ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/531/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

сторін:

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/22357/21 за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2022 року (ухвалене суддею Ромазаном В.В., повний текст якого складено 13 квітня 2022 року) в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що 28 вересня 2019 року біля 18 год. ОСОБА_3 біля домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в ході словесного конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин наніс їй один удар правою ногою в ділянку тулубу із лівої сторони. Після цього ОСОБА_3 , продовжуючи свої дії, в ході вищевказаного конфлікту умисно наніс один удар кулаком лівої руки в ділянку її правого ока. За вказаним фактом було зареєстроване кримінальне провадження за №0002854 від 28 вересня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року задоволено клопотання ОСОБА_3 про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Внаслідок неправомірних дій відповідача вона 28 вересня 2019 року звернулась в травмпункт комунальної лікарні швидкої допомоги, де їй було поставлено діагноз: «тупа травма очного яблука справа, забійна гематома осадження верхньої повіки справа». Надано рекомендації: консультація окуліста та нейрохірурга. У зв`язку із заподіянням їй тілесних ушкоджень погіршився стан її здоров`я, внаслідок чого вона стаціонарно лікувалась в КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2», понесла витрати на купівлю медикаментів на загальну суму 1695.43 грн., що підтверджено відповідними чеками.

Також, позивачці було заподіяно моральну шкоду, яка полягала у моральних стражданнях, душевних хвилюваннях, перенесенні сильного психологічного стресу, погіршення емоційного стану. У момент заподіяння відповідачем тілесних ушкоджень, позивачка перенесла фізичний біль, приниження честі та гідності, емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє здоров`я, оскільки вона є особою з інвалідністю 2 групи внаслідок війни, страху за своє життя. Після заподіяння позивачці ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, вона вела закритий спосіб життя, погіршився стан її здоров`я, вона погано спала ночами. Заподіяну моральну шкоду позивачка оцінила у розмірі 20000 грн., яку просить стягнути із відповідача.

У зв`язку з наведеним просила суд стягнути із відповідача матеріальну шкоду у розмірі 1695.43 грн., моральну шкоду у розмірі 20000 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 4800 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1225 грн. 20 коп. заподіяної матеріальної шкоди, а також 10000 грн. 00 коп. моральної шкоди. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3500 грн. витрат на правову допомогу. У решті вимог відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь держави 1816 грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, сторони подали на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказують, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що судом не було встановлено достатньо доказів на підтвердження його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ст.125 КК України. Крім того у позивачки відсутній листок непрацездатності у момент перебування її у лікувальному закладі чи на амбулаторному лікуванні, починаючи з 28 вересня 2019 року. Зазначив, що виявлена у позивачки тупа травма ока повинна лікуватись у стаціонарі офтальмологічного профілю, однак ОСОБА_1 при її обстеженні у відділенні Тернопільської університетської лікарні не поклали на лікування у стаціонарне відділення. Крім того у висновку судово-медичного експерта №1005 від 04 жовтня 2019 року, судовий експерт не констатує факту гематоми верхньої повіки правого ока у позивачки, на сонові якої виникає синець. Підтвердженням відсутності синця у ОСОБА_1 є довідка від 28 вересня 2019 року чергового нейрохірурга КНП «Тернопільська університетська лікарня». Вважає, що не може слугувати доказом винуватості відповідача матеріали відеозапису конфлікту, оскільки дозвіл слідчого судді на спостереження за ним не ухвалювався. Звертає увагу на те, що наданий позивачкою витяг із медичної карти стаціонарного хворого №1543 про перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні з 08 жовтня 2019 року по 18 жовтня 2019 року не має відношення до події 28 вересня 2019 року. Просить врахувати, що у період лікування позивачки у стаціонарі, із нею проводились слідчі дії, а саме слідчий експеримент, що підтверджено протоколом від 09 жовтня 2019 року. Також, у довідці нейрохірурга ОСОБА_6 від 28 вересня 2019 року зазначено, що у ОСОБА_1 на момент звернення даних про гостру нейрохірургічну патологію не має. Крім цього, у підтвердження понесених моральних страждань позивачкою останньою не надано листок своєї непрацездатності, починаючи від 28 вересня 2019 року, направлення в реабілітаційне відділення санаторно-курортного закладу після перенесених захворювань і травм, а також доказів, які б підтверджували пошкодження відповідачем її майна та дій, які полягали у приниженні честі та гідності позивачки. Також, ОСОБА_3 вважає, що лікування позивачки у стаціонарі не має відношення до заподіяної їй травми, яка мала місце 28 вересня 2019 року, оскільки таке лікування проводилось ОСОБА_1 через певний проміжок часу та з іншим діагнозом.

У зв`язку з наведеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2022 року скасувати.

20 травня 2022 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від ОСОБА_3 надійшло доповнення до апеляційної скарги.

Доповнення мотивоване тим, що ОСОБА_1 мала не приховувати, а надати суду листок з тимчасової втрати непрацездатності починаючи від 28 вересня 2019 року, як єдиний документ, що видається у випадку хвороби чи травми і є достатнім доказом факту відшкодування заподіяної шкоди. Вважає, що відсутність листка з тимчасової втрати непрацездатності ОСОБА_1 свідчить, що в неї травми не було, а тому шкоди їй не заподіяно.

У зв`язку з наведеним просить витребувати у ОСОБА_1 листок з тимчасової втрати непрацездатності з 28 вересня 2019 року та долучити його до матеріалів даної справи.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що визначена судом моральна шкода в розмірі 10000 грн. не відповідає вимогам розумності та справедливості за перенесені ОСОБА_1 спричинені моральні страждання, які понесла позивач внаслідок протиправних дій відповідача, фізичну біль. Вважає, що моральна шкода в розмірі 20000 грн. цілком буде відповідати завданим моральним та фізичним стражданням, перенесених ОСОБА_1 внаслідок злочину. Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку в питанні вирішенні розподілу судових витрат, оскільки зменшив їх розмір з власної ініціативи. Матеріалами справи підтверджено суму оплати за надання ОСОБА_1 юридичної допомоги, яка становила 4800 грн. Вважає, що такий розмір сплаченого адвокату гонорару, враховуючи предмет, тривалість і складність справи знаходиться в межах розумних строків.

У зв`язку з наведеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2022 року в частині визначення розміру моральної шкоди та судових витрат скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20000 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 4800 грн.

01 червня 2022 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Баган О.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 .

Відзив мотивований тим, що винуватість ОСОБА_3 у заподіянні позивачці тілесних ушкоджень під час події, яка мала місце 28 вересня 2019 року доведена, що підтверджується ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року. Таким чином не підлягають доказуванню протиправні дії ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_1 , під час яких останній завдано фізичного болю та спричинено тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості належить до легких. Вказаним кримінальним проступком ОСОБА_1 було спричинено матеріальну шкоду у вигляді витрат на лікування, придбання медикаментів, медичного обстеження, що підтверджено належними та допустимими доказами. Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 є особою пенсійного віку, а тому допомога по втраті тимчасової працездатності їй не передбачена, в зв`язку з чим останній не потрібний лікарняний листок. Крім того, не заслуговують на увагу твердження апелянта про відсутність коштів на відшкодування судових витрат, оскільки останній працює та має регулярний дохід. Зазначає, що на момент подачі ОСОБА_3 доповнень до апеляційної скарги закінчився строк на апеляційне оскарження, а тому вказані доповнення слід залишити без розгляду.

У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Баган О.В. свою апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній. Проти апеляційної скарги ОСОБА_3 заперечили.

Відповідач ОСОБА_3 свою апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній. Проти апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечив.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року, яка набрала законної сили, постановленою у справі №607/2609/20 за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, клопотання ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, задоволено. Звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002854 від 28 вересня 2019 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі статті 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (а.с.37-39).

Як вбачається із вказаної ухвали Тернопільського апеляційного суду, «…з показань потерпілої ОСОБА_1 суд встановив обставини конфлікту, який мав місце 28 вересня 2019 року близько 18.00 год. біля домоволодіння у АДРЕСА_1 щодо нанесення їй ударів обвинуваченим правою ногою в ділянку стегна та лівою рукою у праве око, механізм спричинення яких вона показала під час проведення з нею слідчого експерименту 09 жовтня 2019 року, що підтверджується відповідним протоколом. Ці показання щодо обставин конфлікту та нанесення ОСОБА_3 вказаних ударів потерпілій співвідносяться з показами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які були очевидцями конфлікту. Також, на підтвердження вини ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, суд взяв до уваги письмові докази та висновки експертів…. При цьому відхилення судом показань обвинуваченого ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у зв`язку з тим, що вони не узгоджуються з вищенаведеними доказами та не відповідають встановленим судом обставин кримінального провадження колегія суддів вважає вірним. Кваліфікація дій Кульчицького за ч.1 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження також є правильною…».

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, не підлягають доказуванню протиправні дії відповідача ОСОБА_3 по відношенню до позивачки, які мала місце 28 вересня 2019 року близько 18.00 год. біля домоволодіння в АДРЕСА_1 , під час яких відповідач наніс ОСОБА_1 тілесні ушкодження.

Як вбачається із довідки №10552, виданої 28 вересня 2019 року травмпунктом КНП «Тернопільська міська клінічна лікарня швидкої допомоги», у ОСОБА_1 , яка звернулась у травмпункт 28 вересня 2019 року з приводу травми було діагностовано: «…закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку ? Тупа травма очного яблука справа, забійна гематома, осаднення верхньої повіки справа. Консультація окуліста та нейрохірурга…» (а.с.11)

Відповідно до довідки №299 від 28 вересня 2019 року, виданої обласним офтальмологічним травмцентру КНП «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради, ОСОБА_1 встановлено діагноз: «…тупа травма правого ока, садна шкіри верхньої повіки. Стан після радіальної кератотомії (1991 рік)…» (а.с.13).

Як вбачається із записів огляду чергового нейрохірурга приймального відділення КНП «Тернопільська університетська лікарня» від 28 вересня 2019 року, ОСОБА_1 встановлено діагноз: «параорбітальна гематома, травма правого ока» (а.с.12).

Як вбачається із висновку експерта №1005, складеного за результатами проведеної судово-медичної експертизи ОСОБА_1 , проведеної на підставі ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 04 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні №0002854 від 28 вересня 2019 року, наданого позивачем у якості письмового доказу, за даними медичних документів (медичної довідки №10552 із травмпункту КНП «Тернопільська міська клінічна лікарня швидкої допомоги», довідки №299 із обласного офтальмологічного травмцентру і довідки із приймального відділення КНП «Тернопільська університетська лікарня»), у ОСОБА_1 при зверненні за медичною допомогою 28 вересня 2019 року та при судово-медичній експертизі 04 жовтня 2019 року було виявлено синець та садно верхньої повіки правого ока, які утворились від дії тупого предмету. Враховуючи морфологічні властивості виявлених у ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, вони утворились близько за 5-7 діб до експертного огляду, не виключено у вказаний в ухвалі термін 28 вересня 2019 року. Утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_1 за обставин, повідомлених нею при судово-медичній експертизі (нанесення удару кулаком), не виключається. Синець та садно, виявлені у ОСОБА_1 , за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень. Встановлений ОСОБА_1 при зверненні за медичною допомогою діагноз закрита черепно-мозкова травма у виді струсу головного мозку піддати експертній оцінці з приводу визначення виду, механізму, давності та ступеня тяжкості тілесного ушкодження, не видається можливим (а.с.26-27).

Згідно витягу з медичної карти стаціонарного хворого №1543, виданого КНП «Тернопільська міська лікарня №2», ОСОБА_1 перебувала на лікуванні з 08 жовтня 2019 року по 18 жовтня 2019 року із діагнозом: «гіпертонічна хвороба ІІ стадії. СТ.АГ-2.КВР-3. Гіпертензивне серце: Диляція ЛП, ГЛШ, ІХС. Кардіосклероз атеросклеротичний. Блокада ПГ ЛНПГ. Атеросклеротичні зміни АОКНЛ і Мітр.КЛ. ДД ЛШ І типу. СН І ст.. ФК ІІ. Стан після радіальної кератомії (1991). Макулопатія обох очей. Тупа травма правого ока (28 вересня 2019 року), садна верхньої повіки».

У короткому анамнезі позивачки зазначено, що «…останнє погіршення стану здоров`я після перенесеного емоційного перевантаження 28 вересня 2019 року): артеріальний тиск нестабільний. Почастішали випадки прийому каптопресу…» У графі лікування зазначено: «…режим, дієта №10, Бісопролол-2.5, Рамізес ком - 2.5/1.25, Кардіомагніл, Тіоцетам, Нейротропін, Новаксон, Клівас-10 мг ввечері…» (а.с.20).

Відповідно до наданих позивачем чеків на придбання медикаментів за період з 30 вересня 2019 року по 17 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 витрачено коштів на загальну суму 1695.43 грн. (а.с.21-25).

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Управлінням соціальної політики м.Тернополя (а.с.9).

Судом першої інстанції оглянуто амбулаторну картку позивача та встановлено, що остання зверталась за медичною допомогою після заподіяння їй тілесних ушкоджень відповідачем: 01 жовтня 2019 року до сімейного лікаря, 02 жовтня 2019 року до невролога, 15 жовтня 2019 року до окуліста з приводу болі у ділянці правого ока, головної болі, головокружіння, саден у ділянці правого ока, травми очного яблука з приводу чого їй призначалось відповідне лікування та консультації спеціалістів.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність тверджень ОСОБА_3 щодо його невинуватість у заподіянні позивачці тілесних ушкоджень під час події, яка мала місце 28 вересня 2019 року близько 18 год. біля домоволодіння в АДРЕСА_1 , оскільки протилежне встановлено судом під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_3 за ч.1 ст.125 КК України та відображено в ухвалі Тернопільського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року.

Апеляційний суд критично оцінює посилання ОСОБА_3 у відзиві на позов про те, що останній фізично та матеріально не мав часу на касаційне оскарження ухвали Тернопільського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що звільнення від кримінальної відповідальності на підставах закінчення строків давності не є реабілітуючою обставиною.

Таким чином дії ОСОБА_3 , які мали місце 28 вересня 2019 року стосовно позивача є неправомірними та між ними та шкодою, яку було заподіяно ОСОБА_1 , є безпосередній причинний зв`язок та вина відповідача.

Встановлено, що лікування позивачки в КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» з 08 жовтня 2019 року по 18 жовтня 2019 року було пов`язане із перенесенням нею емоційного перевантаження внаслідок подій, які мали місце 28 вересня 2019 року, про що відображено лікуючим лікарем у зазначеному витязі.

З матеріалів справи слідує, що на придбання медикаментів за період лікування ОСОБА_1 з 30 вересня 2019 року по 17 жовтня 2019 року остання витратила кошти на загальну суму 1695.43 грн.

Суд першої інстанції правильно визначив матеріальну шкоду в розмірі 1225.20 грн., оскільки не слід брати до уваги представлені позивачкою чеки: від 09 жовтня 2019 року на суму 49.50 грн. щодо придбання нею медичного препарату «Моновет», від 12 жовтня 2019 року на суму 3.20 грн. щодо придбання нею медичного препарату «Аспаркам», від 10 жовтня 2019 року на суму 334.10 грн. щодо придбання нею медичного препарату «Ліотон гель», від 30 вересня 2019 року на суму 14.05 грн. щодо придбання нею препарату « ОСОБА_11 » та «Кислота ацетилсаліцилова», так як зазначені медикаменти не входять у список, які були призначені позивачці лікуючим лікарем.

Доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що медичні препарати «Нейротропін» та «Новаксон» відносяться до лікуваня ОСОБА_1 , колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені медикаменти входять у список, які були призначені позивачці лікуючим лікарем та про які було зазначено у витязі із медичної карти стаціонарного хворого №1543.

Твердження апелянта ОСОБА_3 про те, що виявлена у позивачки тупа травма ока повинна лікуватись у стаціонарі офтальмологічного профілю, однак ОСОБА_1 при її обстеженні у відділенні Тернопільської університетської лікарні не поклали на лікування у стаціонарне відділення, апеляційний суд не приймає, оскільки це є припущенням ОСОБА_3 , а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання апелянта ОСОБА_3 на те, що у позивачки відсутній листок непрацездатності у момент перебування її у лікувальному закладі з 28 вересня 2019 року суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки вказаний документ немає правового значення для розгляду даної справи, так як довідкою №10552, виданою 28 вересня 2019 року травмпунктом КНП «Тернопільська міська клінічна лікарня швидкої допомоги», довідкою №299 від 28 вересня 2019 року, виданою обласним офтальмологічним травмцентром КНП «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради, записами огляду чергового нейрохірурга приймального відділення КНП «Тернопільська університетська лікарня» від 28 вересня 2019 року, висновком експерта №1005 від 04 жовтня 2019 року, витягом з медичної карти стаціонарного хворого №1543, виданого КНП «Тернопільська міська лікарня №2», встановлено, що ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження та проходила подальше лікування.

Інші наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_3 доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням їм правильної правової оцінки.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди завданої злочином, апеляційний суд виходить з наступного.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У частині третій статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім того, у пункті 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Встановлено, що внаслідок неправомірних дій відповідача, який скоїв кримінальне правопорушення, позивачка отримала ушкодження здоров`я, зверталася до лікаря та проходив лікування.

Таким чином, з урахуванням обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що діями відповідача позивачці була завдана моральна шкода, оскільки ситуація з її побиттям та наслідки цього стали для ОСОБА_1 психотравмуючими факторами, завдали негативних переживань, тобто спричинили психологічні страждання (моральну шкоду).

Внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, позивачка зазнала моральні страждання, спричинені фізичним болем та стражданнями, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Кримінальне правопорушення, вчинене відповідачем, призвело до моральних страждань позивачки, які обумовлені фізичним болем, необхідністю докладати певний час і додаткові зусилля для організації свого життя.

Враховуючи наведене, задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції урахував глибину фізичних та душевних страждань позивачки внаслідок ушкодження її здоров`я, ступінь вини відповідача, та із застосуванням принципів розумності та справедливості дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн. Тому, колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Твердження апелянта ОСОБА_1 про те, що визначений судом розмір моральної шкода не відповідає вимогам розумності та справедливості, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки обґрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн. в апеляційній скарзі не наведено.

Щодо вирішення питання судових витрат, апеляційний суд виходить з наступного.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в статті 141 ЦПК України.

Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову на відповідача;

2) у разі відмови в позові на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Між тим, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених витрат, понесених у зв`язку із наданням такої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Положеннями ст.19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268).

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У відзиві на позовну заяву, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог повністю, проте клопотання про зменшення розміру судових витрат не заявлялось.

Разом з цим, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для «конкретної справи» (п.4.16. постанови Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 922/2869/19).

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі №922/2869/19 зазначено, що «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, що «під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу».

Часткова відмова стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права (п. 4.16. постанови Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 922/2869/19).

Як вбачається із поданих документів в підтвердження понесених судових витрат, 03 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Баган О.В. укладено договір про надання правничої допомоги №15, яким сторони погодили оплату за надані послуги адвоката, розмір якої визначений додаток №1 до вказаного договору, а саме: представництво позивача (надання усних консультацій, зустріч з клієнтом, ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, формування правової позиції) - 1000 грн., складання цивільного позову - 1000 грн., представництво та захист інтересів в Тернопільському міськрайонному суді - 600 грн. за одну участь у судовому засіданні; гонорар у разі позитивного вирішення справи 1000 грн.

Згідно квитанції №RC_KGDUD5SUMFTG4B1RCONVG від 11 листопада 2021 року ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 оплачено адвокату Баган О.В. за надані послуги 2000 грн. згідно рахунку фактури №1 від 08 листопада 2021 року за написання цивільного позову та представництво позивача (надання усних консультацій, зустріч з клієнтом, ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, зняття фотокопій, підбір законодавства, формування правової позиції).

Згідно заяв на переказ готівки від 30 березня 2022 року, від 17 лютого 2022 року ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 оплачено адвокату Баган О.В. за надані послуги 1600 грн. та 1200 грн. відповідно згідно рахунку фактури №2 від 05 лютого 2022 року, рахунку фактури №3 від 18 березня 2022 року за представництво та захист інтересів клієнта в Тернопільському міськрайонному суді, а також гонорар.

Дослідивши зміст наданих доказів в підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, враховуючи конкретні обставини справи, керуючись такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також критерієм розумності, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що слід присуджувати стороні, частково на користь якої ухвалено судове рішення, всі витрати на професійну правову допомогу, що заявлені до стягнення.

Отже, з урахуванням складності справи, обсягом виконаних адвокатом робіт (написання позовної заяви), часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, участі адвоката у судових засіданнях по представництву інтересів позивача 16 березня 2022 року та 08 квітня 2022 року, а також враховуючи те, що позов задоволено частково, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3500 грн. витрат на правову допомогу.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов частково, судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 18 липня 2022 року.

Головуючий

Судді