Житомирський апеляційний суд
Справа №279/242/21 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я.
Категорія 25 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

справу №279/242/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 жовтня 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Волкової Н.Я. в м.Коростені,

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 .

Просила: визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію, поширену відповідачем через особисту сторінку в мережі Fасеbоок; зобов`язати ОСОБА_2 впродовж п`яти календарних днів із дня набрання судовим рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію, поширену нею в мережі Інтернет на веб-сайті Fасеbоок за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом розміщення на веб-сайті Fасеbоок на сторінці за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 під заголовком «Спростування недостовірної інформації, поширеної ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 » тексту спростування наступного змісту: «Я, ОСОБА_2 , повідомляю, що інформація, поширена мною в мережі Інтернет на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме, опублікований насмішливий вірш, поширений за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5 та опубліковане відео за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є недостовірними та таким, що підлягають спростуванню»; зобов`язати ОСОБА_2 видалити недостовірну інформацію, розміщену за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5 та опубліковане відео за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 08 вересня 2020 року ОСОБА_2 на своїй сторінці в мережі Fасеbоок за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 опублікувала відео, в якому зазначила дослівно: «Сьогодні мова піде про голову Ушомирської громади ОСОБА_1 , про її політичну проституцію. Так-так саме політичну проституцію», «бігала від домівки до домівки і погрожувала всім тим фактом, що якщо ви не проголосуєте за ОСОБА_3 , то у вашому селі не буде світла і не будуть видавати довідку, яка вам необхідна», що в той період, коли вона (позивач) була сільським головою попереднього скликання «крали і дерибанили землю», що не відповідає дійсності та ганьбить її честь і ділову репутацію.

06 жовтня 2020 року відповідач на своїй сторінці в мережі Fасеbоок за адресою https://www.facebook.com/profile.php?id=12557 опублікувала насмішливий вірш з текстом: «Ходить Мала по селі, держить всіх вона в петлі, сраколизи вслід біжать, хто себе зумів впізнать? Ждуть усі кар`єр мабуть, в тому виборів вся суть, усі продані давно, Мала вас веде на дно. Але що ж «німі» мовчіть, вас приспали, тоді спіть, а як гавкне хтось колись, то тоді біда хрестись. До ОСОБА_4 побіжить і не дасть вам більше жить! Залякає, пригрозить, таки має Мала прить. Хай на Київ Мала мчить, в баби вілла там стоїть. Вже накралася сповна, досить нас тягнуть до дна». Позивач переконана, що насмішливий текст вірша принижує її честь, гідність та ділову репутацію.

ІНФОРМАЦІЯ_7 відповідач на своїй сторінці в мережі Fасеbоок за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 опублікувала відео, в якому назвала її «старою бабою», а саме відео підписано «Маразм старої баби в Ушомирській ОТГ». У своєму виступі ОСОБА_2 неодноразово принижувала її честь та гідність, використовуючи наступні образливі слова: «Про той маразм, який влаштувала стара баба, яка сьогодні є головою ОТГ. Нагадаю нинішній голові ОТГ Ушомира є майже 70 років, її секретарю звернуло на 80. Потихеньку будинок пристарілих перетворюється в хоспис. Те, що робила ця стара баба здоровому глузду не піддається, тому, що вона нищила молодих перспективних старост. Натомість підбирала собі таку команду, аби легко могла робити все, що їй заманеться та її спонсору. Всі ми розуміємо, про що і про кого я сьогодні говорю». У відео-зверненні звинувачувала в помсті опоненту на місцевих виборах ОСОБА_5 , хоча останній не набрав достатньої кількості голосів виборців для перемоги у виборах та результати виборів не оскаржував. Також відповідач стверджує про помсту їй. У продовження такого твердження відповідач зазначила, що вона (позивач) нібито пригрілася в теплому місці і має свою громаду, церкву, касу тощо. Водночас відповідач закликає, що: «прийшов час спинити цю стару бабу, прийшов час спинити цей старечий маразм». Відповідач звинуватила її у тому, що вона нібито нахабно відібрала у неї майно на користь депутата сільської ради, що не відповідає дійсності, оскільки сільський голова не наділений повноваженнями одноособово розпоряджатися майном, яке перебуває у комунальній власності. Від неправомірних образливих дій ОСОБА_2 вона зазнала приниження честі, гідності та ділової репутації в очах знайомих та виборців, оскільки поширені відомості не відповідають дійсності. Після поширення відео вона не може спокійно перебувати на засіданнях сесії сільської ради, оскільки їй здається, що про неї непристойно думають. Кількість відвідувачів сторінки відповідача складає 1 049 «друзів». Поширена інформація щодо маразму є недостовірною та не відповідає дійсності, оскільки вона на обліку в психоневрологічному диспансері не перебуває, відхилень психічного характеру в неї не виявлено.

Також вона ніколи не погрожувала та не принижувала інших людей, не використовувала свого службового становища для отримання вигоди, відносно неї не відкрито жодних кримінальних справ чи інших судових проваджень. Натомість поширення щодо неї неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення до неї відповідача, що впливає на зниження цінності її особи. Відповідач створила негативну соціальну оцінку її особи в очах оточуючих. Посада ж сільського голови соціально важлива та передбачає безперервний процес взаємодії з мешканцями громади. Поширенням недостовірної інформації завдано шкоди її немайновим інтересам.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 жовтня 2021 року позов задоволений частково. Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_2 через особисту сторінку в мережі Fасеbоок 06 жовтня 2020 року за посиланням НОМЕР_1 наступного змісту: «вже накралася сповна». Зобов`язано ОСОБА_2 впродовж п`яти календарних днів з дня набрання судовим рішенням законної сили спростувати вищевказану недостовірну інформацію, поширену нею ІНФОРМАЦІЯ_8 в мережі Інтернет на веб-сайті Fасеbоок на сторінці за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 , шляхом публікації на вказаній сторінці інформації про прийняте рішення суду з викладенням у такому повідомленні резолютивної частини рішення суду. В решті вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині задоволення позову скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що вірш на своїй особистій сторінці її попросив опублікувати житель Ушомирської ОТГ. При цьому автор побажав залишитися невідомим. Вірш містить різноманітні мовно-стилістичні засоби (сатири, гіперболи, алегорії), критику, оцінку дій, навмисне перебільшення для посилення виразності та підкреслення висловленої думки. Вона опублікувала вірш, в якому виключно оціночні судження і бачення автора із відповідною критикою. Виключення рядків із вірша було б викривленням творчої роботи автора у формі вірша, який використовує гіперболи як мовно-стилістичні засоби у формі словосполучення «накралася сповна» для підсилення виразності думки. Також у вірші не має жодної вказівки та посилання на те, що інформація в ньому стосується безпосередньо голови Ушомирської ОТГ або ОСОБА_1 . Наполягає на тому, що зазначена нею інформація на своїй сторінці на веб-сайті Fасеbоок є висвітленням суб`єктивної думки, критики автора з використанням мовно-стилістичних засобів у формі гіпербол, алегорій, сатири та є виключно оціночними судженнями. Також посилається на те, що відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» належним відповідачем у разі поширення інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. У разі, якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Вважає, що в позовній заяві не вказано належного відповідача в частині розміщення вірша в Інтернет-мережі, оскільки автор вірша є анонімним, а сам вірш розміщено в мережі Fасеbоок.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За положеннями частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні, проведеному за клопотанням відповідача в режимі відеоконференції, представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримала в межах її доводів та вимог. Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції у задоволеній частині скасувати та ухвалити нове, яким позивачу в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. Клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи не надходило. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Участь у суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Перевіривши відповідно до положень ст.367 ЦПК України законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, тобто в частині визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_2 через особисту сторінку в мережі Fасеbоок 06 жовтня 2020 року за посиланням НОМЕР_1 , наступного змісту: «вже накралася сповна» та покладення на ОСОБА_2 зобов`язання на її спростування, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до частини першої ст.15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною четвертою ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і право вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право вимагати відшкодування матеріального і морального збитку, заподіяного використовуванням і розповсюдженням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно зі статтею 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-якій спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи. тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 06 жовтня 2020 року на веб-сторінці ОСОБА_2 у мережі Fасеbоок за посиланням https://www.facebook.com/profile.php?id = НОМЕР_2 розміщений вірш з текстом: «Ходить Мала по селі, держить всіх вона в петлі, сраколизи вслід біжать, хто себе зумів впізнать? Ждуть усі кар`єр мабуть, в тому виборів вся суть, усі продані давно, Мала вас веде на дно. Але що ж «німі» мовчіть, вас приспали, тоді спіть, а як гавкне хтось колись, то тоді біда хрестись. До ОСОБА_4 побіжить і не дасть вам більше жить! Залякає, пригрозить, таки має Мала прить. Хай на Київ Мала мчить, в баби вілла там стоїть. Вже накралася сповна, досить нас тягнуть до дна». Позивач переконана, що насмішливий текст вірша принижує її честь, гідність та ділову репутацію.

ОСОБА_2 не заперечує розміщення нею вірша на персональній веб-сторінці у соціальній мережі «Fасеbоок», але стверджує, що не є його автором. Так, із скріншота власної сторінки відповідача вбачається, що перед опублікуванням вірша ОСОБА_2 розмістила дослівно наступну ремарку: «Нещодавно до мене надійшло повідомлення від жителя Ушомирської ОТГ з проханням опублікувати його вірш. Автор просив залишитися невідомим».

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Отже, ОСОБА_2 поширила на персональній веб-сторінці у соціальній мережі «Fасеbоок» вірш, автор якого невідомий.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на роз`яснення, які надані у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до змісту якого належним відповідачем у разі поширення інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазнач ений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегменту мережі Інтернет.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» веб-сайт - сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, інших об`єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси веб-сайту і (або) облікового запису власника цього веб-сайту, доступ до яких здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом; веб-сторінка - складова частина веб-сайту, що може містити дані, електронну (цифрову) інформацію, інші об`єкти авторського права і (або) суміжних прав тощо; власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншим власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу; власник веб-сторінки - особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та яка управляє і (або) розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої веб-сторінки. Власник веб-сайту не є власником веб-сторінки, якщо останній володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею.

Отже, автором публікацій і дописів на персональній веб-сторінці у соціальній мережі Facebook є власник веб-сторінки, який незалежно від власника веб-сайту розміщує інформацію на веб-сторінці та управляє нею.

Верховний Суд у подібних справах у випадку поширення інформації через соціальні мережі не вказує на необхідність залучення власника веб-сайту як співвідповідача (постанови Верховного Суду від 06 березня 2019 року в справі № 760/2753/17, від 13 квітня 2020 року в справі № 303/3794/18-ц).

Окрім того, вірш був поширений самою ОСОБА_2 на її персональній (власній) веб-сторінці у соціальній мережі Facebook без посилання на джерело, тобто автора вірша або видання, у якому вірш був опублікований раніше.

Із огляду на викладене та правове регулювання питання захисту честі, гідності, ділової репутації і спростування недостовірної інстанції, викладеної в соціальній мережі на персональній веб-сторінці, ОСОБА_2 незалежно від власника веб-сайту розмістила вірш на власній персональній веб-сторінці, на якій ознайомлюватися із розміщеним інформативним матеріалом доступно іншим користувачам веб-сайту. Управляючи своєю персональною веб-сторінкою, ОСОБА_2 без зазначення автора та видання, у якому вірш був опублікований раніше, його опублікувала, а тому в цьому випадку саме вона вважається автором відповідного інформаційного матеріалу на своїй персональній сторінці у соціальній мережі Facebook та має нести відповідальність за достовірність поширеної нею інформації, а ремарка про те, що автор вірша побажав залишитися невідомим не має юридичного значення та не спростовує правильності розгляду цього спору саме за участі відповідача ОСОБА_2 , яка є належним відповідачем у справі, а не власник веб-сайту, як помилково зазначається в апеляційній скарзі, оскільки роз`яснення, надані в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», не стосуються способу поширення інформації у цій справі.

Визначення відповідачів є правом позивача. Разом із тим, установлення належності відповідачів є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Також у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 не володіла обліковим записом. Отже, суд першої інстанції обґрунтовано розглянув позов до ОСОБА_2 , як до належного відповідача.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що опублікований відповідачем вірш не стосується позивача, оскільки у ньому відсутня вказівка або посилання на те, що інформація про голову Ушомирської ОТГ або ОСОБА_1 , маніпулятивні, враховуючи, що зі змісту ремарки вбачається, що звертався житель саме Ушомирської ОТГ та у тексті вірша слово «Мала» використовується із великої букви, що тотожне прізвищу позивача, яка є сільським головою Ушомирської ОТГ.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

У апеляційній скарзі наголошено на тому, що у вірші словосполучення «вже накралася сповна» використано не як фактичне твердження, а як оціночне судження, яке не має бути предметом судового захисту.

Оціночними судженнями є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використаних мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції.

Визнаючи інформацію «вже накралася сповна» недостовірною (неправдивою) та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, суд першої інстанції виходив із того, така інформація є фактичним твердженням, а не оціночним судженням, оскільки вина особи у вчиненні злочину має бути доведена обвинувальним вироком суду. Відповідач не надала доказів (не довела), що позивач була визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 КК України, та відносно неї був постановлений обвинувальний вирок.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, словосполучення «вже накралася сповна» не є оціночним судженням, оскільки містить фактичні дані, істинність яких може бути перевірена, а доводи апеляційної скарги з цього приводу є надуманими. Таке, на погляд скаржника, підсилення виразності думки мало б бути підтверджено конкретним доказом, яким є вирок суду, що набрав законної сили.

Безумовно, що позивач відіграє певну роль у суспільному житті відповідного регіону, як посадова особа органу місцевого самоврядування. Вона погодилася на публічне обговорення її особи та ретельний громадський контроль. За таких обставин, ОСОБА_1 відкрита для громадськості та може піддаватися її гострій та сильній критиці з приводу того, як вона виконувала або виконує свої функціональні обов`язки. Разом із цим має бути дотриманий баланс. Хоча межа допустимої критики у даному випадку є значно ширшою, але вона не є безмежною. Фактичні твердження негативного характеру мають бути підтверджені належними та допустимими доказами, інакше негативна інформація може створити у оточуючих викривлене уявлення про діяльність публічної особи, що є неприпустимим у демократичному суспільстві.

Отже, доводи апеляційної скарги не змінюють висновків суду першої інстанції в оскарженій частині рішення та з огляду на вищевикладене додаткового правового обгрунтування не потребують.

Суд першої інстанції розглянув спір в оскарженій частині з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції в задоволеній частині залишається без змін, що відповідає положенням ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 жовтня 2021 року в частині задоволених вимог залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: