ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6982/22 Справа № 195/644/20 Суддя у 1-й інстанції - Омеко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

секретар судового засідання:Астатурян А.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат"

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційні скарги Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2022 року, яке постановлене суддею Омеко М.В. у селиші Томаківка, дата складання повного тексту рішення 12 серпня 2022 року та на додаткове рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2022 року яке постановлене суддею Омеко М.В. у селиші Томаківка, відомості про дату складання повного тексту додаткового рішення в матеріалах справи відсутні, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заробітної плати, моральної шкоди, судових витрат ,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду, з уточненим 04 червня 2021 року позовом до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - АТ "Марганецький ГЗК") про стягнення заробітної плати, моральної шкоди, судових витрат мотивуючи його тим, що 19 вересня 1994 року позивача було прийнято на роботу до Марганецького державного гірничо-збагачувального комбінату, який згідно з наказом регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області від 22 грудня 1995 року №12/138-АО було перетворено на Відкрите акціонерне товариство «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат».

Вказував, що 01 грудня 2012 року, його було переведено на шахту № 8 на посаду підземного гірничого робітника очисного забою 6 розряду. З 06 травня 2015 року його було призвано до військової частини за V чергою мобілізації. На виконання вимог статті 119 Кодексу законів про працю України за ним було збережено місце роботи та посада.

У 2016 році він звернувся до Урядової гарячої лінії з приводу порушення законодавства про працю керівництвом ПАТ "Марганецький ГЗК", а саме: не отримання підвищення заробітної плати у зв`язку з підвищенням тарифу на погодинну заробітну плату на 13%. Управлінням з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області встановлено порушення вимог статті 27 Закону ВР України «Про оплату праці» № 108/95-ВР від 24.03.1995 року, підпункту ї) пункту 1 розділу V Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. Після проведення перевірки, Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області направило припис заступнику голови правління з управління персоналом ПАТ "Марганецький ГЗК" Палямар А.Ф. з вимогою провести нарахування компенсації середнього заробітку в повному обсязі за період з вересня 2015 року по лютий 2016 року.

Зазначав, що згідно з розрахунковим листом за березень 2015 року позивач відпрацював 16 робочих днів і йому нараховано 7 888, 08 грн., до розрахунку включено дні тимчасової непрацездатності - 4 дні з нарахуванням допомоги у розмірі 1 353,02 грн., також було нараховано доплати, премії, надбавку за вислугу років, оплату донорам та індексацію у розмірі 345,91 грн. Розрахункові листи, Довідки про нараховану та виплачену заробітну плату за 2014 - 2019 роки, січень - березень 2020 року. У квітні 2015 року позивач відпрацював 7 робочих днів і йому нараховано 7 906, 29 грн., до розрахунку включено дні тимчасової непрацездатності - 3 дні допомога нараховувалась за рахунок підприємства та 5 днів допомога нараховувалась за рахунок Фонду соціального страхування, всього за 8 днів тимчасової непрацездатності було нараховано 3 105,22 грн., також було нараховано доплати, премії, надбавку за вислугу років, оплату донорам та індексацію у розмірі 428,74 грн. До розрахунку також включено оплату за виконання державних обов`язків за 1 день у розмірі 299,02 грн.

Посилаючись на те, що загальна сума недонарахованого середнього заробітку розраховується як різниця між відкоригованим розміром середньоденного заробітку позивача, помноженим на відповідну кількість робочих днів у розрахунковому періоді та нарахованою збереженою заробітною платою за відповідний період, та з врахуванням того, що позивачу спричинено моральну шкоду внаслідок неправомірних дій відповідача просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з АТ "Марганецький ГЗК" на користь позивача недонараховану та невиплачену частину збереженої заробітної плати за період з травня 2015 року по березень 2020 року, у розмірі 215 397,10грн. та компенсацію втрати частини збереженої заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 41 845,44грн; стягнути 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з не нарахуванням та невиплатою збереженої заробітної плати у повному обсязі; зобов`язати АТ "Марганецький ГЗК" здійснювати нарахування збереженої йому заробітної плати із розрахунку 715,85 грн. за кожний робочий день, починаючи з квітня місяця 2020 року, з подальшим коригуванням розміру середньоденного заробітку при збільшенні розміру середнього заробітку на підприємстві; стягнути судові витрати по справі: плату за проведення експертизи у розмірі 16 474,56 грн. та витрати на професійну правничу допомогу, котрі обґрунтовані наступним.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Додатковим рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2022 року вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2022 року відповідач АТ "Марганецький ГЗК", посилаючись на порушення судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині стягнення середнього заробітку змінити, зменшити суму середнього заробітку та стягнути 74 079,34 грн, в іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що по справі проведено дві економічних експертизи та в основу рішення покладено висновок № 480/4814-21 від 08 квітня 2021 року, без будь-якого обґрунтування. Звертали увагу на те, що по справі було призначено повторну судову-економічну експертизу, висновок за результатами проведення якої не взятий до уваги хоча саме він повинен був бути взятим до уваги судом. Суд не прийняв до уваги те, що наразі скасоване збереження середнього заробітку за мобілізованим працівником. Моральна шкода у розмірі 100 000 грн взагалі є недоведеною позивачем.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2022 року відповідач АТ "Марганецький ГЗК", посилаючись на порушення судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати у стягнення понесених судових витрат відмовити. У разі стягнення судових витрат зменшити витрати на адвоката.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 50 000 грн. витрат на адвоката є неспірвмірними з ціною позову та безпідставно завищеними. Стягнення витрат за експертизу, яка не повинна була братися до уваги, також є незаконним.

Позивач правом на надання відзиву на апеляційні скарги не скористався.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та додаткового рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду та додаткове рішення суду - скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно наказу № 1662 від 19 вересня 1994 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу до Марганецького державного гірничо-збагачувального комбінату, який згідно з наказом регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області від 22 грудня 1995 року №12/138-АО було перетворено на Відкрите акціонерне товариство «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є акціонерне товариство «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат».

01 лютого 2012 року, відповідно до наказу № 53/к від 30 січня 2012 року ОСОБА_1 було переведено на шахту № 8 на посаду підземного гірничого робітника очисного забою 6 розряду (запис № 17 у Трудовій книжці).

З 06 травня 2015 року ОСОБА_1 було призвано до військової частини за V чергою мобілізації. На виконання вимог статті 119 Кодексу законів про працю України, за ним було збережено місце роботи та посада.

За зверненням позивача до Урядової гарячої лінії з приводу порушення законодавства про працю керівництвом ПАТ «Марганецький ГЗК», а саме: не отримання підвищення заробітної плати у зв`язку з підвищенням тарифу на погодинну заробітну плату на 13%.

Управлінням з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області встановлено порушення вимог статті 27 Закону ВР України «Про оплату праці» №108/95-ВР від 24 березня 1995 року, підпункту ї) пункту 1 розділу V Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року.

Відповідно до листа Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 17 березня 2016 року № ПА-4871667-10/05) встановлено факти систематичного заохочення працівників комбінату у вигляді виплати щомісячних премій, не передбачених діючим Положенням про преміювання робітників основних та допоміжних цехів ПАТ «Марганецький ГЗК», що свідчить про наявність фінансових можливостей для проведення коригування заробітної плати Позивача, порушення вимог статті 27 Закону України "Про оплату праці", підпункту ї) пункту 1, розділу V Порядку обчислення середньої заробітної плати, внаслідок не проведення коригування заробітної плати, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, на коефіцієнт їх підвищення у зв`язку з підвищенням розміру тарифної погодинної ставки працівникам Підприємства, що призвело до не проведення в повному обсязі компенсації середнього заробітку Позивачу, як мобілізованому працівнику. Після проведення перевірки, Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області направило припис заступнику голови правління з управління персоналом ПАТ «Марганецький ГЗК» Палямар А.Ф. з вимогою провести нарахування компенсації середнього заробітку ОСОБА_1 в повному обсязі за період з вересня 2015 року по лютий 2016 року. Наказом № 318 від 05 квітня 2016 року відповідач провів коригування середнього заробітку позивача за період з вересня 2015 року по березень 2016 року на коефіцієнт підвищення заробітної плата по Підприємству за рахунок фонду оплати праці, чим підтверджується наявність порушення трудових прав Позивача.

Згідно висновку експерта № 480/481-21 від 08 квітня 2021 року розмір середньої денної зарплати на підприємстві (сума збереженої заробітної плати, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, відкоригованої на коефіцієнт підвищення тарифних ставок (посадових окладів) відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах, як у розрахунковому періоді, так і і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток), має нараховуватись АТ "Марганецький ГЗК" підземному робітнику очисного забою 6 розряду ОСОБА_1 у зв`язку з призовом його на військову службу під час мобілізації за ч.3 ст. 119 КЗпП України помісячно у періоді з травня 2015 по березень 2020 року становить: з травня 2015 по серпень 2015 - 415,30 грн; з вересня 2015 по квітень 2016 - 469,70 грн; з травня 2016 по листопад 2016- 494.12 грн; з грудня 2016 по квітень 2017 - 545,01 грн; з травня 2017 по листопад 2017 - 573,90 грн; з грудня 2017 по червень 2018 - 600,30 грн; з липня 2018 по листопад 2018 - 627,31 грн; з грудня 2018 по червень 2019- 654,28 грн; з липня 2019 по листопад 2019 - 683,72 грн; з грудня 2019 по березень 2020 - 715,85 грн.

Сума заробітної плати підземному робітнику очисного забою 6 розряду ОСОБА_1 , не дорахована помісячно у періоді з травня місяця 2015 року по березень 2020 року становить 215 397,10 грн.

Сума компенсації втрати частини середньої заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати яка має бути виплачена підземному робітнику очисного забою 6 розряду ОСОБА_1 становить 41 845,44 грн.

Згідно висновку експертів за результатами проведення комісійної судової економічної експертизи № 22602/21-71/36422/36423/21-71/36424-36426/21-72 від 16 грудня 2021 року визначений АТ "Марганецький ГЗК" середньоденний заробіток підземному гірничому робітнику очисного забою 6 розряду ОСОБА_1 у зв`язку з призовом його на військову службу, з урахуванням заробітної плати за березень, квітень 2015 року, не підтверджується та розрахунково становить - 294,61 грн. за умови, що премії, вказані в розрахункових листах за кодами: 959,840.834 мають разовий характер.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції врахував висновок експерта №480/481-21 від 08 квітня 2021 року. Враховуючи той факт, що неправомірними діями відповідача позивача спричинено моральну шкоду вважав за можливе стягнути у рахунок її відшкодування 100 000 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення дійшов висновку про стягнення судового збору, витрат за проведення експертизи та витрат на адвоката у розмірі 50 000 грн

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі, у зв`язку з наступним.

Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність, встановлюють гарантії військовослужбовцям.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, він також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, отже є спеціальним у частині регулювання гарантій та пільг для громадян України, які призвані на строкову військову службу.

За змістом частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до вимог ч.ч.1,6 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків закріплені статтею 119 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до статті 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, більше ніж на один рік.

Гарантії, визначені у частинах третій та четвертій цієї статті, зберігаються за працівниками, які під час проходження військової служби отримали поранення (інші ушкодження здоров`я) та перебувають на лікуванні у медичних закладах, а також потрапили у полон або визнані безвісно відсутніми, на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) військових комісаріатах після їх звільнення з військової служби у разі закінчення ними лікування в медичних закладах незалежно від строку лікування, повернення з полону, появи їх після визнання безвісно відсутніми або до дня оголошення судом їх померлими.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Отже, з моменту призову на військову службу, за громадянами України, які були призвані на військову службу зберігаються: місце роботи та середній заробіток на підприємстві, установі, організації, в яких вони працювали на час призову.

Матеріалами справи підтверджено факт того, що з 06 травня 2015 року позивача було призвано до військової частини за V чергою мобілізації. Вказаний факт не заперечується відповідачем.

Частиною другою статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що громадяни України, призвані на військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою та четвертою статті 119 КЗпП України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».

Аналіз зазначених норм права дають підстави для висновку, що гарантії, передбачені частинами третьою, четвертою статті 119 КЗпП України, надаються не тільки особам, які були призвані на військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, але і тим, що були прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці чи настання особливого періоду.

Таким чином, на позивача поширюються гарантії, визначені частиною третьою статті 119 КЗпП України.

Позивач наполягав на тому, що середній заробіток, який нараховувався підприємством, здійснювався без врахування вимог законодавства. Так у спірний період (з травня 2015 року по березень 2020 року ) на підприємстві мало місце підвищення тарифних ставок і окладів, а тому його середньоденна заробітна, що зберігається за ним повинна була підвищуватись.

Відповідач фактично не заперечував того факту, що ні підприємстві мало місце підвищення тарифних ставок і окладів втім вважав, що вказане підвищення не стосуються позивача.

Колегія суддів наголошує на тому, що гарантії щодо збереження за працівником місця роботи (посади) та середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації, установлені згідно з вказаними нормами, є безумовними.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».

З метою доведення заявленого позову, позивачем було заявлено клопотання про призначення по справі судово-економічної експертизи.

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року клопотання задоволено. Призначено судово-економічну експертизу. На вирішення експертизи поставлені наступні питання: 1. Який розмір середньої денної зарплати на підприємстві (сума збереженої заробітної плати, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, відкорегованої на коефіцієнт підвищення тарифних ставок (посадових окладів) відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах, як у розрахунковому періоді, так і і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток), має нараховуватись АТ "Марганецький ГЗК" підземному робітнику очисного забою 6 розряду ОСОБА_1 у зв`язку з призовом його на військову службу під час мобілізації за ч.3 ст. 119 КЗпП України помісячно у періоді з травня 2015 по березень 2020 року. 2. Яка сума заробітної плати підземному робітнику очисного забою 6 розряду ОСОБА_1 , недонарахована помісячно у періоді з травня місяця 2015 року по березень 2020 року. 3.Яка сума компенсації втрати частини середньої заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати яка має бути виплачена підземному робітнику очисного забою 6 розряду ОСОБА_1 .

Згідно висновку експерта № 480/481-21 від 08 квітня 2021 року розмір середньої денної зарплати на підприємстві (сума збереженої заробітної плати, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, відкоригованої на коефіцієнт підвищення тарифних ставок (посадових окладів) відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах, як у розрахунковому періоді, так і і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток), має нараховуватись АТ "Марганецький ГЗК" підземному робітнику очисного забою 6 розряду ОСОБА_1 у зв`язку з призовом його на військову службу під час мобілізації за ч.3 ст. 119 КЗпП України помісячно у періоді з травня 2015 по березень 2020 року становить: з травня 2015 по серпень 2015 - 415,30 грн; з вересня 2015 по квітень 2016 - 469,70 грн; з травня 2016 по листопад 2016- 494.12 грн; з грудня 2016 по квітень 2017 - 545,01 грн; з травня 2017 по листопад 2017 - 573,90 грн; з грудня 2017 по червень 2018 - 600,30 грн; з липня 2018 по листопад 2018 - 627,31 грн; з грудня 2018 по червень 2019- 654,28 грн; з липня 2019 по листопад 2019 - 683,72 грн; з грудня 2019 по березень 2020 - 715,85 грн.

Сума заробітної плати підземному робітнику очисного забою 6 розряду ОСОБА_1 , не дорахована помісячно у періоді з травня місяця 2015 року по березень 2020 року становить 215 397,10 грн.

Сума компенсації втрати частини середньої заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати яка має бути виплачена підземному робітнику очисного забою 6 розряду ОСОБА_1 становить 41 845,44 грн.

Відповідач не погодився з висновком експертизи та заявив клопотання про призначення по справі повторної експертизи.

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року призначено повторну судово-економічну експертизу. На вирішення експертизи поставлено наступне питання: Чи підтверджується визначений АТ "Марганецький ГЗК" середньоденний заробіток підземному гірничому робітнику очисного забою 6 розряду ОСОБА_1 у зв`язку з призовом його на військову службу, з урахуванням заробітної плати за березень, квітень 2015 року.

Згідно висновку експертів за результатами проведення комісійної судової економічної експертизи № 22602/21-71/36422/36423/21-71/36424-36426/21-72 від 16 грудня 2021 року визначений АТ "Марганецький ГЗК" середньоденний заробіток підземному гірничому робітнику очисного забою 6 розряду ОСОБА_1 у зв`язку з призовом його на військову службу, з урахуванням заробітної плати за березень, квітень 2015 року, не підтверджується та розрахунково становить - 294,61 грн. за умови, що премії, вказані в розрахункових листах за кодами: 959,840.834 мають разовий характер.

Відповідач в своїй апеляційній скарзі наголошує на тому, що висновки першої експертизи не можуть бути прийняті до уваги судом, у зв`язку з тим, що по справі було призначено повторну експертизу.

Вказані доводи відхиляються колегією суддів, оскільки в силу вимог пункту 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрнішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши висновки двох судово-економічних експертиз, наявних в матеріалах даної справи, колегія суддів вважає за необхідне взяти до уваги висновки, наведені саме у експертному висновку № 480/481-21 від 08 квітня 2021 року. На думку колегії суддів, вказаний висновок є повним та обґрунтованим. Виконаний старшим судовим експертом лабораторії економічних та товарознавчих досліджень, попередженим про кримінальну відповідальність. Питання поставлені на вирішення даної експертизи у повній мірі відповідають позовним вимогам ОСОБА_1 , який стави питання про стягнення недонарахованої та невиплаченої частини збереженої заробітної плати за період з травня місяця 2015 року по березень місяць 2020 року з врахуванням коефіцієнту їх підвищення (т.2 а.с. 238-252).

У ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» зазначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно підпункту «ї» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати (затверджений постановою КМ України від 08 лютого 1995 року№100) цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках залучення працівників до виконання військових обов`язків.

За змістом п.2, п.10 Порядку № 100 (який був чинним у період виникнення спірних правовідносин травень 2015 року - березень 2020 року), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом провадиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

У випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Отже, на госпрозрахункових підприємствах коригування заробітної плати провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Зазначена норма передбачає можливість госпрозрахункового підприємства у випадку скрутного фінансового стану дещо зменшити коефіцієнт коригування, але не позбавляє ці підприємства від коригування.

Відповідачем не заперечується, що виплати позивачу в спірний період нараховувалися позивачу без урахування коефіцієнту підвищення заробітної плати.

Виплата компенсації пов`язується з настанням юридичного факту, як не виплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. Оскільки середня заробітна плата не була своєчасно відкоригована, а як наслідок її частина не була своєчасно виплачена, позивач набув право на її компенсацію.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 22 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: 1) індексація заробітної плати провадиться в період між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 1998 року № 663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків (величину порога індексації). За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення; 2) компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 ЗаконуУкраїни «Про оплату праці» і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифи на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення недонарахованої та невиплаченої частини збереженої заробітної плати за період з травня місяця 2015 року по березень місяць 2020 року, у розмірі 215 397,10 грн. та компенсацію втрати частини збереженої заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 41 845,44 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що наразі скасоване збереження середнього заробітку за мобілізованим працівником не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову за період з травня 2015 року по березень 2020 року, оскільки у вказаний період було передбачене збереження середнього заробітку

У задоволення позову в частині зобов`язання відповідача здійснювати нарахування збереженої заробітної плати з розрахунку 715,85 грн. за кожен робочий день з квітня 2020 року з подальшим коригуванням, слід відмовити.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівник провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно роз`яснення наданого Пленумом Верховного Суду України у п. 13 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам необхідно врахувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплата належних йому сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань , втрати нормальних життєвих зв`язків чи потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності чи галузевої належності.

Суд вважає, що позивач зазнав душевних страждань у зв`язку з порушенням відповідачем його прав. Таке порушення потребувало від позивача додаткових зусиль щодо організації свого життя після закінчення його військової служби. Крім того, позивач був протиправно позбавлений можливості отримати гарантований законодавством середній заробіток на період служби.

Виходячи з принципів розумності та справедливості, апеляційний суд вважає, що розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди має становити 5 000 грн.

Додатковим рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2022 року стягнуто з АТ "Марганецький ГЗК " на користь держави судові витрати в розмірі 4 255, 97 коп. Стягнуто з АТ "Марганецький ГЗК " на користь ОСОБА_1 16 474,56 грен. за проведення комісійної судової економічної експертизи Стягнути з АТ "Марганецький ГЗК" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн.

Відповідач наполягає на тому, що вказана сума є неспівмірною та безпідставно завищеною.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4)дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п.7, 48 постанови від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно із вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що в якості доказів витрат на правову допомогу було надано договір про надання правової допомоги укладеним між ОСОБА_1 та адвокатом Темченко С.Л. від 03 лютого 2020 року , свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю серія ДП№ 1600; ордер про надання правової допомоги серія ДП № 877/036.

Також в матеріалах справи містяться звіти до договору про надання правової допомоги від 03 лютого 2020 року; рахунками до звіту про надання правової допомоги за договором від 03 лютого 2020 року та квитанції про сплату грошових коштів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

З розрахунків до звіту вбачається, що окрім вартості правової допомоги до нього включено компенсацію вартості часу на прибуття до місця надання правової допомоги; витрати на пальне та інше. З наданих звітів вбачається що адвокатом було витрачено на вивчення матеріалів справи 30 годин. Підготовка клопотання про витребування доказів 10,5 годин. У звіті від 30 лютого 2020 року також вказано про вивчення матеріалів справи протягом 8 годин.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в Постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц, від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 зроблено правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Враховуючи вищевикладене та складність справи, з урахуванням часткового задоволення позову, з врахуванням виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, кількості судових засідань, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи у розмірі 15 000 грн.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо даних для частково задоволення апеляційних скарг на рішення та на додаткове рішення, тому, з урахуванням наведеного, рішення суду та додаткове рішення суду постановлені без дотримання зазначених вище вимог законодавства та встановлення всіх обставин справи, а тому підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з вирішенням питання про стягнення судових витрат.

З відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у загальному розмірі 31 474,56 грн, що складаються з витрат за проведення експертизи у розмірі 16 474, 56 грн. та витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи у розмірі 15 000 грн. Також з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 3 413,22 грн. (за задоволену майнову вимогу про стягнення недонарохованої та невиплаченої частини заробітної плати у загальному розмірі , та компенсації втрати частини заробітної плати, та за частково задоволену вимогу про стягнення моральної шкоди ).

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" задовольнити частково.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2022 року та додаткове рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заробітної плати, моральної шкоди, судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства" Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 недонараховану та невиплачену частину заробітної плати за період з травня 2015 року по березень 2020 року у розмірі 215 397, 10 грн та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 41 845, 44 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства" Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 5 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства" Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 31 474,56 грн

Стягнути з Акціонерного товариства" Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь держави судовий збір у розмірі 3 413,22 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 грудня 2022 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Н.М.Деркач

Т.Р. Куценко