущено позивача до фактичного виконання своїх посадових обов`язків.

Також посилається на те, що представник Гусятинської селищної ради визнав в судовому засіданні факт, що при ухваленні розпорядження Гусятинським селищним головою не було внесено відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань про те, що позивач є керівником КНП «Гусятинська районна лікарня» Гусятинської селищної ради у зв`язку із поновленням на роботі.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Гусятинського районного суду від 23 вересня 2022 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Авдєєнко В.В. просить змінити додаткове рішення та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову правничу допомогу у повному обсязі та покласти витрати на відповідача. Посилається на те, що ухвалюючи рішення про часткове стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходив з підстав часткового задоволення позову. Однак, оскільки рішення суду є незаконним та оскаржене в апеляційному порядку , перегляду підлягає і додаткове рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу Гусятинська селищна рада просить апеляційні скарги залишити без задоволення. Посилається на те, що суд першої інстанції під час розгляду справи повно та всебічно з`ясував обставини справи та об`ктивно оцінив докази, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначає, що суд вірно встановив період, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на poботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі на виконання постанови Тернопільського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року , рішенням Гусятинської районної ради №645 від 19 листопада 2020 р позивача поновлено на посаді головного лікаря Гусятинської центральної комунальної районної лікарні з 18 травня 2018 року.

Посилається на те, що рішення про поновлення позивача на роботі ухвалено районною радою 19 листопада 2020 року, тому час затримки виконання рішення суду, відповідно до 236 КЗпП України, допущено відповідачем з 17 жовтня 2020 року по 18 листопада 2020 року. Зазначене рішення про поновлення позивача на роботі є чинним та не скасоване. Позивач не звершався до суду із заявою про визнання протиправними рішень відповідача .

У відзиві на апеляційну скаргу на додаткове рішення Гусятинського районного суду від 23 вересня 2022 року Гусятинська селищна рада просить залишити додаткове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Посилається на те, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи та об`єктивно оцінені докази, оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України обгрунтовано визначив розподіл судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог. Вважає додаткове рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим.

Під час розгляду справи в апеляційному суді представник позивача ОСОБА_1 адвокат Авдєєнко В.В. підтримав апеляційні скарги та просили задовольнити вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача - апеляційну скаргу заперечив, рішення Гусятинського районного суду від 17 серпня 2022 року та додаткове рішення від 17 серпня 2022 року суду вважає законними та обґрунтованими і такими, що не підлягають до скасування .

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, додаткового рішення, відзивів на апеляційні скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року за наслідками розгляду апеляційної скарги, рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано п. 3 рішення Гусятинської районної ради № 337 від 15 травня 2018 року та п.1 наказу заступника головного лікаря Гусятинської комунальної районної ради № 92-к від 18 травня 2018 року щодо звільнення ОСОБА_1 на підставі ст. 40 п.1 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Гусятинської центральної комунальної районної лікарні з 18 травня 2018 року. Стягнуто із Гусятинської районної ради в користь ОСОБА_1 349 583,59 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відрахуваннями. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди відмовлено. (а.с.3-15).

Вимогою державного виконавця від 03 грудня 2020 року під час примусового виконання виконавчого листа від 11 листопада 2020 року № 596/1219/18 Гусятинську районну раду зобов`язано виконати вимоги виконавчого листа, виданого Тернопільським апеляційним судом 11 листопада 2020 року у справі № 596/1219/18 про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Гусятинської ЦКРЛ (2/596/538/2018).(а.с.16-27).

Рішенням тридцять першої сесії сьомого скликання Гусятинської районної ради №645 від 19 листопада 2020 року «Про виконання постанови Тернопільського апеляційного суду від 16.10.2020 року в справі №596/1219/18», скасовано п. 3 рішення Гусятинської районної ради № 337 від 15 травня 2018 року та п. 1 наказу заступника головного лікаря Гусятинської комунальної районної ради № 92-к від 18 травня 2018 року щодо звільнення ОСОБА_1 на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Гусятинської центральної комунальної районної лікарні з 18 травня 2018 року. Гусятинській районній раді провести виплату ОСОБА_1 349 583,59 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відрахуваннями. (а.с.72).

Рішенням тридцять першої сесії сьомого скликання Гусятинської районної ради №646 від 19 листопада 2020 року, районна рада відмовила ОСОБА_1 в укладенні контракту щодо призначення на посаду директора Комунального некомерційного підприємства «Гусятинська комунальна районна лікарня» Гусятинської районної ради (далі - КНП «Гусятинська КРЛ») та звільнила його з посади головного лікаря Гусятинської ЦКРЛ з тих підстав, що такої посади більше не існує.(а.с.16-27).

Про винесення зазначених рішень Гусятинською районною радою ОСОБА_1 було відомо, стороною позивача вони не оспорювались та є чинними.

Сторони визнали факт виконання боржником Гусятинською районною радою 09 грудня 2020 року постанови Тернопільського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року в частині виплати 349 583,39 середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ці обставини доводяться також листом управління ДКСУ у Гусятинському районі від 18.12.2020 року №1-06/1131 від 18.12.2020 року.(а.с.118).

Як встановлено, під час примусового виконання виконавчого листа від 11 листопада 2020 року № 596/1219/18 відбувся факт переходу майнових прав, а також прав засновника - Гусятинської районної ради.

Так, ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 17 березня 2021 року подання (заяву) державного виконавця про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено сторону у виконавчому провадженні № 63591127, з примусового виконання виконавчого листа № 596/1219/18 (2/595/538/2018) від 11 листопада 2020 року, виданого Апеляційним судом Тернопільської області про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Гусятинської ЦКРЛ з 18 травня 2018 року, а саме: боржника - Гусятинську районну раду, правонаступником - Гусятинською селищною радою.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 03 червня 2021 року ухвалу суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні подання (заяви) старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Івано-Франківськ) Герелевич 0.М. про заміну сторони виконавчого провадження відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2022 року, Постанову Тернопільського апеляційного суду від 03 червня 2021 року скасовано, ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 17 березня 2021 року залишено в силі. (а.с.16-27).

03.06.2022 року державним виконавцем винесено постанову від 03.06.2022 року про заміну боржника у виконавчому провадженні із Гусятинської районної ради на Гусятинську селищну раду.

03.06.2022 року виконавець звернувся з вимогою до Гусятинської селищної ради (правонаступника, нового боржника) про виконання виконавчого листа №596/1219/2018 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного лікаря головного лікаря Гусятинської центральної комунальної лікарні з 18.05.2018 року. (а.с.53-54).

Як встановлено, боржником Гусятинською селищною радою рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця в зазначеному виконавчому провадженні не оскаржувались.

Відповідно до постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УЗПВР у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) від 29.07.2022 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 596/1219/18 (2/595/538/2018) від 11 листопада 2020 року, виданого Тернопільським апеляційним судом про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Гусятинської ЦКРЛ з 18 травня 2018 року, закінчено. Державним виконавцем в процесі виконання встановлено, зокрема, що розпорядженням Гусятинського селищного голови від 24.06.2022 року №196-ос поновлено ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Гусятинської центральної районної лікарні з 18.05.2018 року. В трудовій книжці ОСОБА_1 24.06.2022 року здійснено відповідні записи.(а.с.116-117).

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи середній заробіток за час затримки виконання рішення Тернопільського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року в розмірі 14281 грн. 39 коп., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач невчасно виконав судове рішення, а тому наступає відповідальність перед позивачем у вигляді стягнення середнього заробітку за час невиконання судового рішення про поновлення позивача на посаді, тому час затримки виконання рішення суду допущено з 17 жовтня 2020 року по 18 листопада 2020 року .

Колегія суддів погоджується із висновками суду .

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частиною сьомою статті 235 КЗпП України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У відповідності до частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому. що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

До таких висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 21.04.2021 в справі № 461/1303/19 (провадження № 61-17899св20).

Відповідно до положень ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з роз`ясненнями п.34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Згідно 236 КЗпП України, у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З огляду на встановлені державні гарантії обов`язковості виконання судових рішень, затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання постанови Тернопільського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року у справі 524/1219/18, рішенням Гусятинської районної ради №645 від 19 листопада 2020 року ОСОБА_1 поновлено на посаді головного лікаря Гусятинської центральної комунальної районної лікарні з 18 травня 2018 року.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що оскільки рішення про поновлення позивача на посаді ухвалено районною радою 19 листопада 2020 року, час затримки виконання рішення суду допущено відповідачем з 17 жовтня 2020 року по 18 листопада 2020 року.

Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Порядок обчислення середньої заробітної плати передбачає розрахунок середнього заробітку виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 16.10.2020 року встановлено, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 становив 620,93 грн. (у березні 2018 року 6009,04; у квітні 2018 року 12619 = 18628,04 грн / 30 робочих днів) , тому період затримки починає рахуватися від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати ухвалення рішення про поновлення на роботі позивача.

Враховуючи наведене, суд прийшов до правильного висновку, що на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток у розмірі 14 281 грн. 39 коп., виходячи з середньоденної заробітної плати у розмірі 620, 93 грн. за 23 робочих днів затримки виконання рішення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що фактичне поновлення його на посаді відбулось 24.06.22 року внаслідок прийняття Гусятинським селищним головою розпорядження №196-ос від 24.06.22 року та за цей період необхідно стягнути середній заробіток є необгрунтованими, оскільки рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі було винесене попереднім боржником 19 листопада 2020 року шляхом прийняття рішення тридцять першої сесії сьомого скликання Гусятинської районної ради №645 від 19 листопада 2020 року «Про виконання постанови Тернопільського апеляційного суду від 16.10.2020 року в справі №596/1219/18», яким скасовано п. 3 рішення Гусятинської районної ради № 337 від 15 травня 2018 року та п. 1 наказу заступника головного лікаря Гусятинської комунальної районної ради № 92-к від 18 травня 2018 року щодо звільнення ОСОБА_1 на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Гусятинської центральної комунальної районної лікарні з 18 травня 2018 року. Гусятинській районній раді провести виплату ОСОБА_1 349 583,59 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відрахуваннями. (а.с.72).

Не заслуговують на увагу і посилання на те, що Гусятинською районною радою після ухвалення рішення №645 від 19.11.20 року не було внесено відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань про те, що позивач є керівником КНП «Гусятинська районна лікарня» Гусятинської селищної ради у зв`язку із поновленням на роботі та не було допущено позивача до фактичного виконання своїх посадових обов`язків, оскільки предметом спору у даній справі є стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, а не спір щодо правомірності дій відповідача щодо поновлення на роботі. Гусятинською районною радою винесено рішення №645 від 19 листопада 2020 року Про поновлення на посаді головного лікаря Гусятинської центральної комунальної районної лікарні з 18 травня 2018 року та проведено виплату в сумі 349 583,59 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відрахуваннями, що відповідає вимогам постанови Тернопільського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року, якою встановлено, що рішення суду першої інстанції в частині відмови незаконного звільнення та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає до скасування з ухваленням нового щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Гусятинської ЦРКЛ, оскільки мало місце порушення відповідачами трудового законодавства при звільненні апелянта з посади головного лікаря Гусятинської центральної комунальної районної лікарні за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Що ж стосується позовних вимог ОСОБА_1 щодо укладення з ним трудового контракту у відповідності до чинного законодавства, то колегія суддів вважає, що їх слід відхилити, оскільки у відповідності до п. 7.6 Статуту КНП Гусятинська КРЛ, затвердженого рішенням Гусятинської районної ради від 15.05.2018 року № 337 поточне керівництво здійснює головний лікар підприємства, який призначається на посаду на конкурсній основі шляхом укладення з ним контракту відповідно до порядку, визначеного чинним законодавством України та відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим МОЗ України. Строк найму, права, обов`язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, інші умови найму визначаються контрактом. Порядок укладення контракту з керівником здійснюється відповідно до Постанови КМУ Про затвердження Порядку укладення контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров`я та Типової форми контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров`я № 642 від 16.10.2014 року. Строк укладення контракту від 3 до 5 років.

В зв`язку з тим, що новостворене підприємство КНП Гусятинська КРЛ змінило не тільки підпорядкування, але й організаційно-правову форму установи, була бюджетна а стало некомерційна, самостійно організовує виробництво продукції і реалізовує її за цінами, що визначаються в порядку, встановленому чинним законодавством України, тому колегія суддів вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо укладення контракту слід відмовити, так як ним не дотримано процедури призначення на нову посаду.

ОСОБА_1 подав документи на прийняття участі у конкурсі на посаду головного лікаря у новостворене КНП Гусятинська КРЛ, що визнається сторонами. Однак у матеріалах справи відсутні докази щодо прийняття ним участі у конкурсі.

Рішенням Гусятинської районної ради №646 від 19 листопада 2020 року, районна рада відмовила позивачу в укладенні контракту щодо призначення на посаду директора КНП «Гусятинська комунальна районна лікарня» Гусятинської районної ради та звільнила його з посади головного лікаря Гусятинської ЦКРЛ з підстав, відсутності такої посади (а.с.16-27). Як встановлено судом про винесення зазначених рішень ОСОБА_1 було відомо та ним не було оскаржено, що вказує на те, що сторони визнали факт виконання боржником постанови Тернопільського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року в частині виплати 349 583,39 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалюючи додаткове рішення та стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 540 грн. , суд першої інстанції виходив з принципу пропорційності відповідно до п.3 ч.1 ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено частково.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

Згідно практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, визначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п.88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. А у рішенні Європейського суду у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині обґрунтованості понесених ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з правничою допомогою, у заявленому розмірі, судом першої інстанції вірно звернуто увагу на положення ст. 137 ЦПК України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що від представника відповідача було подано заперечення щодо ухвалення додатково рішення, обґрунтуванням якого є посилання на те, що наведені у звіті адвоката розцінки про виконані роботи, є завищеними та необґрунтованими. Щодо понесених витрат на надану правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., вважає предмет спору в даній справі нескладним та таким, що не потребував вивчення великого обсягу фактичних даних.

Судом першої інстанції враховано, що позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом стягнення з відповідача на його користь 264 516,18 грн. середньомісячного заробітку. Судом на користь позивача стягнуто з Гусятинської селищної ради середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в розмірі 14 281,39 гривень, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено, що свідчить про часткове задоволення позовних вимог.

Таким чином, вивчивши наявні у матеріалах справи докази понесення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, проаналізувавши розмір заявлених витрат на оплату послуг адвоката на предмет співмірності із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви на користь ОСОБА_1 540 гривень судових витрат витрат на професійну правничу допомогу.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Отже, висновки суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні є такими, що відповідають правовим нормам та обставинам справи.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , інтереси якого представляє аладвокат ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 17 серпня 2022 року року та додаткове рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 23 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 грудня 2022 року .

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Храпак Н.М.