Справа № 456/148/22
Провадження № 2/456/511/2022
РІШЕННЯ
іменем України

29 листопада 2022 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Балабанській О.Т.

з участю прокурора ОСОБА_1

представника Фонду державного майна України Хайновського О.О.

представника відповідача «Укроборонресурси» Гайдамаченко В.Г.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию цивільну справу за позовом Першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі його органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних відносинах Фонду державного майна України до Державного підприємства «Укроборонресурси», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна, переданого на виконання недійсного правочину договору купівлі-продажу, -

в с т а н о в и в :
Підстава позову (позиція позивача): Перший заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі його органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних відносинах Фонду державного майна України звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу 2/100 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 від 05.03.2010, а саме: сховища (склад) «Л-1», загальною площею 627,9 кв. м., огорожі АДРЕСА_1 , укладений між держаним підприємством «Укроборонресурси» та фізичною особою ОСОБА_2 . Витребувати від ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь держави в особі Фонду державного майна України майно - 2/100 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , а саме: сховище (склад) «Л-1», загальною площею 627,9 кв. м., огорожу № 4/11-73,0 м/п по АДРЕСА_2 , переданого на виконання недійсного правочину - договору купівлі-продажу від 05.03.2010, укладеного між держаним підприємством «Укроборонресурси» та фізичною особою ОСОБА_2 . Стягнути з фізичної особи ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь військової прокуратури Західного регіону України (79007, м. Львів, вул. Клепарівська, 20, , розрахунковий рахунок 2783 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172) 3842 грн. судового збору. В обґрунтування звернення до суду покликається на те, що під час здійснення представництва інтересів держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом, звертатися до суду з позовом (п. 1 ч. 6 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»). У свою чергу, нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається, а здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці, спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. Так, усвідомлюючи факт порушення інтересів держави та вибуття частини нерухомого майна військового містечка № НОМЕР_1 військової частини по АДРЕСА_2 , уповноваженим на здійснення представницької діяльності (Фондом державного майна України), вказаний факт залишено поза увагою, зважаючи на наявність в останнього необхідного обсягу процесуальної дієздатності щодо самостійного звернення до суду із вказаним позовом задля відновлення своїх порушених прав та інтересів. 19.05.2021 на адресу Фонду державного майна України Спеціалізованою прокуратурою регіону в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» скеровано запит про повідомлення щодо вжитих останнім заходів представницького характеру з метою усунення порушень за вказаним фактом щодо нерухомого майна державної власності. Фонд державного майна України, надаючи відповідь на вказаний вище запит (вих. № 10-47-14991 від 02.07.2021), свою позицію щодо порушення інтересів держави жодним чином не висловив, про наміри самостійно звернутися з позовом до суду не заявив, водночас не спростував й твердження прокуратури регіону щодо виявлених порушень законодавства. Такі дії Спеціалізованою прокуратурою регіону оцінюються як бездіяльність. Іншими словами, сам факт не звернення до суду органу, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, свідчить про те, що такий орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з цим, у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18. Законом України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі», якою визначено особливості та правові основи управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. Державне підприємство «Укроборонресурси» створене з метою виробництва технічних засобів транспортування, зберігання та видачі пального для Збройних Сил України, а також виготовлення іншої продукції, товарів народного споживання, надання послуг для задоволення потреб народного господарювання і населення України, виконання держзамовлення в повному обсязі. Відповідно до п.п. 1.1 Статуту державного підприємства «Укроборонресурси», затвердженого Міністром оборони України 22.09.1997, чинного на момент укладення оспорюваного договору, останнє є державним підприємством, заснованим на майні, що є державною власністю, створеним Міністерством оборони України і підпорядкованим йому. Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2011 № 374 Державне підприємство «Укроборонресурси» включено до складу Державного концерну «Укроборонпром». Поряд з цим, відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1229 «Деякі питання діяльності Державного концерну Укроборонпром» ДП «Укроборонресурси» виключено зі складу підприємств-учасників Концерну. Натомість, вказаною постановою уряду єдиний майновий комплекс ДП «Укроборонресурси» передано до сфери управління Фонду державного майна України з метою його подальшої приватизації. 15.04.2021 на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 1229 складено Акт приймання-передачі, затверджений Головою Фонду державного майна України, відповідно до якого єдиний майновий комплекс ДП «Укроборонресурси» передано з управління ДК «Укроборонпром» до сфери управління Фонду державного майна України. Таким чином, станом на теперішній час саме Фонд державного майна України є уповноваженим суб`єктом з управління майном ДП «Укроборонресурси» з огляду на те, що Фонд державного майна України є правонаступником прав та обов`язків ДК «Укроборонпром». Вказана позиція підтверджується ухвалами Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 456/166/20 та від 15.09.2021 у справі № 456/3389/19. Так, прокуратурою регіону 19.05.2021 проінформовано Фонд державного майна про порушення інтересів держави під час укладення договорів купівлі- продажу нерухомого майна у м. Стрий. Фонд державного майна надав відповідь на адресу прокуратури регіону, в якій повідомив про те, що не заперечує проти подання прокуратурою відповідних позовів до суду. 18.11.2021 заступником керівника Спеціалізованої прокуратури регіону направлено лист на адресу позивача про порушення інтересів держави під час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 05.03.2010 між ОСОБА_2 та ДП «Укроборонресурси». Натомість, Фонд державного майна відповіді на вказаний лист не надав. Указані обставини свідчать про нездійснення позивачем захисту інтересів держави, що проявляється в його пасивній поведінці для захисту інтересів держави, а тому це підтверджує наявність «виключного випадку» для звернення прокурора з даним позовом до суду. У зв`язку з цим, 24.12.2021 Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Західного регіону на підставі ч. 4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру» листом повідомлено Фонд державного майна України про намір здійснювати заходи представницького характеру для захисту порушених інтересів держави. Відтак, пред`явлення даного позову заступником прокурора регіону з інтересах держави в особі позивача викликано саме захистом інтересів держави у суді, оскільки останнім, як уповноваженим органом з управління об`єктами державної власності, заходів щодо оскарження у суді відчуження об`єктів нерухомості державної власності та повернення їх у державну власність до часу звернення з даною позовною заявою не вжито. Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері у 2019 році в ході вивчення стану представницької діяльності щодо захисту нтересів держави у сфері збереження та використання державного майна встановлено факт порушення законних інтересів держави щодо продажу об`єкту нерухомості суб`єктом господарювання без відповідних на те повноважень у державного підприємства «Укроборонресурси». 22.08.2019 заступником прокурора регіону до Стрийського міськрайонного суду Львівської області подано позов в інтересах держави в особі ДК «Укроборонпром» та ДП «Укроборонресурси» до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору та повернення майна (2/100 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , а саме: сховища (склад) «Л-1», загальною площею 627,9 кв. м., огорожі № 4/1 1-73,0 м/п по АДРЕСА_2 , яке передано за недійсним договором купівлі-продажу, укладеного між державним підприємством «Укроборонресурси» та фізичною особою ОСОБА_2 , переданого на виконання недійсного правочину. Рішенням суду першої інстанції у позові відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду скасовано рішення суду першої інстанції, позовні вимоги прокурора задоволено. Суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про незаконність оскаржуваного договору купівлі-продажу та визнав недійсним останній. Проте, постановою Верховного Суду від 22.09.2021 у справі №456/3389/19 залишено без розгляду позов прокурора у зазначеній справі лише у зв`язку тим, що у прокурора відсутні повноваження на здійснення представництва в суді інтересів держави в особі ДП «Укроборонресурни», яке, на думку суду, є державною компанією. Відтак, враховуючи обставини про перехід до сфери управління Фонду державного майна України єдиним майновим комплексом державного підприємства «Укроборонресурси», наявні підстави для звернення до суду в інтересах держави в особі Фонду державного майна України. Так, 24.05.2001 відповідно до наказу Генерального директора державного підприємства «Укроборонресурси» від 24.05.2001 № 84 створено Західну філію підприємства та затверджено її Положення. Директором Західної філії ДП МОУ «Укробонресурси» призначено ОСОБА_3 . Наказом МОУ від 11.01.2005 № 13 «Про додаткове наділення ДП МОУ «Укроборонресурси» основними фондами», Підприємству передано до його статутного фонду майно, зокрема військову частина НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до зазначеного наказу будівлі, споруди та майно були передані з метою збільшення статутного фонду для забезпечення ефективного використання державного майна, що належить до сфери управління МОУ. 31.01.2005 складено акт прийому-передачі фондів та майна військової частини НОМЕР_2 , до статутного фонду ДП МОУ «Укроборонресурси». Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.11.2005 власникам витребовуваного майна, а саме: сховища (склад) «Л-1», загальною площею 627,9 кв. м., огорожі № 4/1 1-73,0 м/п є держава в особі Верховної Ради України в повному господарському віданні Підприємства. Міністерство оборони України надіслано лист 220/5456 до Фонду державного майна України щодо надання погодження на відчуження шляхом продажу об`єктів нерухомості, що перебувають на балансі Державного підприємства МОУ «Укроборонресурси» розташованих за адресою: м. Стрий і м. Одеса. Фонд державного майна України надіслав відповідь до Міністерства оборони України, в якому погоджував відчуження шляхом продажу виключно на аукціоні нерухомого майна, що перебуває на балансі Підприємства, відповідно до погоджених висновків про його вартість. Відповідно до висновку оцінювача, майно, яке оцінювалось, становить 6 287 443 грн. (без ПДВ) - у кількості 96 об`єктів. 23.03.2009 після отримання листа від Фонду державного майна України Міністром оборони України видано наказ № 131 від 23.03.2009 «Про надання згоди на відчуження майна ДП МОУ «Укроборонресурси», в якому одразу було зазначено, що в разі повторного проведення аукціону, дозволити зменшити початкову вартість продажу майна не більше як на 30%. Відповідно до додатку вказаного наказу, перелік будівель зі складськими приміщеннями складав 93 об`єкти, в які включалися будівлі та споруди, які знаходяться в м. Одеса (7 об`єктів) та в м. Стрий Львівської області (6 об`єктів). Фонд державного майна України надіслав лист до МОУ щодо відкликання листів погоджень на відчуження державного майна, які перебувають у сфері управління МОУ. Таким чином, відсутній дозвіл Фонду державного майна України щодо погодження реалізації на прилюдних торгах оспорюваного майна. Разом з тим, 05.03.2010 між держаним підприємством Укроборонресурси» в особі ОСОБА_3 та фізичноро особою ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу 2/100 ідеальні частини будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , а саме: сховище (склад) «Л-1», загальною площею 627,9 кв. м., огорожа № 4/11-73,0 м/п по АДРЕСА_2 Відповідно до п. 6 Порядку відчуження об`єктів державної власності, затверджений Постановою Кабінету Міністрів, України від 06.06.2007 №803 відчуження майна здійснюється безпосередньо суб`єктом господарювання, на балансі якого перебуває таке майно, лише після надання на це згоди або дозволу відповідного суб`єкта управління майном, такий є представником власника і виконує його функції у межах, визначених законодавчими актами. Рішення про надання згоди на відчуження нерухомого лйна, а також повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання з рухомого складу залізничного транспорту приймається суб`єктами управління лише за погодженням з Фондом державного майна. У пункті 7 вказаного Порядку визначено перелік документів, які необхідно подати суб`єкту господарювання для отримання згоди на відчуження майна разом із зверненням стосовно відчуження майна. Згідно з п. 8 Порядку рішення про надання згоди на відчуження майна приймається відповідним суб`єктом управління у формі розпорядчого акта, про відмову в наданні такої згоди - у формі листа. Рішення про погодження чи відмову в погодженні відчуження майна надається Фондом державного майна у формі листа. Відповідно до п. 6 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1080, яке діяло на час укладення спірного договору, Міністерство оборони України створює, реорганізує і ліквідує підприємства, установи та організації, які забезпечують діяльність Збройних Сил України, здійснює управління закріпленим за ними державним майном, контроль за їх діяльністю. Отже, на час укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу законодавцєм чітко було визначено порядок відчуження державного майна, яке перебуває у господарському віданні державних підприємств, вказані номативно-правові акти є загальнодоступними і відповідачі мали можливість з ними ознайомитись при здійсненні правочину та були зобов`язані їх виконувати. Крім того, при реалізації державного майна представником ЛП Укроборонресурси» було відсутнє погодження Фонду державного майна України. 12.05.2009 вказаним Фондом відкликано лист щодо погодження реалізації фондів ДП МОУ «Укроборонресурси» вих. № 10-24-6515. Отже, на час здійснення правочину погодження Фонду державного майна України на відчуження спірного майна не було, що підтверджується листом останнього від 20.03.2013 № 10-24-3491. З огляду на викладене, договір купівлі-продажу від 05.03.2010 укладено собою, яка не мала на момент вчинення правочину достатньої цивільної дієздатності, державне майно вибуло поза волею власника, а отже є всі підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем не існує жодних юридичних відносин. У постанові від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила: «Власник з дотриманням вимог статті 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна. У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права. Подібні за змістом висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 звернула увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном зазначене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п.п. 115, 143 постанови від 14.11.2018). У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові, таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (п.п. 116, 144 постанови від 14.11.2018). Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі ст. 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це право передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч. 3 ст. 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (ч.ч. 1-3 ст. 388 ЦК України). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У зв`язку з цим, нерухоме майно - сховище (склад) «Л-1», загальною площею 627,9 кв.м., огорожа №4/11-73,0 м/п по АДРЕСА_2 підлягає витребуванню від ОСОБА_2 на користь держави в особі Фонду державного майна України.

Позиція відповідачів.
У відзиві на позовну заяву, представник відповідача Державного підприємства «Укроборонресурси» просить позов задоволити з наступних підстав. Наказом Міністерства оборони України №13 від 11.01.2005 «Про додаткове наділення ДП МОУ «Укроборонресурси» основними фондами», Підприємству було передано до його статутного фонду майно, яке належало до 3205 центральної автомобільної бази (військова частина НОМЕР_2 , по АДРЕСА_2 ). Відповідно до наказу, будівлі, споруди та майно були передані з метою збільшення статутного фонду для забезпечення ефективного використання державного майна. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_4 від 29.11.2005 власником спірного майна є держава в особі Верховної Ради України. 05.03.2010 між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 укладено спірний договір купівлі- продажу державного майна - 2/100 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , а саме: сховище (склад) «Л-1» загальною площею 627,9 кв.м., огорожа № 4/11 - 73,0 м/п, що розташовані по АДРЕСА_2 . Внаслідок укладання спірного договору частина військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 вибула з державної власності всупереч встановленого законом порядку і умов набуття та припинення права власності, поза волею власника та інтересів держави і суспільства. Всупереч встановленому законодавством порядку та норм законодавства спірний договір було укладено, а державне майно відчужене без дозволу (погодження) Фонду державного майна України та без згоди органу, до сфери управління якого воно належить, оскільки в той час рішення суб`єкта управління майном - Міністра оборони України було заблоковано (відкликано). Крім того, за дорученням Кабінету Міністрів України всі погодження на відчуження державного майна державних підприємств Міноборони надані у 2009 році були відкликані. Таким чином, відчуження спірного державного майна було здійснено поза волею власника, всупереч інтересам держави і суспільства, а особа, яка вчиняла правочин не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності. Відповідно не було додержано вимог, необхідних для чинності правочину, визначених ст.203 Цивільного кодексу. Спірне майно вибуло з державної власності не лише всупереч встановленому законом порядку та волі власника, але й за заниженою в багато разів ціною, разом з землями оборони на яких це нерухоме майно знаходиться. Разом з тим, відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі оборони. 627,9 кв.м. державної нерухомості та 72 м.п. огорожі перейшли в приватну власність Відповідача 2 за спірним правочином всього за 67 381,06 грн., при тому що відповідно до відомостей, викладених у витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 17.02.2010 за №25345006 (реєстраційний №12972518) вартість майна, що було відчужено, була майже в дев`ять разів більшою та становила 637 210,00 грн. що підтверджується, наявним в матеріалах справи договором купівлі-продажу.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 вказує на те, що позов не визнає, вважає його безпідставним та необгрунтованим, таким, що не підлягає задоволенню. Позивач, як на правомірність звернення з позовом до ДП «Укроборонресурси» та ОСОБА_2 покликається на те, що п.1 Постанови КМУ від 09.12.2020 № 1229 «Про деякі питання діяльності Державного концерну «Укроборонпром» ДП «Укроборонресурси» виключено зі складу підприємств - учасників Концерну. Натомість, вказаною постановою уряду єдиний майновий комплекс ДП «Укроборонресурси» передано до сфери управління Фонду державного майна України з метою подальшої реалізації. 15.04.2021 на виконання постанови КМУ від 09.12.2020 № 1229 складено Акт приймання-передачі. Таким чином станом на день звернення з позовом Фонд державного майна України є правонаступником прав та обов`язків ДК «Укроборонпром». Вважає, що позов подано з пропуском строку позовної давності, що жодним чином не спростовується позивачем. Та не обґрунтовуються причини пропуску строків позовної давності і їх поважність, хоча сплив строків позовної давності є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову і застосування строків підлягає обов`язковому застосуванню у цій справі, якщо суд дійде до висновку про наявність порушення прав позивача. Позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом, оскільки перебіг такого розпочався з 05.03.2010, тобто з моменту укладення договору купівлі-продажу, а не в 2019 році чи в 2021 році після підписання акта приймання-передачі від 15.04.2021 на виконання постанови КМУ від 09.12.2020 № 1229. Протягом значного проміжку часу ні державне підприємство МОУ «Укрборонресурси», ні Міністерство оборони України, ні Фонд державного майна України, ні прокурор в інтересах держави не звертались до суду з будь-якими претензіями з приводу майна, що, нібито, вибуло поза волею власника. Згідно відповіді Фонду державного майна України від 27.11.2020 за № К-24- 24309, адресованої адвокату Василишину І.И., вбачається, що Фонд державного майна України знав про відчуження ДП «Укроборонресурси» майна, оскільки надав на запит адвоката лист направлений державним підприємством па адресу ФДМ України від 23.03.2010 № 134 із копією звіту за результатами відчуження та використання коштів, отриманих від продажу майна підприємства за адресою АДРЕСА_2 . Таким чином ФДМ України знав ще 23.03.2010 про відчуження майна, але протягом 11 років не звертався за захистом прав. При вирішенні спору суд повинен застосувати правові позиції ВСУ у справі за № 6- 2469цс16, в якій міститься порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України. Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Також правова позиція ВСУ у справі № 6-3089 цс15 від 08.06.2016 полягає в тому, що держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, яку покликані підтримувати норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності. Також до вказаних правовідносин підлягає застосуванню правова позиція у справі 17.10.2018 № 362/44/17 Великої Палати Верховного Суду де у п. 66 зазначено, що Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів. У цій справі прокурор, не наводить доказів того, що він дізнався про порушення права раніше ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а також відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів. Про ймовірне порушення прав ФДМ України знав ще у 2010 році, що вбачається з листа вих. №134 від 23.03.2010. Відповідно до ст. 262 ЦК України, Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Таким чином заміна ДП «Укроборонресурси» на правонаступника - ФДМ України є підставою для переривання чи поновлення перебігу строків позовної давності, а з урахуванням того, що ДП «Укроборонресурси», як сторона договору купівлі-продажу знало про його укладення ще в 2010 році, так як було його стороною, свідчить про сплив строків позовної давності для позивача у цій справі. Незастосування строків позовної давності суперечитиме також правовій позиції Великої палати Верховного суду, у справі від 17.10.2018 № 362/44/17, де зазначено, що у цивільному законодавстві закріплені об`єктивні межі застосування позовної давності. На віндикаційні позови держави та територіальних громад (в особі органів державної влади та місцевого самоврядування відповідно) поширюється загальна позовна давність. Для уникнення дискримінаційної переваги цих суб`єктів порівняно з іншими суб`єктами права вони мають нести ризик застосування наслідків спливу позовної давності для оскарження виданих ними правових актів. Зміна правовідносин, які стали остаточними внаслідок спливу позовної давності або мали би стати остаточними, якби позовна давність була застосована без дискримінації на користь держави, є несумісною з принципом правової визначеності. Тому Велика Палата Верховного Суду вважає необгрунтованим висновок апеляційного суду про те, що позовна давність до правовідносин, пов`язаних з витребуванням майна, не застосовується. Вважає, що у прокуратури відсутні підстави щодо представництва інтересів позивача в особі ФДМ України. Прокурор, заявляючи позов в інтересах держави в особі ФДМ України, покликався на те, що до ФДМ України, як до правонаступника ДК «Укроборонпром» перейшли його права та обов`язки щодо захисту прав, то норми Закону України "Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі", що прийнятий Верховною Радою України 16.06.2011, а саме через рік і три місяці після укладання оспорюваного правочину, вказує про наявність у вказаного концерну делегованих державою повноважень у сфері управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі. Враховуючи, що вказаний концерн міг здійснювати управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі самостійно, прокурор зазначає про порушення інтересів держави України у розвитку оборонно-промислового комплексу, але від імені держави у таких відносинах міг виступати ДК «Укроборонпром» та може ФДМ України. Таким чином, існує дві підстави, які в сукупності дають право для прокурора звертатись з позовом в інтересах держави, а саме прокуророві стало відомо раніше ніж уповноваженому органу про порушення, а також відсутність уповноваженого органу, однак жодної з цих підстав в позові, не наведено, при тому, що власнику майна та уповноваженим органам було відомо про продаж майна з 2010 року, тобто з моменту укладення договору Купівлі-продажу, а також наявний суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів, які з таким позовом не зверталися і факту їх бездіяльності з цього приводу не зазначено, як і не наведено фактів того, що прокурор дізнався про порушене право раніше, ніж уповноважений орган чи суб`єкт владних повноважень. Предметом позовної заяви є повернення майна: сховища та огорожі які були у повному господарському віддані Державного підприємства Міністерства оборони України «Укроборонресурси» та визнання договору купівлі - продажу 2/100 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , а саме сховища (склад) «Л-1», загальною площею 627,9 кв. м., огорожі № 4/1 1-73,0 м/п недійсним, а підставою зазначено вибуття цього майна поза волею власника та укладення договору особою, яка не мала на момент вчинення правочину достатньої цивільної дієздатності. Згідно правової позиції Верховного Суду України, наведеної у постанові від 25.12.2013 у справі №6-94цс13, зазначено про необхідність встановлення порушення прав чи законних інтересів при укладенні оспорюваних правочинів як обов`язкової умови при визнанні договору недійсним. Зокрема, Верховний Суд України зазначив, що незалежно від того, чи є позивач стороною оспорюваного правочину, чи заінтересованою особою в розумінні ч.3 ст. 215 ЦК, для задоволення позову він повинен довести не лише існування формального порушення при укладенні договору тієї чи іншої вимоги закону, але і порушення таким договором його прав або охоронюваних законом інтересів. Причому порушення його прав чи охоронюваних законом інтересів мало існувати на момент укладення договору. Таким чином, оскільки оспорюваний правочин вчинено 05.03.2010, а «Укроборонпром» утворений після укладення оспорюваного правочину згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1221 «Про утворення Державного концерну «Укроборонпром» правонаступником якого, згідно Постанови КМУ від 09.12.2020 № 1229 «Про деякі питання діяльності Державного концерну «Укроборонпром» став Фонд державного майна України, враховуючи дію актів цивільного законодавства у часі (стаття 5 ЦК України), оспорюваним правочином не порушено прав та інтересів ФДМ України та не порушено інтересів держави в особі цієї установи, а тому в прокурора відсутні підстави щодо представництва інтересів у цій цивільній справі, при тому, що з таким позовом міг звертатися саме уповноважений орган, який існував на час звернення з позовом. Крім цього є чинним і не скасованим наказ Міністерства оборони України від 23.03.2009 №131 «Про надання згоди на відчуження майна ДП МОУ «Укроборонресурси». А тому покликатися на лист Фонду державного майна про відкликання згоди, не можна залишивши поза увагою відсутність доказів визнання недійсним аукціону, протоколу та біржового контракту та про дію Наказу Міністерства оборони України № 131 від 23.03.2009. Покликання позивача як на підставу для визнання договору купівлі - продажу недійсним «відсутність погодження Фонду державного майна України для продажу вказаного нерухомого майна» є безпідставним. Таке погодження було надано Фондом Міністерству оборони України, до складу якого входило ДП «Укрборонресурси» у березні 2009 р., після чого було видано наказ Міністра оборони України про дозвіл на його відчуження. Однак у травні 2009 року вказане погодження було відкликано Фондом, у зв`язку з чим з МОУ 01.09.2009 було скеровано листа до ДП «Укроборонресурси» у якому було зазначено про відкликання погодження Фонду. Висновок позивача з покликанням на лист Фонду державного майна України від 12.05.2009 за №10-24-6515, згідно з яким був відкликаний попередній лист цього Фонду від 11.03.2009 за №10-24-3305 є безпідставним так як, ні Закон України «Про управління об`єктами державної власності», ні Порядок відчуження об`єктів державної власності, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2007 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), чи інший чинний на той час нормативний акт взагалі не передбачали інструменту правового регулювання як відкликання раніше наданого погодження, таку позицію сформовано у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.07.2019 по справі №82б/24616/15, що підлягає до застосування у вказаних правовідносинах, В зазначеній постанові Верховний Суд зазначає, що на набувача майна поширюється конституційний принцип «для особи приватного права дозволено все, що не заборонено законом», який закріплений в частині першій статті 19 Конституції України та сформульований наступним чином: правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Тоді, як відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, відсутність заборони на відкликання наданих висновків щодо погоджень не свідчить про наявність такого права в органу державної влади, а відтак вони зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На момент вчинення оспорюваного правочину сторонами було дотримано норми статті 136 ГК України, статті 326 ЦК України та Закону України «Про управління об`єктами державної власності», Порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2007 №803, статуту ДП МОУ «Укроборонресурси», оскільки рішення про відчуження вказаного нерухомого майна від імені та в інтересах держави приймав уповноважений державний орган, орган управління цим майном Міністерство оборони України, після чого вказане нерухоме майно, яке перебувало на праві повного господарського відання у ДП МОУ «Укроборонресурси», було реалізовано шляхом його продажу на конкурентних засадах через Західну універсальну товарну біржу на аукціоні, в якому брав участь відповідач, та, придбав це майно на конкурентних засадах, уклавши з ДП МОУ «Укроборонресурси» нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу та оплативши за вказане майно відповідно до умов договору та біржового контракту. Продажу цього нерухомого майна Державним підприємством МОУ «Укроборонресурси» передувало проведення на замовлення вказаного підприємства незалежної оцінки майна, що затверджена керівництвом Фонду державного майна і цим Фондом надано рішення у формі листа про погодження відчуження майна. Слід звернути увагу, що наказ Міністерства оборони №131 від 23.03.2004 - скасований, відчуження цього майна не зупинялося. Також, в матеріалах справи надано лист Міністерства оборони України від 01.09.2009 №270/3/224 на адресу керівників державних концернів, державних підприємств, у тому числі ДП МО «Укроборонресурси», з якого вбачається, що керівництвом Міністерства оборони України спільно з керівництвом Фонду державного майна України і вказаними державними підприємствами, додатково детально вивчалося питання відчуження об`єктів нерухомого майна, стосовно відчуження яких Міністерством оборони України було прийнято накази про відчуження, зокрема наказ №131 від 23.03.2009 «Про надання згоди - відчуження майна ДП МОУ «Укроборонресурси», у зв`язку з отриманням листа Фонду державного майна України від 12.05.2009 №10-24-6515. Оскільки даний лист Міністерством оборони України датований 01.09.2009, - нерухоме майно відповідачем було придбано на аукціоні на Західній універсальній товарній біржі 25.02.2010, тобто по спливу тривалого терміну після складання листа Фонду державного майна України від 12.05.2009 та листа Міністерства оборони України від 01.09.2009, беручи до уваги, що наказ Міністерства оборони №131 від 23.03.2009 не був скасований, відчуження цього майна не було зупинено, то наведені обставини дають підстави вважати, що питання відчуження нерухомого майна (частин будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , у тому числі склад «Л-1» - 627,9 кв.м., та огорожі №4/11 73,0 м/п) за наявності листа Фонду державного майна України від 12.05.2009 було погоджено Міністерством оборони України, Фондом державного майна України і ДП МО «Укроборонресурси». Вважає, що лист Фонду державного майна України №10-24-6515 від 12.05.2009 про відкликання попереднього погодження цього Фонду від 11.03.2009 після прийняття Міністром оборони України наказу №131 від 23.03.2009 «Про надання згоди на відчуження майна ДП МОУ «Укроборонресурси» не свідчить про вибуття спірного (державного) майна поза волею власника, тим більше, враховуючи, що керівництвом Фонду державного майна України та Міністерства оборони впродовж тривалого періоду часу від 12.05.2009 до укладення оспорюваного правочину не вживалися жодні заходи до зупинення чи припинення відчуження такого нерухомого майна, а натомість скликалися керівники, представники для вирішення питання. Вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню правові позиції Верховного суду у справах: за № 6-2469цс16, Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.07.2019 по справі №826/24616/15, Великої палати Верховного суду, у справі від 17.10.2018 № 362/44/17.

У відповіді на відзив ОСОБА_2 , представник відповідача ДП «Укроборонресурси» звертає увагу, що у спорах про захист речових прав власника нерухомого майна строки позовної давності не застосовуються, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв`язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом. Такої позиції дотримується Верховний Суд, визначаючи, що позови про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, а також позови про витребування майна з чужого незаконного володіння можуть бути пред`явлені протягом періоду порушення права власності, яке визнається триваючим. Відповідна позиція Верховного Суду відображена у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №904/9159/16 та від 22.03.2018 у справі №904/12521/16 щодо застосування віндикації. Зазначає, що таку судову практику було започатковано ще з прийняттям постанови Верховного Суду України від 05.10.2016 у справі №916/2129/15. До звернення прокурора з позовом по даній справі, ДП «Укроборонресурси», ДК «Укроборонпром» не здійснювали захист інтересів держави, оскільки ДК «Укроборонпром» був створений 29.12.2010 - майже через рік після укладання спірного правочину (05.03.2010) і про незаконне вибуття нерухомого майна з державної власності останній дізнався від прокуратури лише у 2019 році. Щодо ДП «Укроборонресурси», то воно взагалі не мало і не має повноважень самостійно звертатись до суду з позовом щодо порушених прав держави, оскільки відповідач не є державним органом або суб`єктом владних повноважень, який може звертатись до суду з позовом при порушенні прав держави володіти державним майном. Відповідний захист державі гарантується згідно вимог чинного законодавства органами прокуратури, яким в свою чергу про зазначені в позові порушення щодо незаконного відчуження державного майна стало відомо лише після відкриття 16.07.2019 кримінального провадження, про що неоднозначно зазначалось як прокуратурою так і позивачами, зокрема у відповіді на відзив ДП «Укроборонресурси» вих. №721 від 03.12.2019, в поясненнях вих.№796 від 28.12.2019 та в поясненнях вих. № 402 від 30.10.2020. В матеріалах справи не міститься жодних доказів, які б спростовували вищезазначене. Вказаний висновок Велика Палата Верховного Суду конкретизувала у п. 66 постанови від 17.10.2018 по справі № 362/44/17 (14-183цс18): позовна давність починає обчислюватись з дня, коли про порушене право або про особу, яка його порушила довідався або міг довідатись прокурор у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався, або мав об`єктивну можливість довідатись (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів. Таким чином, позовна давність в даній справі починає обчислюватись з дня, коли прокурором Західного регіону України було встановлено факт незаконного вибуття спірного нерухомого майна з державної власності, а саме після відкриття 16.07.2019 Військовою прокуратурою Івано-Франківського гарнізону кримінального провадження №00000066, після чого про це стало відомо ДК «Укроборонпром». З огляду на те, що у ДП «Укроборонресурси» не було повноважень самостійно звертатись до суду з позовом щодо порушених прав держави, то Львівський апеляційний суд не мав жодних законних підстав ні для відмови в задоволенні позовних вимог прокурора, ні для застосування позовної давності. У позовній заяві, поданій в цій справі, перший заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону зазначив, що усвідомлюючи факт порушення інтересів держави та вибуття частини нерухомого майна військового містечка № НОМЕР_1 військової частини по АДРЕСА_2 , 19.05.2021 на адресу Фонду державного майна України Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Західного регіону, в порядку ст. 23 Закону України Про прокуратуру», скеровано запит про повідомлення щодо вжитих останнім заходів представницького характеру з метою усунення порушень за вказаним фактом щодо нерухомого майна державної власності. Фонд державного майна України, надаючи відповідь на вказаний вище запит, свою позицію щодо порушення інтересів держави жодним чином не висловив, про наміри самостійно звернутися з позовом до суду не заявив. Такі дії прокуратурою було розцінено як бездіяльність. Сам факт не звернення до суду органу, до компетенції якого віднесенні повноваження, свідчить про те, що такий орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з цим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду № 903/129/18 від 15.10.2019. Відтак, пред`явлення даного позову заступником прокурора регіону в інтересах держави в особі позивача викликано саме захистом інтересів держави у суді, оскільки останнім, як уповноваженим органом з управління об`єктами державної власності, заходів не вжито щодо оскарження у суді відчуження об`єктів нерухомості державної власності та повернення їх у державну власність до часу звернення з даною позовною заявою.

У відповіді на відзив ОСОБА_2 , представник Фонду Державного майна України вказує на те, що 02.10.2017 ДП «Укроборонресурси» звернувся до Фонду з запитом щодо надання інформації та копій документів стосовно відчуження майна ДП МОУ «Укроборонресурси», на що Фонд листом від 06.10.201 № 10-24-18967 повідомив ДП «Укроборонресурси», що за поданням Міністерства оборони України, як суб`єкта управління ДП МОУ «Укроборонресурси» Фонд, листом від 06.10.2017 № 10-24-3305, зокрема, погодив відчуження шляхом продажу виключно на аукціоні нерухомого майна (в тому числі висновок про вартість майна), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та обліковується на балансі підприємства. Зазначений лист Фонду від 11.03.2009 № 10-24-3305, яким надано погодження Міністерству оборони України на відчуження шляхом продажу об`єктів нерухомості, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 було відкликано, що підтверджується листами Фонду від 12.05.2009 № 10-24-6515, від 11.04.2018 № 10/24/7266 та від 01.08.2019 10-24-13941. Висновок про ринкову вартість будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , погоджений Фондом 16.02.2009, який був додатком до листа Фонду від 11.03.2009 № 10-24-3305 також було відкликано, що підтверджується листами Фонду від 12.05.2009 № 10-24-6515, від 11.04.2018 №10/24/7266 та від 01.08.2019 № 10-24-13941. У подальшому, з 01.09.2009 до теперішнього часу, будь-яких рішень, погоджень, дозволів, щодо відчуження об`єктів нерухомості, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , які перебували на балансі ДП МОУ «Укроборонресурси», ні Міністерством оборони України, ні Фондом не приймалось та не надавалось, що також підтверджується листом Фонду від 04.06.2020 №10-24-10869. Всупереч встановленому законодавством порядку та вищезазначених норм законодавства, 05.03.2010 було укладено спірний договір, а державне майно відчужене без дозволу (погодження) Фонду та без згоди органу, до сфери управління якого воно належить, оскільки в той час рішення суб`єкта управління майном - Міністра оборони України було заблоковано (відкликано). Таким чином, у жовтні 2017 року новим керівництвом ДП «Укроборонресурси» було виявлено факти, які давали підстави стверджувати про незаконність відчуження державного нерухомого майна ДП «Укроборонресурси» у 2009 - 2010 роках у м. Стрий, оскільки було відкликано не лише дозвіл на відчуження нерухомого майна, але й висновок про вартість спірного майна. Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1229 «Деякі питання діяльності Державного концерну «Укроборонпром» державне підприємство «Укроборонресурси» виключено зі складу Державного концерну «Укроборонпром». На виконання зазначеної постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1229, з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 № 1482 «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», Фондом 15.04.2021 затверджено Акт приймання- передачі єдиного майнового комплексу державного підприємства «Укроборонресурси». Згідно із п. 10 Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 № 1482 (зі змінами), право на управління об`єктом передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі. Отже, на цей час, органом управління державного підприємства «Укроборонресурси» є Фонд. У відповідності з наявними в матеріалах справи доказами та наведеними прокурором доводами, після відкриття 16.07.2019 Військовою прокуратурою Івано-Франківського гарнізону кримінального провадження № 00000066 за ч. 4 ст. 197-1 ККУ за фактом самовільного захоплення земельної ділянки в АДРЕСА_2 , де знаходиться спірне нерухоме майно, заступником військового прокурора Західного регіону України було встановлено, що укладення та виконання спірного договору купівлі-продажу призвело до незаконного вибуття нерухомого майна з державної власності, що завдало матеріальної шкоди інтересам держави. Відтак, Фонд вважає, що у даній справі початок відліку позовної давності для військової прокуратури Західного регіону України починається з 16.07.2019, а саме з дати внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення за № 0000066 та подальші перевірки прокуратури. В свою чергу Фонд не міг порушити строки позовної давності, оскільки право на позов у Фонду виникло лише з моменту, коли Фонд став органом управління ДП «Укроборонресурси», а саме з 15.04.2021, що підтверджується актом приймання-передачі ЄМК ДП «Укроборонресурси», відтак,Фонд вважає, що строк позовної давності не пропущено. У постанові від 20.06.2018 у справі №697/2751/14-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для вирішення питання про дотримання строку звернення до суду за захистом прав суду слід встановити, коли прокурор дізнався чи міг дізнатися про порушення інтересів держави. Також зазначає, що Відповідачем не надано жодних документів, які б підтверджували те, що Фонду було відомо про факти порушень вимог законодавства при відчуженні майна ДП «Укроборонресурси», які стали підставою для пред`явлення позову. Відчуження спірного державного майна за договором купівлі-продажу від 05.03.2010 було здійснено поза волею власника, всупереч інтересам держави і суспільства, а особа, яка вчиняла правочин не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності. Відповідно не було додержано вимог, необхідних для чинності правочину, визначених ст.203 ЦК України. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (ст.ст. 387, 388 ЦК України). Договір купівлі-продажу від 05.03.2010 укладено особою, яка не мала на момент вчинення правочину достатньої цивільної дієздатності, державне майно вибуло поза волею власника, а отже є всі підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Враховуючи наведене, нерухоме майно - сховище літ «Л-1» - 627,90 кв. м., огорожа № 4/11-73,0 м/п по АДРЕСА_2 підлягає витребуванню від ОСОБА_2 на користь держави в особі Фонду.

У відповіді на відзив ОСОБА_2 , прокурор вказує на те, що ані прокурор, ані ДК «Укроборонпром», Міністерство оборони України у 2010 році не були сторонами оспорюваного договору купівлі-продажу майна та за необізнаності незаконності відчуження майна були позбавлені права перевірити повноваження осіб, які укладали цей правочин. Таким чином, у даному випадку початок відліку позовної давності у прокурора розпочався з 16.07.2019, тобто з дати внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення № 0000066 та подальшого вивчення питань щодо законності відчуження державного майна, проведеного прокуратурою. ДК «Укроборонпром» не повідомляли ані Міністерство оборони України, ані ДК «Укроборонпром», ані органи прокуратури про порушення вимог закону при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна. Даний факт був невідомим і новому керівництву ДП «Укроборонресурси». У 2017 році Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області та Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області проведено ряд перевірок з питань дотримання вимог земельного законодавства та дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил за адресою: вул. Сколівська, 14 у м. Стрий Львівської області, в ході яких встановлено численні порушення, допущені новими власниками нерухомого майна за вищевказаною адресою. У подальшому, 02.10.2017 ДП «Укроборонресурси» звернувся до Фонду державного майна України з запитом щодо надання інформації та копій документів стосовно відчуження майна ДП МОУ «Укроборонресурси», який 06.10.2017 листом за № 10-24-18967 повідомив ДП «Укроборонресурси», що за поданням Міністерства оборони України, як суб`єкта управління ДП МОУ «Укроборонресурси» Фонд листом від 11.03.2009 № 10-24-3305, зокрема, погодив відчуження шляхом продажу виключно на аукціоні нерухомого майна (в тому числі висновок про вартість майна), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та обліковується на балансі підприємства. Разом з цим, на виконання доручення Першого віце-прем`єр-міністра України О. Турчинова від 07.05.2009 № 24796/0/1-09 Фонд листом від 12.05.2009 № 10-24-6515 відкликав зазначений лист. Таким чином, у жовтні 2017 року новим керівництвом ДП «Укроборонресурси» виявлено факти, які давали підстави стверджувати про незаконність відчуження державного нерухомого майна ДП «Укроборонресурси» у 2009 - 2010 роках у м. Стрий, оскільки відкликався не лише дозвіл на відчуження нерухомого майна, але й висновок про вартість майна. У той же час, для позивача - Фонду Державного майна України вказаний відлік починається з моменту отримання позову заступника прокурора регіону. Таким чином, позивачем - Фондом державного майна не пропущено строку звернення до суду, оскільки останньому не було відомо про порушене право та про те, що спірне майно вибуло з володіння власника поза його волею.

У запереченнях на відповідь на відзив прокурора, ОСОБА_2 вказує на те, що перебіг строку позовної давності розпочався з 05.03.2010, тобто з моменту укладення договору купівлі-продажу, а не в 2019 році чи в 2021 ропі після підписання акта приймання-передачі від 15.04.2021 на виконання постанови КМУ від 09.12.2020 № 1229. Протягом значного проміжку часу ні державне підприємство МОУ «Укрборонресурси», ні Міністерство оборони України, ні Фонд державного майна України, ні прокурор в інтересах держави не звертались до суду з будь-якими претензіями з приводу майна, що, нібито, вибуло поза волею власника. Згідно відповіді Фонду державного майна України від 27.11.2020 за № К-24- 24309, адресованої адвокату Василишину І.Й., вбачається, що Фонд державного майна України знав про відчуження ДП «Укроборонресурси» майна, оскільки надав на запит адвоката лист направлений державним підприємством па адресу ФДМ України від 23.03.2010 № 134 із копією звіту за результатами відчуження та використання коштів, отриманих від продажу майна підприємства за адресою м. Стрий, Львівської обл., вул. Сколівська, 14. Таким чином ФДМ України знав ще 23.03.2010 про відчуження майна, але протягом 11 років не звертався за захистом прав. Про ймовірне порушення прав ФДМ України знав ще у 2010 ропі, шо вбачається з листа вих. №134 від 23.03.2010. Відповідно до ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Таким чином заміна ДП «Укроборонресурси» на правонаступника - ФДМ України є підставою для переривання чи поновлення перебігу строків позовної давності, а з урахуванням того, що ДП «Укроборонресурси», як сторона договору купівлі-продажу знали про його укладення ще в 2010 році, так як були його стороною, свідчить про сплив строків позовної давності для позивача у цій справі. Вважає, що у прокуратури відсутні підстави щодо представництва інтересів позивача в особі ФДМ України. Прокурор, заявляючи позов в інтересах держави в особі ФДМ України, покликався на те, що до ФДМ України, як до правонаступника ДК «Укроборонпром» перейшли його права та обов`язки щодо захисту прав, то норми Закону України "Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі", що прийнятий Верховною Радою України 16.06.2011, а саме через рік і три місяці після укладання оспорюваного правочину, вказує про наявність у вказаного концерну делегованих державою повноважень у сфері управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі. Враховуючи, що вказаний концерн міг здійснювати управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі самостійно. Прокурор зазначає про порушення інтересів держави України у розвитку оборонно-промислового комплексу, але від імені держави у таких відносинах міг виступати ДК «Укроборонпром» та може ФДМ України. Таким чином, оскільки оспорюваний правочин вчинено 05.03.2020, а «Укроборонпром» утворений після укладення оспорюваного правочину згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1221 «Про утворення Державного концерну «Укроборонпром» правонаступником якого, згідно Постанови КМУ від 09.12.2020 № 1229 «Про деякі питання діяльності Державного концерну «Укроборонпром» став Фонд державного майна України, враховуючи дію актів цивільного законодавства у часі (стаття 5 ЦК України), оспорюваним правочином не порушено прав та інтересів ФДМ України та не порушено інтересів держави в особі цієї установи, а тому в прокурора відсутні підстави щодо представництва інтересів у цій цивільній справі, при тому, що з таким позовом міг звертатися саме уповноважений орган, який існував на час звернення з позовом.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві та процесуальних документах, адресованих суду.

В судовому засіданні представник Фонду державного майна України Хайновський О.О. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві та процесуальних документах, адресованих суду.

В судовому засіданні представник відповідача «Укроборонресурси» Гайдамаченко В.Г. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, просить в задоволенні позову відмовити, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.
Ухвалою суду від 13.01.2022 відкрит провадження у справі. Ухвалою суду від 12.05.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.
Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_4 Стрийської міської ради від 29.11.2005, власником будівель та споруди військового містечка НОМЕР_2 в кількості 81-ї штуки, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 є держава в особі Верховної ради в повному господарському віддані Державного підприємства Міністерства оборони України «Укроборонресурси» /а.с.18-21/.

Відповідно до копії акту прийому передачі фондів та майна військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) від 31.01.2005, затвердженого Першим заступником Міністерства оборони України О.О. Стеценко 31.01.2005, фонди та майно військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) було передане до статутного фонду ДП МОУ «Укрборонресурси» /Т.1 а.с. 23-25/.
Як вбачається з копії Статуту Державного підприємства Міністерства Оборони України «Укроборонресурси», затвердженого Міністром оборони України 22.09.1997, згідно п.п. Підприємство «Укроборонресурси» є державним підприємством, заснованим на майні, що є державною власністю, створеним МОУ і підпорядкованим йому. Згідно п. 5.1. Майно підприємства становлять основні фонди то оборотні кошти, а також цінності, вартість яких відображається у самостійному балансі Підприємства. Згідно п. 5.2. Майно підприємства, що є державною власністю, закріплюється за ним на праві повного господарського відання. Здійснюючи право повного господарського відання підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь які дії, які не суперечать чинному законодавству та цьому статуту / Т.1 а.с.27-36/.
Як вбачається з копії Статуту Державного підприємства «Укроборонресурси» (нова редакція), затвердженого наказом Генерального директора Державного концерну «Укроборонпром» П. Букін №150 від 24.04.2018, згідно п.5.1. Статутний капітал Підприємства формується шляхом передачі Концерном нерухомого майна, коштів, цінних паперів, іншого майна та майнових прав. Згідно п.6.1. Підприємство має право: з метою одержання прибутку самостійно на власний ризик здійснювати на комерційній основі свою діяльність, відповідно до стратегічного плану розвитку Підприємства, погодженого Концерном; реалізовувати свою продукцію, послуги, залишки від виробництва за цінами, що формуються відповідно до умов економічної діяльності, а у випадках, передбачених законодавством, - за фіксованим державними цінами; за погодженням з Концерном придбавати, випускати та реалізовувати цінні папери відповідно до законодавства; за погодженням з Концерном утворювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи з можливістю відкриття поточних і розрахункових рахунків та затверджувати положення про них; за погодженням з Концерном залучати внутрішні довгострокові, зовнішні кредити, внутрішні короткострокові кредити, надавати гарантії або поруки за такими кредитами в порядку, передбаченому чинним законодавством України; обирати предмет договору, визначати зобов`язання, будь-які інші умови господарських правовідносин, що не суперечать законодавству; одержувати разі потреби від Концерну фінансову та іншу допомогу з метою підвищення ефективності своєї діяльності; користуватися пов`язаною з інтересами Підприємства інформацією, що надходить до Концерну, а також послугами, що надаються Концерном; виконувати у установленому порядку роботи, пов`язані з використанням відомостей, що становлять державну таємницю, і забезпечувати захист таких відомостей; створювати на Підприємстві колегіальний виконавчий орган /Т.1 а.с.37-47/.
Як вбачається з копії наказу генерального директора Державного концерну «Укроборонпром» Перегудова Д.О. №106 від 01.03.2012, змінено найменування Державного підприємства Міністерства оборони України «Укроборонресурси» на Державне підприємство «Укроборонресурси» та внесено зміни до Статуту Державного підприємства «Укроборонресурси», виклавши його в новій редакції / Т.1 а.с.48/.
Як вбачається з копії договір купівлі - продажу частини будівель та споруд, який був посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Васьків Л.М., зареєстровано у реєстрі за № 289, такий укладено 05.03.2010 між ДП МОУ «Укроборонресурси», в особі ОСОБА_3 (продавець), який діє на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Березніковою С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ 26.11.2009 за реєстровим № 6637, та ОСОБА_2 (покупець),
згідно якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю 2/100 ідеальні частини будівель та споруд військового містечка НОМЕР_2 , а саме сховище (склад) «Л1» загальною площею 627,9 кв.м., огорожу №4/11 -73,0 м/п, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , а покупець зобов`язується прийняти об`єкт продажу, сплатити ціну та зареєструвати об`єкт продажу. У відповідності до п. 1.2. вказаного Договору встановлено, право власності на об`єкт продажу переходить до покупця з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації цього договору. У відповідності до п. 1.5 договору об`єкт продажу продано за 67 381,06 грн з ПДВ. Також підтверджено, що вказані кошти повністю оплачені покупцем ОСОБА_2 до підписання цього Договору, що стверджується наявними у матеріалах справи копіями квитанцій №350420003 від 04.03.2010, № 350520001 від 05.03.2010 / Т.1 а.с.49-52/.
Згідно акту приймання - передачі нежитлових будівель від 05.03.2010 ДП МОУ «Укроборонресурси» в особі генерального директора ОСОБА_4 передано у власність, а ОСОБА_2 прийняв у власність будівлі промисловості із складськими приміщеннями, що розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , а саме сховище (склад) 1979 року побудови «Л-1» 627,90 м.кв. та огорожу бетонну 1982 року побудови 73 м./п../Т.1 а.с.53/.

Як вбачається з копії біржового контракту №08-10/4, договір купівлі - продажу був укладений за результатами проведення 25.02.2010 Західною універсальною товарною біржою повторного аукціону з продажу частини майна ДП МОУ «Укроборонресурси», а саме сховища сховища (склад) «Л-1», загальною площею 627,9 кв.м., огорожі АДРЕСА_1 , яке було продано за початковою ціною 67 381,06 грн. ОСОБА_2 /Т.1 а.с.54-56/.
Як вбачається з копії протоколу №05/02 повторного аукціону з продажу частини майна ДП МОУ «Укроборонресурси», 25.02.2010 було проведено повторний аукціон «Західною універсальною біржовою», де у зв`язку з надходженням лише однієї заявки на придбання майна та наявність лише одного покупця, майно продане за початковою ціною продажу 67 381,06 грн. покупцю ОСОБА_2 , від імені якого виступав брокер брокерської контори ОСОБА_5 /Т.1 а.с.59-60/.

Згідно листа Фонду державного майна України від 11.03.2009 № 10-24-3305, скерованого на адресу Міністерства Оборони України, погоджено відчуження шляхом продажу виключно на аукціоні нерухомого майна, що перебуває на балансі ДП МОУ «Укроборонресурси», відповідно до погоджених висновків про його вартість, що додається. /Т.1 а.с.61/.

Згідно наказу Міністерства Оборони України від 23.03.2009 № 131 «Про надання згоди на відчуження майна державного підприємства Міністерства оборони України «Укроборонресурси», ДП МОУ «Укробороноресурси» було надано згоду здійснити відчуження майна згідно з Переліком будівель зі складськими приміщеннями ДП МОУ «Укроборонресурси» на які надається дозвіл на відчуження (додаток до наказу). Згідно п.2 вказаного наказу наказано директору ДП МОУ «Укробороноресурси» до 01.03.2010 здійснити відчуження майна шляхом продажу на аукціоні. У разі повторного проведення аукціону дозволено зменшити початкову вартість продажу майна не більше як на 30% /Т.1 а.с.62-65/.
Відповідно до листа Фонду державного майна України від 12.05.2009 вих №10-24-6515, навиконання доручення Першого віце-прем`єра-міністра України О. Турчинова від 07.05.2009 №24796/0/1-09 відкликано листи щодо надання погодження на відчуження шляхом продажів об`єктів нерухомого майна, що обліковується на балансах державних підприємств, установ, організацій, які перебувають у сфері управління Міністерства оборони України, з поміж яких лист №10-24-3305від 11.03.2009 (ДП МОУ «Укроборонресурси») /Т.1 а.с.65/.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме мано та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності в розмірі 2/100 частки належать будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору-купівлі продажу частини будівель та споруд, зареєстрованого приватним нотаріусом Стрийського районного округу Васьків Л.М. за №289 від 05.03.2010 /Т.1 а.с. 68-84/.
Відповідно до наказу Міністерства Оборони України №13 від 11.01.2005, передано додатково до статутного фонду державного підприємства Міністерства Оборони України «Укроборонресурси» майно 3205 центрально-автомобільної бази (військова частина НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), визначене в: переліку будівель та споруд, які передаються з військової частини НОМЕР_2 до статутного фонду державного підприємства Міністерства оборони України «Укроборонресурси»; переліку майна, яке передається з військової частини НОМЕР_2 до статутного фонду державного підприємства Міністерства оборони України «Укроборонресурси». Директору департаменту ресурсного забезпечення міністерство оборони України організувати безоплатне вилучення та передачу 3205 центральної автомобільної бази (військова частина НОМЕР_2 ), а керівнику державного підприємства Міністерства оборони України «Укроборонресурси» прийняти до статутного фонду майно, будівлі та споруди згідно з переліком /Т.1 а.с. 100-106/.
З листа Спеціалізованої прокуратури у військовій сфері та оборонній сфері Західного регіону від 19.05.2021, вбачається що Спеціалізована прокуратура у військовій сфері та оборонній сфері Західного регіону зверталася до Фонду Державного майна України, з прохання повідомити про вжиті заходи щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладеними між ДП «Укроборонресурси» та третіми особами та повернення на користь держави нерухомого майна /Т.1 а.с.107/.
Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин.
Конституцією України встановлює право кожного володіти, користуватись та розпоряджатися своєю власністю (ч.1.ст.41), а також рівність суб`єктів права власності перед законом (ч.4.ст.13). Правовий режим власності порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння. користування та розпорядження майном визначаються законами.

Згідно статті 317 ЦК України право розпорядження майном, належить власникові.

Відповідно до ст.116 Конституції України, Кабінет Міністрів України забезпечує рівні умови розвитку всіх форм власності; здійснює управління об`єктами державної власності відповідно до закону, спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади.

Частинами 2, 3 статті 326 ЦК України встановлено, що від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Управління об`єктами державної власності відповідно до статті 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодореалізації правдержави яквласника такихоб`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Об`єктами управління державної власності в силу вимог частини 1 статті 3 цього Закону, серед іншого, є державне майно, надане суб`єкту господарювання на праві господарського відання відповідно до норм чинного законодавства.

Згідно з п.6 Постанови Кабінету Міністрів України №803 від 06 червня 2007 року «Про затвердження Порядку відчуження об`єктів державної власності», відчуження майна здійснюється безпосередньо суб`єктом господарювання, на балансі якого перебуває таке майно, лише після надання на це згоди або дозволу відповідного суб`єкта управління майном, який є представником власника і виконує його функції у межах, визначених законодавчими актами.

Рішення про надання згоди на відчуження нерухомого майна приймається суб`єктами управління лише за погодженням з Фондом державного майна.

Висновок про вартість майна, погоджений Фондом державного майна, видається разом із погодженням на відчуження майна відповідному суб`єкту управління. (п.10). Початкова вартість продажу майна встановлюється на підставі погодженого висновку про вартість такого майна. (п.11).

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, відповідно ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно ч.2 ст.203 ЦК України, особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України).

Відповідно до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України №803 від 06 червня 2007 року «Про затвердження Порядку відчуження об`єктів державної власності» рішення пронадання згодина відчуженнямайна приймаєтьсявідповідним суб`єктом управління у формі розпорядчого акта, а провідмову внаданні такої згоди - у формілиста. Рішення пропогодження чи відмову в погодженні відчуження майна надається Фондом державного майна у формі листа.

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову.
Право прокурора на звернення до суду з позовом та представництво інтересів держави в суді.
Під час здійснення представництва інтересів держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом, звертатися до суду з позовом (п. 1 ч. 6 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

У свою чергу, нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається, а здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці, спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Відповідно до вимог ч.ч. 3, 4 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обгрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Суд вважає, що прокурор, звертаючись до суду з вказаним позовом наведених вимог закону дотримався.

Так, усвідомлюючи факт порушення інтересів держави та вибуття частини нерухомого майна військового містечка № НОМЕР_1 військової частини по АДРЕСА_2 , уповноваженим на здійснення представницької діяльності (Фондом державного майна України), вказаний факт залишено поза увагою, зважаючи на наявність в останнього необхідного обсягу процесуальної дієздатності щодо самостійного звернення до суду із вказаним позовом задля відновлення своїх порушених прав та інтересів, 19.05.2021 на адресу Фонду державного майна України Спеціалізованою прокуратурою регіону в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» скеровано запит про повідомлення щодо вжитих останнім заходів представницького характеру з метою усунення порушень за вказаним фактом щодо нерухомого майна державної власності. Фонд державного майна України, надаючи відповідь на вказаний вище запит (вих. № 10-47-14991 від 02.07.2021), свою позицію щодо порушення інтересів держави жодним чином не висловив, про наміри самостійно звернутися з позовом до суду не заявив, водночас не спростував й твердження прокуратури регіону щодо виявлених порушень законодавства.

Іншими словами, сам факт не звернення до суду органу, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, свідчить про те, що такий орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з цим, у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18.

Рішенням Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 визначено, що прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України визначено, що під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», треба розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, який законом наділений повноваженням органу виконавчої влади.

У постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурору про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захист (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість дальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту й ефективне здійснення процесуальних прав позивача. Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який бажає захищати інтереси держави. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17.

Поняття орган, уповноважений державою здійснювати відповідні повноваження зазначено, як орган державної влади або орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Враховуючи наведене вище, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також у захисті прав та свобод певного органу, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання.

Законом України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі» визначено особливості та правові основи управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України.

Державне підприємство «Укроборонресурси» створене з метою виробництва технічних засобів транспортування, зберігання та видачі пального для Збройних Сил України, а також виготовлення іншої продукції, товарів народного споживання, надання послуг для задоволення потреб народного господарювання і населення України, виконання держзамовлення в повному обсязі.

Відповідно до п.п. 1.1 Статуту державного підприємства «Укроборонресурси», затвердженого Міністром оборони України 22.09.1997, чинного на момент укладення оспорюваного договору, останнє є державним підприємством, заснованим на майні, що є державною власністю, створеним Міністерством оборони України і підпорядкованим йому.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2011 № 374 Державне підприємство «Укроборонресурси» включено до складу Державного концерну «Укроборонпром».

Поряд з цим, відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1229 «Деякі питання діяльності Державного концерну Укроборонпром» ДП «Укроборонресурси» виключено зі складу підприємств-учасників Концерну. Натомість, вказаною постановою уряду єдиний майновий комплекс ДП «Укроборонресурси» передано до сфери управління Фонду державного майна України з метою його подальшої приватизації.

15.04.2021 на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 1229 складено Акт приймання-передачі, затверджений Головою Фонду державного майна України, відповідно до якого єдиний майновий комплекс ДП «Укроборонресурси» передано з управління ДК «Укроборонпром» до сфери управління Фонду державного майна України.

Таким чином, станом на теперішній час саме Фонд державного майна України є уповноваженим суб`єктом з управління майном ДП «Укроборонресурси» з огляду на те, що Фонд державного майна України є правонаступником прав та обов`язків ДК «Укроборонпром». Вказана позиція підтверджується ухвалами Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 456/166/20 та від 15.09.2021 у справі № 456/3389/19.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про Фонд державного майна України» передбачено, що Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

До основних завдань Фонду державного майна України належать, серед іншого, захист майнових прав державних підприємств, а також державних пакетів акцій (часток), що належать до сфери управління Фонду державного майна України на території України; здійснення контролю у сфері організації та проведення приватизації державного майна, відчуження державного майна випадках, встановлених законодавством, передачі державного майна в оренду або користування; повернення у державну власність державного майна, що було приватизоване, відчужене або вибуло з державної власності з порушенням законодавства; управління і здійснення контролю у сфері організації та проведення приватизації державного майна, відчуження державного майна випадках, встановлених законодавством, передачі державного майна в оренду або користування; повернення у державну власність державного майна, що було приватизоване, відчужене або вибуло з державної власності з порушенням законодавства; управління корпоративними правами держави, які перебувають у сфері його управління (п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про Фонд державного майна України»).

У зв`язку з цим, слід зазначити, що на даний час захист інтересів держави неналежним чином здійснює Фонд державного майна України, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, оскільки останній жодних дій щодо поновлення порушеного права держави, у тому числі шляхом пред`явлення до суду відповідної позовної заяви, не вживає.

Так, прокуратурою регіону 19.05.2021 проінформовано Фонд державного майна про порушення інтересів держави під час укладення договорів купівлі- продажу нерухомого майна у м. Стрий.

Фонд державного майна надав відповідь на адресу прокуратури регіону, в якій повідомив про те, що не заперечує проти подання прокуратурою відповідних позовів до суду.

18.11.2021 ззаступником керівника Спеціалізованої прокуратури регіону направлено лист на адресу позивача про порушення інтересів держави під час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 05.03.2010 між ОСОБА_2 та ДП «Укроборонресурси».

Натомість, Фонд державного майна відповіді на вказаний лист не надав.

Указані обставини свідчать про нездійснення позивачем захисту інтересів держави, що проявляється в його пасивній поведінці для захисту інтересів держави, а тому це підтверджує наявність «виключного випадку» для звернення прокурора з даним позовом до суду.

Прокурор не виступає у якості альтернативного суб`єкта звернення до суду, оскільки Фонд державного майна України, хоча і може захистити інтереси держави, але з позовною заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу та усунення перешкод у користуванні майном не звертався.

Отже, у даному випадку існує визначений Конституцією України виключний випадок для представництва прокурором інтересів держави у цій справі, оскільки відповідний компетентний орган бездіє і самостійно до суду не звертається, а вжиті ним заходи державного нагляду (контролю) не призвели і не можуть призвести до відновлення порушеного права власності держави на спірне нерухоме майно.

У зв`язку з цим, 24.12.2021 Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Західного регіону на підставі ч. 4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру» листом повідомлено Фонд державного майна України про намір здійснювати заходи представницького характеру для захисту порушених інтересів держави.

Відтак, пред`явлення даного позову заступником прокурора регіону з інтересах держави в особі позивача викликано саме захистом інтересів держави у суді, оскільки останнім, як уповноваженим органом з управління об`єктами державної власності, заходів щодо оскарження у суді відчуження об`єктів нерухомості державної власності та повернення їх у державну власність до часу звернення з даною позовною заявою не вжито.

Висновки суду щодо наявності, передбачених законом підстав для задоволення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна, переданого на виконання недійсного правочину договору купівлі-продажу.
Відповідно до п. 1.1 Статуту Державного підприємства Міністерства Оборони України «Укроборонресурси», затвердженого Міністром оборони України 22.09.1997, чинного на момент укладення оспорюваного договору, підприємство «Укроборонресурси» є державним підприємством, заснованим на майні, що є державною власністю, створеним МОУ і підпорядкованим йому. Згідно з п. 5.2 майно підприємства, що є державною власністю, закріплюється за ним на праві повного господарського відання. Здійснюючи право повного господарського відання підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству та цьому статуту.

Відповідно до наказу Міністерства Оборони України №13 від 11.01.2005, передано додатково до статутного фонду державного підприємства Міністерства Оборони України «Укроборонресурси» майно 3205 центрально-автомобільної бази (військова частина НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), визначене в: переліку будівель та споруд, які передаються з військової частини НОМЕР_2 до статутного фонду державного підприємства Міністерства оборони України «Укроборонресурси»; переліку майна, яке передається з військової частини НОМЕР_2 до статутного фонду державного підприємства Міністерства оборони України «Укроборонресурси». Директору департаменту ресурсного забезпечення міністерство оборони України організувати безоплатне вилучення та передачу 3205 центральної автомобільної бази (військова частина НОМЕР_2 ), а керівнику державного підприємства Міністерства оборони України «Укроборонресурси» прийняти до статутного фонду майно, будівлі та споруди згідно з переліком.
31.01.2005 складено акт прийому передачі фондів та майна військової частини НОМЕР_2 до статутного фонду ДП МОУ «Укрборонресурси».

Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_4 Стрийської міської ради від 29.11.2005, власником будівель та споруди військового містечка НОМЕР_2 в кількості 81-ї штуки, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 є держава в особі Верховної ради в повному господарському віддані Державного підприємства Міністерства оборони України «Укроборонресурси»

Одночасно в судовому засіданні встановлено, що Міністерство оборони України зверталось 30.12.2008 з листом вих. №220/5456 до Фонду державного майна України стосовно надання погодження на відчуження шляхом продажу об`єктів нерухомості, що перебувають на балансі ДП МОУ «Укроборонресурси», розташованих за адресою: Львівська область, м.Стрий, вул. Сколівська,14 і м. Одеса.

11.03.2009 Фонд державного майна України скерував на адресу МОУ лист, вих. №10-24-3305, згідно якого погодив відчуження шляхом продажу виключно на аукціоні нерухомого майна, що перебуває на балансі ДП МОУ «Укроборонресурси», відповідно до погоджених висновків про його вартість, що додається.

У зв`язку з погодженням Фонду державного майна України на відчуження нерухомого майна 23.03.2009, Міністерством оборони України у відповідності до Постанови Кабінету міністрів України від 06.06.2007 № 803 «Про затвердження порядку відчуження об`єктів державної власності» видано наказ № 131 «Про надання згоди на відчуження майна державного підприємства Міністерства оборони України «Укроборонресурси». Згідно вказаного наказу ДП МОУ «Укробороноресурси» надано згоду здійснити відчуження майна згідно з Переліком будівель зі складськими приміщеннями ДП МОУ «Укроборонресурси» на які надається дозвіл на відчуження (додаток до наказу). Також згідно з п.2 вказаного наказу наказано директору ДП МОУ «Укробороноресурси» до 01.03.2010 здійснити відчуження майна шляхом продажу на аукціоні. У разі повторного проведення аукціону дозволено зменшити початкову вартість продажу майна не більше як на 30%.

Відповідно до пункту 2 Інформаційної довідки за підписом Директора Департаменту економічної та господарської діяльності Міністерства оборони України В.М.Ясюка до наказу Міністра оборони України №131 від 23.03.2009 встановлено, що метою видання цього наказу є дотримання вимог чинного законодавства в частині, що регулює відчуження державного майна і розподіл функціональних повноважень між суб`єктами управління і суб`єктами господарювання Міністерства оборони України, створення умов для відчуження майна ДП МОУ «Укроборонресурси». Пунктом 1 Інформаційної довідки передбачено, що видання цього наказу Міністра оборони України обумовлене вимогами Постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2007 №803 «Про затвердження Порядку відчуження об`єктів державної власності», а також вказано, що пропозиції ДП МОУ «Укроборонресурси» підтримані на засіданні постійно діючої комісії з питань використання фондів та земель оборони, які вивільняються в ході реформування Збройних Сил України. Пункт 3 Інформаційної довідки передбачає, що вказаним наказом Міністра оборони України передбачається надання згоди на відчуження промислових будівель з складськими приміщеннями ДП МОУ «Укроборонресурси», а кошти, які надійдуть від реалізації цього майна будуть використані підприємством відповідно до законодавства України.

12 травня 2009 року Фонд державного майна України надіслав лист до Міністерства оборони України щодо відкликання листів погоджень на відчуження державного майна, які перебувають у сфері управління вказаного міністерства.

05 березня 2010 року між ДП МОУ «Укроборонресурси» (продавець), який діє на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Березніковою С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ 26.11.2009 за реєстровим № 6637, та ОСОБА_2 (покупець) виникли правовідносини купівлі продажу, а саме було укладено договір купівлі - продажу частини будівель та споруд, який посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Васьків Л.М., зареєстровано у реєстрі за № 289, згідно якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю 2/100 ідеальні частини будівель та споруд військового містечка НОМЕР_2 , а саме сховище (склад) «Л-1» загальною площею 627,9 кв.м., огорожу №4/11 -73,0 м/п, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , а покупець зобов`язується прийняти об`єкт продажу, сплатити ціну та зареєструвати об`єкт продажу. У відповідності до п. 1.2 вказаного Договору встановлено, право власності на об`єкт продажу переходить до покупця з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації цього договору. У відповідності до п. 1.5 договору об`єкт продажу продано за 67 381,06 грн. з ПДВ.

У відповідності до посвідчувального напису нотаріуса на оспорюваному договорі купівлі продажу частини будівель та споруд від 05.03.2010 нотаріусом під час посвідчення договору було перевірено дієздатність та правоздатність громадян, які підписали вказаний договір, а також дієздатність ДП МОУ «Укроборонресурси» та повноваження його представника і належність ДП МОУ «Укробороноресурси» відчужуваних 2/100 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка НОМЕР_2 .

Згідно акту приймання - передачі нежитлових будівель від 05.03.2010 ДП МОУ «Укроборонресурси» в особі генерального директора ОСОБА_4 передано у власність, а ОСОБА_2 прийняв у власність будівлі промисловості із складськими приміщеннями, що розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , а саме сховище (склад) «Л-1» та огорожу бетонну -73 м./п.

Спірний договір купівлі - продажу укладений за результатами проведення 25.02.2010 Західною універсальною товарною біржою повторного аукціону з продажу частини майна ДП МОУ «Укроборонресурси», а саме сховища (склад) «Л-1», загальною площею 627,9 кв.м., огорожі АДРЕСА_1 , яке було продано за початковою ціною 67 381,06 грн. ОСОБА_2 , про що було оформлено біржовий контракт № 08-10/4.

Наказом Міністерства оборони України №13 від 11.01.2005 «Про додаткове наділення ДП МОУ «Укроборонресурси» основними фондами» підприємству було передано до його статутного фонду майно, яке належало до 3205 центральної автомобільної бази (військова частина № НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 ). Відповідно до наказу, будівлі, споруди та майно були передані з метою збільшення статутного фонду для забезпечення ефективного використання державного майна.

05.03.2010 між Держаним підприємством «Укроборонресурси» в особі ОСОБА_3 та Відповідачем ОСОБА_2 укладено спірний договір купівлі-продажу державного майна (далі Договір) - 2/100 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 , а саме: сховище (склад) «Л-1» загальною площею 627,9 кв.м., огорожа № 4/11 73,0 м/п.

Внаслідок укладання спірного договору частина військового містечка № НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 вибула з державної власності всупереч встановленого законом порядку і умов набуття та припинення права власності, поза волею власника та інтересів держави.

Всупереч встановленому законодавством порядку та вищезазначених норм законодавства спірний договір укладено, а державне майно відчужене без дозволу (погодження) Фонду державного майна України та без згоди органу, до сфери управління якого воно належить, оскільки в той час рішення суб`єкта управління майном - Міністра оборони України було заблоковано (відкликано). Крім того, за дорученням Кабінету Міністрів України всі погодження на відчуження державного майна державних підприємств Міноборони надані у 2009 році були відкликані.

Суд вважає, що відчуження спірного державного майна було здійснено поза волею власника, всупереч інтересам держави і суспільства, а особа, яка вчиняла правочин не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності. Відповідно не було додержано вимог, необхідних для чинності правочину, визначених ст.203 ЦК України.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України).

Наявність вищезгаданих обставин на момент укладання спірного договору підтверджуються наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами, а саме:

дорученням Кабінету міністрів України від 07.05.2009 № 24796/0/1-09, яким зобов`язано Фонд державного майна зупинити надання погоджень на відчуження та оренду державного майна державних підприємств Міноборони, а погодження, надані на відчуження державного майна у 2009 році - відкликанні, що підтверджується дорученням Кабінету міністрів України від 07.05.2009 № 24796/0/1-09, листом ФДМ України № 10-24-6515 від 12.05.2009 р, листом ФДМ України № 10-24-10869 від 04.06.2020 р.;

наказом МОУ № 131 від 23.03.2009 «Про надання згоди на відчуження майна ДП МОУ «Укроборонресурси» - заблоковано (відкликано) - що підтверджується листом Міністерства оборони України №270/3/224 від 01.09.2009;

листом Фонду державного майна України №10-24-3305 від 11.03.2009, яким надано погодження Міністерству оборони України на відчуження шляхом продажу об`єктів нерухомості, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 - відкликано, що підтверджується листами ФДМ України № 10-24-6515 від 12.05.2009, №10/24/7266 від 11.04.2018 та №10-24-13941 від 01.08.2019, а також листом головного управління майна та ресурсів МОУ від 10.02.2020;

висновком про ринкову вартість будівель та споруд за адресою: №А2735 по вул. Сколівська, 14, АДРЕСА_3 погоджений ФДМ України 16.02.2009, який був додатком до листа ФДМ України №10-24-3305 від 11.03.2009 - відкликано, що підтверджується листами ФДМ України № 10-24-6515 від 12.05.2009, №10/24/7266 від 11.04.2018 та №10-24-13941 від 01.08.2019.

Окрім цього, наявні в матеріалах справи докази, в тому числі лист ФДМУ№ 10-24-10869 від 04.06.2020, свідчать про те, що жодних пропозицій, звернень в подальшому від Міністерства оборони України стосовно спірного майна до Фонду державного майна України не находило, а відповідно не приймалось й інших рішень, в тому числі й щодо підтвердження або скасування Наказу МОУ №131 від 23.03.2009 «Про надання згоди на відчуження майна ДП МОУ «Укроборонресурси», який так і залишався заблокованим (вікликаним) на момент укладання спірного правочину.

Відповідно до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України №803 від 06 червня 2007 року «Про затвердження Порядку відчуження об`єктів державної власності» рішення про надання згоди на відчуження майна приймається відповідним суб`єктом управління у формі розпорядчого акта, а про відмову в наданні такої згоди - у формі листа. Рішення про погодження чи відмову в погодженні відчуження майна надається Фондом державного майна у формі листа.

У відповідності до визначеної законодавством форми на момент укладання спірного договору було рішення суб`єкта управління про відмову в наданні згоди на відчуження майна - у формі листа Міністерства оборони України №270/3/224 від 01.09.2009, де зазначалось, що рішення попереднього керівництва Міноборони (в тому числі наказ №131 від 23.03.2009) про відчуження об`єктів державної власності держпідприємств (в тому числі ДП МОУ «Укроборонресурси») - заблоковано (відкликано), а також рішення про відмову в погодженні відчуження майна надано Фондом державного майна у формі листа № 10-24-6515 від 12.05.2009, яким було відкликано раніше надане погодження №10-24-3305 від 11.03.2009.

Додатковим доказомв підтвердження того, що в подальшому, до теперішнього часу, будь-яких рішень, погоджень, дозволів, щодо відчуження спірних об`єктів нерухомості ні Міністерством оборони України, ні Фондом державного майна України не приймалось та не надавалось підтверджується також листом Фонду державного майна України №10-24-10869 від 04.06.2020 .

Згідно з п. 5 ст. 116 Конституції України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Кабінет Міністрів України забезпечує рівні умови розвитку всіх форм власності; здійснює управління об`єктами державної власності відповідно до закону.

Кабінет Міністрів України, своїм Дорученням від 07.05.2009 № 24796/0/1-09, як вищий орган у системі виконавчої влади, який здійснює управління об`єктами державної власності відповідно до закону, спрямовує і координує роботу міністерств,і нших органів виконавчої влади (ст.116 Конституції України) зобов`язав Фонд державного майна зупинити надання погоджень на відчуження та оренду державного майна державних підприємств Міноборони, а погодження, надані на відчуження державного майна у 2009 році відкликати.

Таким чином, рішення ФДМУ про відкликання погодження на відчуження державного майна ДП МОУ «Укроборонресурси» на підставі доручення Кабінету Міністрів України від 07.05.2009 №24796/0/1-09 є обґрунтованим таким, що прямо передбачено законодавством та є обов`язковим для виконання.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази суд вважає такі достатніми для задоволення позову Першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі його органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних відносинах Фонду державного майна України до Державного підприємства «Укроборонресурси», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна, переданого на виконання недійсного правочину договору купівлі-продажу; визнання недійсним договору купівлі-продажу 2/100 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 від 05.03.2010, а саме: сховища (склад) «Л-1», загальною площею 627,9 кв.м., огорожі АДРЕСА_1 , укладеного між Державним підприємством «Укроборонресурси» та фізичною особою ОСОБА_2 ; слід витребувати від ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь держави в особі Фонду державного майна України майно - 2 /100 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , а саме: сховище (склад) «Л-1», загальною площею 627,9 кв.м., огорожу №4/11-73,0 м/п по АДРЕСА_2 , переданого на виконання недійсного правочину договору купівлі-продажу від 05.03.2010, укладеного між Державним підприємством «Укроборонресурси» та фізичною особою ОСОБА_2 .

Щодо відсутності підстав вважати, що позов подано з пропуском строків позовної давності.
Дослідженими в судовому засіданні доказами та доводами, викладеними сторонами у процесуальних документах, адресованих суду встановлено, що цілісний майновий комплекс ДП «Укроборонресурси» в м. Києві у 2008 році терміном на 10 років було передано в оренду ТОВ «ОП «Укроборонресурси».

Майже всі об`єкти державної нерухомості, які перебували на балансі Державного підприємства МОУ «Укроборонресурси» та складали цілісні майнові комплекси в м. Стрий та м. Одеса протягом 2009 -2010 років були розпродані приватним особам.

Після внесення 16.07.2019 Військовою прокуратурою Івано-Франківського гарнізону відомостей до ЄРДР №00000066 за ч.4 ст. 197-1 ККУ за фактом самовільного захоплення земельної ділянки в АДРЕСА_2 , де знаходиться спірне нерухоме майно, заступником військового прокурора Західного регіону України було встановлено, що укладення та виконання спірного договору купівлі-продажу призвело до незаконного вибуття нерухомого майна з державної власності, що завдало матеріальної шкоди інтересам держави.

У даній справі початок відліку позовної давності для військової прокуратури Західного регіону України починається з 16.07.2019, а саме з дати внесення відомостей до ЄРДР №0000066 та подальші перевірки прокуратури.

Початок відліку позовної давності для Фонду державного майна України розпочався тоді, як він став органом управління ДП «Укроборонресурси», 15 квітня 2021 року (підтвердженням є Акт приймання - передачі єдиного майнового комплексу державного підприємства «Укроборонресурси»), тому строк позовної давності не пропущено.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України); загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня. коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи-носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

У постанові від 20.06.2018р. у справі №697/2751/14-ц (провадження №14-85цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для вирішення питання про дотримання строку звернення до суду за захистом прав суду слід встановити, коли прокурор дізнався чи міг дізнатися про порушення інтересів держави.

Зазначений висновок конкретизований Великою Палатою Верховного Суду: позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки, тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду в разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядуання чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження що до захисту таких інтересів.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи.

Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Так, розуміючи важливість дотримання оптимального балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до правосуддя та принципом правової визначеності. Європейський Суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо).

Аналіз практики ССПЛ дозволяє виокремити такі фундаментальні обгрунтування на користь прийняття рішення про поновлення пропущеного строку звернення до суду: рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві; щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (справа «Белле проти Франції»); не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа «Мушта проти України»); суворе застосування строку без урахування обставин справи може бути непропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя, а також перешкоджати використанню доступних засобів правового захисту (справа «Станьо проти Бельгії»), у спорах про захист речових прав власника нерухомого майна строки позовної давності не застосовуються, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв`язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.

Такої позиції дотримується Верховний Суд, визначаючи, що позови про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, а також позови про витребування майна з чужого незаконного володіння можуть бути пред`явлені протягом періоду порушення права власності, яке визнається триваючим.

Відповідна позиція Верховного Суду відображена у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №904/9159/16 та від 22.03.2018 у справі №904/12521/16 щодо застосування віндикації. Варто зазначити, що таку судову практику було започатковано ще з прийняттям постанови Верховного Суду України від 05.10.2016 р. у справі №916/2129/15.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК). перебіг якої, відповідно до частини 1 статті 261 ЦК починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частини 1 статті 261 ЦК для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Таким чином, протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом, а для визначення моменту виникнення права на позов важливою є також і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав (такий правовий висновок наведено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.04.2018

у справі № 902/538/14).

У разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6- 1852цс16 і Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц та від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц).

Вказаний висновок Велика Палата Верховного Суду конкретизувала у п. 66 постанови від 17.10.2018 по справі № 362/44/17 (14-183цс18): позовна давність починає обчислюватись з дня, коли про порушене право або про особу, яка його порушила довідався або міг довідатись прокурор у таких випадках: 1) Прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався, або мав об`єктивну можливість довідатись (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.

Таким чином, позовна давність в даній справі починає обчислюватись з дня. коли прокурором Західного регіону України було встановлено факт незаконного вибуття спірного нерухомого майна з державної власності, а саме після внесення 16.07.2019 Військовою прокуратурою Івано-Франківського гарнізону до ЄРДР №00000066 відомостей про вчинення кримінального правопорушення.

У позовній заяві, поданій в цій справі, перший заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону зазначив, що усвідомлюючи факт порушення інтересів держави та вибуття частини нерухомого майна військового містечка № НОМЕР_1 військової частини по АДРЕСА_2 19.05.2021 на адресу Фонду державного майна України Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Західного регіону в порядку ст. 23 Закону України Про прокуратуру» скеровано запит про повідомлення щодо вжитих останнім заходів представницького характеру з метою усунення порушень за вказаним фактом щодо нерухомого майна державної власності. Фонд державного майна України, надаючи відповідь на вказаний вище запит, свою позицію щодо порушення інтересів держави жодним чином не висловив, про наміри самостійно звернутися з позовом до суду не заявив, водночас не спростував. Такі дії прокуратурою було розцінено як бездіяльність. Сам факт не звернення до суду органу, до компетенції якого віднесенні повноваження, свідчить про те, що такий орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з цим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду.

Вказана прокурором позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду № 903/129/18 від 15.10.2019 р.

Відтак, пред`явлення даного позову заступником прокурора регіону в інтересах держави в особі позивача викликано саме захистом інтересів держави у суді, оскільки останнім, як уповноваженим органом з управління об`єктами державної власності, заходів не вжито щодо оскарження у суді відчуження об`єктів нерухомості державної власності та повернення їх у державну власність до часу звернення з даною позовною заявою.

У постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду уточнила свої висновки, зроблені у постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №927/246/18 від 16.04.2019 у справах №910/3486/18 та №925/650/18, від 17.04.2019 у справі №923/560/18 від 18.04.2019 у справі №913/299/18 від 13.05.2019 у справі №915/242/18 у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №0440/6738/18, вказавши, що прокурор, звертаючись до суду із позовом має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

На підставі наведеного, суд не бере до уваги доводи відповідача ОСОБА_2 про пропуск прокурором строків на звернення до суду з позовною заявою.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов Першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі його органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних відносинах Фонду державного майна України до Державного підприємства «Укроборонресурси», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна, переданого на виконання недійсного правочину договору купівлі-продажу є підставним і підлягає до задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі наведеного, інші доводи відповідача ОСОБА_2 не аналізуються та не спростовуються, оскільки на висновки суду про наявність підстав для задоволення позову не впливають.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :
Позов Першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі його органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних відносинах Фонду державного майна України до Державного підприємства «Укроборонресурси», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна, переданого на виконання недійсного правочину договору купівлі-продажу задоволити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу 2/100 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 від 05.03.2010, а саме: сховища (склад) «Л-1», загальною площею 627,9 кв.м., огорожі АДРЕСА_1 , укладений між Державним підприємством «Укроборонресурси» та фізичною особою ОСОБА_2 .

Витребувати від ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь держави в особі Фонду державного майна України майно - 2 /100 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , а саме: сховище (склад) «Л-1», загальною площею 627,9 кв.м., огорожу №4/11-73,0 м/п по АДРЕСА_2 , переданого на виконання недійсного правочину договору купівлі-продажу від 05.03.2010, укладеного між Державним підприємством «Укроборонресурси» та фізичною особою ОСОБА_2 .

Стягнути з фізичної особи ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь військової прокуратури Західного регіону України, , розрахунковий рахунок 2783 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, місцезнаходження: 79007, м. Львів, вул. Клепарівська,20 судовий збір в розмірі 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач: перший заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, місцезнаходження: 79007, м. Львів, вул. Клепарівська,20, представник позивача Рапіта Ольга Василівна;

Орган, в інтересах якого подано позов: Фонд Державного майна України, , місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова,18/9, представник Фонду Хайновський Олександр Олегович;

Відповідач: Державне підприємство «Укроборонресурси», , місцезнаходження: 03039, м. Київ Саперно-Слобідський проїзд,3, представник відповідача Гайдамаченко Вячеслав Григорович;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_4

Головуючий суддя В.Л.Бучківська

Повний текст судового рішення

виготовлено 12.12.2022