печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання: Луста В.І.,

учасники справи:

позивач: не з`явився

представник відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення невипечених коштів плати,

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправну бездіяльність Відповідача акціонерне товариство "Українська залізниця", щодо не нарахування та не виплати грошових коштів, не подання розрахункових даних до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, з 17.07.2018 року по даний час передбачених статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зобов`язати Відповідача акціонерне товариство "Українська залізниця" ОСОБА_1 з 17.07.2018 року по даний час грошові кошти передбачені статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та подати ці розрахункові дані на виплату позивачу до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що вона постійно працювала на залізниці, має статус потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи 3-ої категорії, що підтверджується відповідним посвідченням, працює та проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки відповідно до Переліку населених пунктів, Житомирської та Київської областей, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КК України № 106 від 23.07.1991 року та розпорядженням КМ України №17 від 12.01.1993року де місто Коростень, Житомирської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Вважає, що рішенням Конституційного Суду з 17 липня 2018 року відновлено дію статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи" та вона підлягає застосуванню без будь-яких обмежень.

Згідно висновків Верховного Суду, викладених в рішенні від 21.01.2019 та Постанові від 11.12.2019 по справі №240/4946/18, громадянин, який проживає на територіях радіоактивного забруднення, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018 та статті 39 Закону України №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має право на нарахування та виплату з 17.07.2018 щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства встановленого статтею 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ( в редакції від 09.07.2007 ).

14.02.2022 представник відповідач подав відзив на позовну заяву, проти позову заперечував, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, вказував на те що з 1 січня 2015 року вищевказана доплата була припинена, у зв`язку із внесенням змін до Закону №796-ХІІ Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-УІП, яким виключено статті 31, 37, 39, 45.

Додатково наголошує, що вказана доплата не входить в структуру заробітної плати, а є соціальної гарантією, виплата якої компенсувалась підприємствам до 01.01.2015 управліннями праці та соціального захисту населеним. За відсутністю відповідного бюджетного фінансування Держави на вказані кошти та відсутності Порядку щодо здійснення нарахування та виплати доплати саме за місцем основної роботи, а не структурним підрозділом з питань соціального захисту.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2021 року відкрито провадження по справі. Враховуючи положення статей 19, 274 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ, що виникають з трудових правовідносин розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився та надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, не надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не скористався своїм правом на подання відзиву, належним чином був повідомлений про дату розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, Публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця» свою господарську діяльність розпочало 01 грудня 2015 року та є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підвідомчих підприємств і закладів, що мали статус окремих юридичних осіб.

Постановою КМУ «Деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця» від 31 жовтня 2018 р. № 938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменувати його в акціонерне товариство «Українська залізниця». В подальшому внесено зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступне.

Відповідач не заперечує, що позивачка працює в департаменті ЦВА Акціонерного товариства « Укрзалізниця». Має статус потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи 3-ої категорії, що підтверджується відповідним посвідченням. За паспортними даними зареєстрована у зоні гарантованого добровільного відселення там же і працювала у період який оспорюється.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправним рішення щодо не нарахування та не виплату грошових коштів.

Позивачка вважає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Так за статтею 2 вищезгаданого закону, основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі Закон № 76-VІІІ) громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України. Дана редакція існувала у період спірних правовідносин, з 17.07.2017 по 30.08.2019.

Відповідно до Закону України "Про формування, порядок надходження i використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення" від 10.02.2000 №1445-III (далі - Закон України №1445-III), фінансування видатків на заходи, пов`язані з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи та соціальним захистом населення, провадиться за рахунок коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення (далі - Фонд) та інших джерел, визначених законами України. Фонд утворюється у складі Державного бюджету України. Кошти Фонду зараховуються на окремий рахунок Державного бюджету України.

Тобто доплати, в розумінні статті 39 Закону № 76-VІІІ, до структури заробітної плати не входять, не є складовою заробітної плати та не є заробітною платою за особливі умови праці, що включає в себе компенсаційні виплати на відповідний рік, а є соціальною гарантією.

Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VІІІ визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

За змістом частин другої і третьої статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Тобто із 17 липня 2018 року відновлено дію статті 39 Закону № 796-ХІІ у редакції, що діяла до 01 січня 2015 року.

Стаття 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із 17 липня 2018 року має такий зміст:

громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах:

- у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати;

- у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати;

- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати».

Додатково, статтею 63 Закону № 796-ХІІ , в редакції, чинній з 17.07.2018 визначено, що фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.

04 лютого 2016 року прийнято Закон України "Про внесення зміни до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №987-VIII, який згідно з розділом ІІ "Прикінцеві положення" набрав чинності з 01 січня 2016 року і яким включив до Закону №796-ХІІ статтю 39 такого змісту: "Стаття 39. Доплата громадянам, які працюють у зоні відчуження. Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України".

Пунктом 2 «Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» затвердженої постановою КМУ від 20 вересня 2005 року №936 (надалі порядок №936), визначено, що розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня за програмами є структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних і Київської міської держадміністрацій, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім м. Києва) рад, Фонд соціального захисту інвалідів.

Підпунктом 5 пункту 4 Порядку №936 у редакції до 01.11.2016 було визначено: виплата компенсацій та допомоги певних видів, передбачених Законом ( 796-12 ), проводиться центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім м. Києва) рад (далі - уповноважений орган) за місцем фактичного проживання (перебування) працюючих та непрацюючих громадян, у тому числі пенсіонерів, працюючим і непрацюючим громадянам і пенсіонерам, зокрема пенсіонерам та особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби та інших органів, громадянам, що провадять підприємницьку діяльність без утворення юридичної особи, громадянам, які працюють у громадян, що провадять підприємницьку діяльність без утворення юридичної особи, а саме: доплата особам за роботу (службу) на території зон радіоактивного забруднення відповідно до статей 39, 40 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою КМУ від 26 жовтня 2016 р. № 759 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 р. №936 і від 14 травня 2015 р. №285" затверджено зміни що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 р. №936 і від 14 травня 2015 р. №285 у пункті 4 підпункт 5 виключити. Постанова КМУ набрала чинності 02.11.2016.

Таким чином, станом на момент виникнення спірних правовідносин (17.07.2018 по 30.08.2019), у підприємств, установ, організацій, які знаходяться на території зон радіоактивного забруднення (крім зони відчуження) відсутній обов`язок подавати до уповноваженого органу документи щодо розрахункових витрат на виплату доплат до зарплати відповідно до статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тобто відсутні делеговані державою повноваження .

Тобто у відповідача відсутній обов`язок щодо нарахування та виплати доплати громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення.

Враховуючи, правове регулювання даного питання, відсутність обов`язку на законодавчому рівні у відповідача щодо нарахування та виплати позивачу доплати за роботу у зоні гарантованого добровільного відселення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у цій частині.

Окрім того, суд відмічає, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справа №240/4937/18 не є зразковою по відношенню до даної адміністративної справи, оскільки рішення суду у справі №240/4937/18 є зразковим для справ, у яких предметом спору є виплата пенсійними органами непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, підвищення до пенсії у розмірах, установлених частиною другою статті 39 Закону №796-ХІІ у редакції, чинній до 01 січня 2015 року.

Позивач не надано доказів що вона є непрацюючим пенсіонером, а Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у даному випадку є роботодавцем по відношенню до позивачки.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 81 УПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно із ст.141 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Позивач

Відповідно до положень ч. 2 ст.141 ЦПК України, з урахуванням того, що суд відмовив у задоволенні позову, судові витрати по стягненню судового збору не стягуються з відповідача.

Керуючись ст.ст. 1,2, 35 ЗУ «Про оплату праці», ст. 116, 117 КзпП України, ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждати в наслідок Чорнобильської катастрофи", ст.ст. 12,13,77,79, 81,263,264 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позовній заяві ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» , третя особа: третя особа Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення невиплачених коштів відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , РНКПО НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерного товариства «Українська залізниця», Код , місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5.

Суддя Остапчук Т.В.