Провадження № 22-ц/801/1309/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 рокуСправа № 127/18302/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Медвецького С.К., Рибчинського В.П.,

з участю секретаря судового засідання: Олійник Г.Є.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Акціонерне товариство "Оператор газорозподільних систем «Вінницягаз»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2022 року, ухвалене в складі судді Жмудя О.О., в залі суду,

встановив:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільних систем «Вінницягаз» про відшкодування моральної шкоди та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 19.04.2021 по місцю проживання позивача працівники AT «Оператор газорозподільних систем «Вінницягаз» виявили несанкціоноване газове обладнання, яке знаходилось в неробочому стані в непристосованих та захаращених господарських будівлях і не було жодним чином під`єднано до системи газопостачання. Позивач пояснював, що вказані будівлі перейшли йому в спадщину від покійного батька, і що він не знав про існування вказаного несанкціонованого газового обладнання та жодним чином не користувався ним. Ніяких конкретних доказів вини ОСОБА_1 та його втручання в систему газопостачання немає, що було встановлено при огляді вищевказаними працівниками та підтверджено комісією Лука-Мелешківської сільської ради, яка проводила обстеження, однак газопостачання в той же день було опломбовано та припинено.

Позивач не має змоги користуватись газом для приготування їжі та задоволення своїх побутових потреб, будучи людиною похилого віку та інвалідом II групи. Такі дії «Вінницягаз» є незаконними та завдають шкоду здоров`ю та інтересам позивача.

Позивачем вказано, що він зазнає моральних страждань, що спричинило головний біль та призвело до значного погіршення стану здоров`я, тому з посиланням на викладені обставини, позивач звернувшись в суд з даним позовом, просив:

- стягнути з відповідача на його користь спричинену йому моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн

- зобов`язати відповідача провести необхідні дії по поновленню нормальної роботи газопостачання будинку.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор Газарозподільних систем «Вінницягаз» про відшкодування моральної шкоди та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірних дій відповідача, позивач не надав і серед складових елементів цивільно-правового правопорушення, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між протиправним (неправомірним) діянням відповідача та моральною шкодою, про спричинення якої стверджує позивач.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, вважаючи його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції фактично прийняв позицію відповідача, поверхнево оцінив докази спричинення моральної шкоди, а відповідач не надав доказів того, що саме ОСОБА_1 встановлював та користувався газовим обладнанням.

Також у апеляційній скарзі зазначено, що припинення газопостачання відбулось з порушенням Правил постачання природнього газу від 30.09.2015 року №2495 та положення Кодексу газорозподільних систем від 30.09.2015 року №2494. Зокрема, в порушення вказаних Правил, оператор газорозподільних систем не повідомив ОСОБА_1 про припинення газопостачання за три дні до такого відключення.

Разом з тим, суд першої інстанції не приділив належної уваги тому, що на неодноразові звернення позивача про відновлення газопостачання, відповідач не реагує, акт перевірки відносно несанкціонованого втручання в систему газорозподілу йому не надав.

Крім того, в апеляційній скарзі вказано, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач є людиною похилого віку, особою з інвалідністю ІІ групи, а дії відповідача унеможливлюють його нормальне життя, залишають його без опалення та можливості приготувати їжу.

На апеляційну скаргу представником Акціонерного товариства "Оператор газорозподільних систем «Вінницягаз» подано відзив у якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, а апеляційна скарга і позовна заява безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених у ній.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_1 надавалися послуги з розподілу природного газу відповідачем на умовах типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2498.

19.04.2021 за місцем проживання ОСОБА_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відбулася перевірка системи газопостачання за результатами якої було виявлено несанкціонований газопровід та складено відповідний акт про порушення №3-7.

На підставі підпункту 6 пункту 1 глави 7 розділу 6 Кодексу газорозподільних систем України ОСОБА_1 було припинено газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача у зв`язку із несанкціонованим відбором природного газу.

20.05.2021 постійно діючою комісією з розгляду актів про порушення та проведення перерахунку (донарахування) або зміну режиму нарахування об`ємів природного газу AT «Вінницягаз» було розглянуто акт про порушення №3-7 від 19.04.2021, за результатами вирішено: акт задовольнити повністю, здійснити розрахунок об`єму необлікованого природного газу згідно вимог розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем.

Також, 20.05.2021 АТ «Оператор газорозподільних систем «Вінницягаз» було складено акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості споживачу, згідно, якого ОСОБА_1 донараховано обсяг природного газу в кількості 28 356,18 куб. м, вартість якого склала 255 416,27 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 своїм правом на оскарження дій АТ «Оператор газорозподільних систем «Вінницягаз» не скористався, при цьому звернувшись в суд із даним позовом, просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн та зобов`язати відповідача провести необхідні дії по поновленню нормальної роботи газопостачання будинку.

Частиною третьою статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За приписами статті 1167 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Положеннями пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

За приписами частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач не надав належних та допустимих доказів того, що дії відповідача негативно вплинули на уклад його життя, стан здоров`я, а сама по собі конфліктна ситуація з постачальником комунальних послуг не підтверджує ці обставини.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач не довів факт завдання йому моральної шкоди, у зв`язку з чим відсутні підстави для її відшкодування через недоведеність.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів вини ОСОБА_1 у встановлені та користуванні газовим обладнанням не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною першою статті 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, згідно з частиною першою та частиною другою статті 12 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" - постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобов`язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Положеннями частини четвертої статті 12, частини третьої статті 19, частини першої статті 23 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" визначено, що несанкціонованим відбором природного газу вважається, крім іншого: споживанням природного газу поза охопленням приладами обліку. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом. Фізичні особи, фізичні особи-підприємці та юридичні особи, які порушили законодавство з питань функціонування ринку природного газу, несуть відповідальність згідно із законом. Правопорушеннями на ринку природного газу, крім інших, є: несанкціонований відбір природного газу; самовільне під`єднання до Єдиної газотранспортної системи України, зривання або пошкодження цілісності пломб, повірочного тавра, заглушок, тощо, що впливає на безпеку постачання природного газу або результати вимірювання; відмова у доступі працівників уповноважених газопостачальних, газорозподільних та газотранспортних підприємств до приміщень, житлових та підсобних приміщень, де розташовані газові прилади (пристрої), лічильники газу.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивачем не спростовано існування вказаного несанкціонованого газового обладнання та зазначено лише, що даним несанкціонованим газопроводом він не користувався та не знав про його наявність.

Однак, враховуючи наведені вище вимоги законодавства, беручи на себе зобов`язання з використання природнього газу, споживач також бере на себе обов`язок належного використання обладнання газопостачання і, відповідно, несе відповідальність у випадку виявлення порушень щодо несанкціонованого підключення газопроводу.

Щодо доводів апеляційної скарги про зобов`язання відповідача провести необхідні дії по поновленню нормальної роботи газопостачання в будинку позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що оскільки незаконність дій відповідача щодо припинення газопостачання як в суді першої інстанції так і під час розгляду апеляційної скарги є недоведеною, то підстав для задоволення таких вимог немає.

Крім того, відповідно до пункту 6 глави 7 розділу УІІ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2494, відновлення газопостачання (розподілу природного газу) здійснюється Оператором ГРМ протягом двох робочих днів у містах та п`яти календарних днів у сільській місцевості за письмовим зверненням споживача (його постачальника) про відновлення газопостачання (розподілу природного газу) та після усунення порушень (за їх наявності) і відшкодування Оператору ГРМ витрат на припинення та відновлення газопостачання (розподілу природного газу).

Інші доводи викладені в апеляційній скарзі, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні заявлених вимог, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, і що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Аргументи апеляційної скарги, в їх сукупності, не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, доводи скаржника не дають правових підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

В даному випадку позивач звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги в силу п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

В. П. Рибчинський