Провадження № 2/742/898/22
Єдиний унікальний № 742/1739/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді Короткої А.О.,

при секретарі судових засідань - Богуш Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представниця позивачки - адвокатка Терещенко Л.В., до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки - служба у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області, про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки - служба у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_3 , а також просила стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Позов мотивований тим, що у шлюбі з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_4 . 18.07.2016 року шлюб між ними був розірваний, але батько дитини міг вільно та без перешкод з боку позивачки бачитися з сином та забирав дитину на деякий час до себе за місцем фактичного проживання, проте у червні 2022 року, коли син гостював у батька та у телефонній розмові попросив позивачку забрати його додому, то ОСОБА_3 подзвонила до ОСОБА_2 та повідомила, що забере сина, на що відповідач відмовив, через що позивачці навіть довелося викликати наряд поліції. Після даного інциденту ОСОБА_3 довелося звернутися до психолога, щоб нормалізувати психологічний стан дитини. Також позивачка зазначила, що під час подружнього життя ОСОБА_2 неодноразово вчиняв сварки у присутності дитини. На даний час дитина проживає разом з матір`ю і вирішити питання щодо визначення місця проживання дитини у позасудовому порядку сторони не можуть, тому ОСОБА_3 звернулася з відповідним позовом.

У судове засідання, відкладене до 01.12.2022 року, позивачка та її представниця не з`явилися, проте ОСОБА_3 подала до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.п.78), але у попередньому судовому засіданні позивачка та її представниця підтримали позовну заяву, зазначивши, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини з часу подій, які трапилися у червні 2022 року, коли батько відмовився повернути дитину матері та погрожував, що вона сина більше не побачить, тому нині позивачка хоче зафіксувати місце проживання їхньої дитини відповідним рішенням суду.

Відповідач у судове засідання, відкладене до 01.12.2022 року, не з`явився також, проте подав заяву, у якій просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки він ніколи не заперечував проти проживання дитини разом з матір`ю, на чому наполягав і у попередньому судовому засіданні. Також подав клопотання про зменшення розміру судових витрат (а.п.77, 49-51).

Представник органу опіки та піклування Прилуцької міської ради в судове засідання не з`явилася, проте завчасно подала до суду заяву, згідно з якою просила провести розгляд без її участі (а.п.72-73).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши думку сторін, які приймали особисту участь у судовому засіданні 08.11.2022 року, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14.08.2014 року ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та його батьками зазначені: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.п.8).

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.07.2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано (а.п.11), а рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.06.2016 року з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 (а.п.10).

Згідно з копією характеристики від 11.07.2021 року (а.п.12) за місцем проживання ОСОБА_3 зарекомендувала себе з позитивної сторонни, а відповідно до копії довідки №3 від 11.07.2022 року вона має стабільний дохід (а.п.14).

З копії акта оцінки потреб сім`ї/особи №163 від 08.07.2022 року та з копії висновку оцінки потреб сім`ї вбачається, що ОСОБА_3 забезпечує умови для всебічного розвитку дитини ОСОБА_5 . Дитина доглянута, має добре самопочуття (а.п.15-19, 20-23), а сама ОСОБА_3 на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, за допомогою до лікаря-психіатра не зверталася (а.п.24-25).

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №36454238 від 18.04.2015 року ОСОБА_3 є власницею квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.п.26).

На підтвердження того, що позивачці доводилося звертатися в поліцію, оскільки ОСОБА_2 погрожував їй тим, що не поверне сина, ОСОБА_3 надала суду копію заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.07.2022 року та копію пояснення (а.п.27-28, 29-30).

З повідомлення служби у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області №637 від 28.11.2022 року вбачається, що службою проведено бесіду з дитиною ОСОБА_6 , який повідомив, що батько йому давно не телефонує і востаннє він бачив батька у липні 2022 року. Батько, в свою чергу, надав пояснення, що у вирішенні питання місця проживання сина він взагалі не вбачає спору, вважає, що мати належним чином виконує обов`язки стосовно сина (а.п.72-73).

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предметом спору у даній справі є визначення місця проживання дитини.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

У постанові від 13 травня 2020 року (справа № 686/20582/19-ц) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про те, що відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

Відповідно до частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 Сімейного кодексу України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно з частиною 4 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Стаття 19 Сімейного кодексу України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У пункті 1 статті 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Таким чином, враховуючи перш за все інтереси дитини, оцінивши всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 , подані докази в їх сукупності, беручи до уваги можливості батьків забезпечувати належні умови для виховання та розвитку дитини, її духовний та фізичний розвиток, а також зважаючи на те, що батько не заперечує проти проживання дитини з матір`ю, суд вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 саме з матір`ю - ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, то стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають понесені нею витрати на сплату судового збору в розмірі 992,40 грн та на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн, розмір якої є належним чином підтвердженим та, на думку суду, пропорційним до заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного та ст.29 ЦК України, ст.19, 141, 160, 161 СК України, керуючись ст.2, 12, 13, 81, 247, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки: служба у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області (юридична адреса: вул.Незалежності, буд.82, м.Прилуки, Чернігівська область, 17500), про визначення місця проживання малолітньої дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , судовий збір сплачений позивачкою при подачі позову у розмірі 992,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн, а всього 15992 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто два) грн 40 к.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12.12.2022 року.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Анна КОРОТКА