ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/280/22 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Костів О. З., Парандюк Т. С.,

за участі секретаря - Дідух М.Є.

учасників справи: представника ОСОБА_1 адвоката Рукавця О.В. в режимі відеоконференції

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/12647/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Рукавець Олександр Володимирович, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 6 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, постановленого суддею Ромазаном В.В., повний текст рішення виготовлено 10 грудня 2021 року, -

ВСТАНОВИв:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача в її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, за період з жовтня 2018 року по лютий 2021 року в сумі 7086 грн., а також витрати на правову допомогу. В обгрунтування вимог посилається на те, що на виконанні у старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Івано-Франківськ) перебуває виконавчий лист №2-110/2008, виданий Козівським районним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 350 грн. щомісячно, починаючи з 05.03.2008 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідач є працездатною особою, належним чином свої аліментні зобов`язання визначених судовим рішення не виконує та у нього утворилась заборгованість, яка складає 23 315 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця Тернопільського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ). Сума нарахованої відповідачу пені за несплату аліментів за вказаний період згідно поданого позивачем розрахунку складає 7086 грн., яку просить стягнути із відповідача. Також просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 6 грудня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 пеню за не сплату аліментів за період з 01.10.2018 року по 01.02.2021 року в розмірі 7086 (сім тисяч вісімдесят шість) грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 інтереси якого представляє адвокат Рукавець О.В. подав апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення у даній справі, яким у позові ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не досліджені докази про своєчасну сплату аліментів та відповідно незаконні дії державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Зазначає, що у наданих ним квитанціях підтверджений факт відсутності заборгованості щодо сплати аліментів та підтверджений факт відповідального відношення до виконання своїх обов`язків батька та своєчасну сплату аліментів

Він кожного місяця через відділення Укрпошти перераховував суму аліментів, визначену судом на ім`я своєї колишньої дружини .

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що у позові ОСОБА_2 вказує на борг у нього на підставі розрахунку державного виконавця та вказує, що станом на 01.03.2021 року борг становить 23315 грн. А згідно наданого ним розрахунку заборгованості по аліментах від 09.11.2021 р., наданого державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби за ним станом на 19.07.2021 року, рахується заборгованість в розмірі 10 340,74 грн. за період з жовтня 2021 року по лютий 2021 року. В даному розрахунку чітко зазначені регулярні, помісячні платежі аліментів .

Також посилається на те, що його ніхто не ставив до відома, що він повинен сплачувати більшу суму аліментів ніж визначена рішенням суду. Він не заперечував проти фінансової допомоги сину та сплачував її в добровільному порядку. Жодної заборгованості по сплаті аліментів не було. Згідно з рішенням суду про стягнення аліментів ОСОБА_1 повинен сплачувати лише 350 грн. на місяць, однак він додатково та добровільно, бере участь у витратах на утримання сина.

При розгляді цивільної справи №607/10580/20 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач не заперечував проти збільшення розміру аліментів не дивлячись на значне погіршення його матеріального стану. Судове рішення у даній справі від 16.09.2020р. він не оскаржував та з вересня 2020 року перераховує по 1500 грн. кожного місяця на ім`я своєї колишньої дружини. Він сплачує аліменти за новим виконавчим листом, що також свідчить про відсутність умислу на ухилення від сплати заборгованості за аліментами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду від 6 грудня 2021 року без змін. Посилається на те, що державний виконавець під час обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів, діяв відповідно до вимог чинного законодавства, у яке 3 липня 2018 року були внесені зміни та встановлено гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачем не надано доказів того, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перарахуванням аліментів банками.

Також зазначає, що відповідач замовчував той факт, що в провадженні Козівського районного суду перебувала справа №951/178/21 за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС, під час розгляду якої скаржником не було додано жодного доказу про те, що він звертався із скаргою до начальника Тернопільского міського відділу ДВС на бездіяльність державного виконавця чи доказів особистих звернень до державного виконавця.

Зі змісту розрахунків та матеріалів виконавчого провадження вбачалось, що періодичне погашення боржником певних сум заборгованості не призвело до повного погашення заборгованості зі сплати аліментів.

Під час розгляду справи в апеляційному суді в режимі відеоконференції представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Рукавець О.В. підтримав вимоги апеляційної скарги, зіславшись на викладені у ній доводи.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Гриців О.Я., будучи належно повідомленими про розгляд справи, у судове засідання не з`явилися та подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, що відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі з 18 березня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 26 серпня 2010 року було розірвано згідно рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 19.03.2008 року.

Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що визнається та не заперечується сторонами.

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 19.03.2008 р. у цивільній справі № 2-110/2008, вирішено стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 350 грн., щомісячно, починаючи з 05.03.2008 року до досягнення повноліття дитини.

В порядку виконання вказаного рішення суду, 05.05.2010 року Козівським районним судом Тернопільської області видано виконавчий лист №2-110/2008, який перебував на виконанні в Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 вересня 2020 року, яке набрало законної сили у цивільній справі №607/10580/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів позов задоволено частково. Ухвалено змінити розмір стягнення аліментів, визначений рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 19.03.2008 року у цивільній справі №2-110/2008 та стягувати з ОСОБА_1 у користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості по аліментах від 09.11.2021 року, наданого державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Савчук А.О., за ОСОБА_1 станом на 19.07.2021 року, тобто на момент подачі позову, рахується заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 10340,74 грн. за період з жовтня 2018 року лютий 2021 року.

Ухвалою Козівського районного суду від 24.03.2021 року у справі №951/178/21 за скаргою адвоката Рукавця О.В. подану в інтересах ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) у задоволенні зазначеної скарги, відмовлено. Вказану ухвалу Козівського районного суду залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 27.05.2021 року.

При розгляді зазначеної скарги ОСОБА_1 . Козівським районним судом встановлено, що на виконанні Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження №62457612, згідно з виконавчого листа №2-110-2008 від 05.05.2010, виданого Козівським районним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 350 грн. щомісячно починаючи з 05.03.2008 року до досягнення повноліття дитини. Згідно із розрахунком від 06.07.2020 року за період з червня 2010 по червень 2020 у ОСОБА_1 станом на 01.07.2020р. по вищевказаному виконавчому провадженню числиться заборгованість у розмірі 56383, 74 грн. Згідно розрахунку від 16.12.2020 року за період з червня 2010 по грудень 2020 у ОСОБА_1 станом на 31.12.2020р. по вищевказаному виконавчому провадженню числиться заборгованість у розмірі 20920 грн. Згідно з розрахунку від 01.03.2021 року за період з червня 2010 по лютий 2021 у ОСОБА_1 станом на 01.03.2021р. по вищевказаному виконавчому провадженню числиться заборгованість у розмірі 23315 грн. Постановою від 27.05.2021 року, яка винесена за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на означену ухвалу Козівського районного суду, Тернопільський апеляційний суд зазначив, що за ОСОБА_1 числиться заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Савчук А.О., у відповідності до вимог ЗУ Про виконавче провадження 14.01.2021 року було винесено постанови про ряд обмежень щодо боржника. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення порушення судом норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскарженої ухвали. Підставою винесення постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», є саме наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці. Позивачем не спростовано наявної заборгованості а наявні в матеріалах справи квитанції про сплату аліментів не свідчать про відсутність заборгованості та були враховані державним виконавцем при розрахунку заборгованості.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення пені за несплату аліментів суд першої інстанції виходив із того, що несплата відповідачем аліментів згідно рішення суду на утримання неповнолітньої дитини, мала місце з вини ОСОБА_1 , тому є підстави для стягнення неустойки (пені) із відповідача.

Висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст.180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно статті 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Відповідно до ст. 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при вирішенні спору про стягнення на підставі ч. 1ст. 196 СК Українипені від суми несплачених аліментів слід з`ясувати розмір не сплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року за результатами розгляду справи № 572/1762/15-ц.

Обґрунтовуючи позов, позивачка зазначила, що відповідач не виконує належним чином свої аліментні зобов`язання, визначених судовим рішенням.

Позивачем надано суду розрахунок розміру пені за період з з жовтня 2018 року по лютий 2021 року у сумі 7086 грн, що відповідає порядку обчислення пені, визначеному постановою Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року за результатами розгляду справи № 572/1762/15-ц і вказаний розрахунок відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні спору, дослідженими доказами було доведено, що загальний розмір неустойки (пені) за період з 1.10.2021 року по 01.02.2021 року, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, становить 7086 грн.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що загальний розмір неустойки (пені), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 7086 грн.

Твердження апеляційної скарги, що у наданих відповідачем квитанціях підтверджений факт відсутності заборгованості щодо сплати аліментів колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а саме, розрахунком заборгованості від 16.03.2021 року за №17003, який відповідачем не спростований (а.с.4-6) та зі змісту якого вбачається, що періодичне погашення боржником певних сум заборгованості не призвело до повного погашення заборгованості зі сплати аліментів. Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Козівського районного суду перебувала на розгляді скарга ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця, де предметом спору був вищезазначений розрахунок. Ухвалою Козівського районного суду від 24.03.2021 року у справі №951/178/21 за скаргою представника ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) у задоволенні зазначеної скарги, відмовлено. Вказану ухвалу Козівського районного суду залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 27.05.2021 року.

Не заслуговують на увагу посилання апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не було поставлено до відома, що він повинен сплачувати більшу суму аліментів, ніж визначена рішенням суду, оскільки державний виконавець під час обчислення розміру заборгованості із сплати аліментів діяв відповідно до вимог чинного законодавства, яким встановлений гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, незнання відповідачем про вказані зміни до законодавства, самі по собі не можуть бути підставою для звільнення його від відповідальності у вигляді стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до вимог ч.1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Висновки, наведені в рішенні суду в частині щодо стягнення витрат на правову допомогу не охоплені доводами апеляційної скарги; під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, а тому в апеляційного суду відсутні підстави для виходу за доводи та межі апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування судового рішення із мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді покласти на відповідача в межах понесених сум.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Рукавець Олександр Володимирович, залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 6 грудня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді покласти на відповідача в межах понесених ним сум.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 серпня 2022 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Костів О.З.