Житомирський апеляційний суд
Справа №274/4437/21 Головуючий у 1-й інст. Большакова Т. Б.
Категорія 36 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 274/4437/21 за позовом Приватного акціонерного товариства "Міжнародна акціонерна авіаційна компанія "УРГА" до ОСОБА_1 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ковальчука Андрія Олександровича, на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 липня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Большакової Т.Б.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що 20 серпня 2020 року згідно із заявою ОСОБА_1 від 18 серпня 2020 року та на підставі наказу ПрАТ "Міжнародна акціонерна авіаційна компанія "УРГА" від 20 серпня 2020 року відповідача було прийнято на роботу до МААК "УРГА" на посаду другого пілота у льотну службу, з 25 серпня 2020 року. Згідно із наказом МААК "УРГА" № 357 від 27 серпня 2020 року відповідача переведено на посаду командира повітряного судна - інструктора з льотної підготовки навчально-льотного центру МААК "УРГА" від 28 серпня 2020 року.

25 серпня 2020 року із відповідачем було укладено трудовий договір та договір №199/Б про надання послуг з підготовки на базі навчально-льотного центру ПрАТ «Міжнародна акціонерна авіаційна компанія «УРГА». Відповідно до умов договору №199/Б позивач за свій рахунок надає відповідачу послуги з проведення курсу підготовки для отримання типу Ан-24/26 ПС в кількості трьох льотних годин на базі навчально-льотного центру виконавця, вартість навчання складає 248563,62 грн. Уклавши вказаний договір, відповідач взяв на себе зобов`язання по закінченню підготовки відпрацювати у позивача не менше трьох календарних років, які відраховуються з дати проходження підготовки, у разі звільнення раніше закінчення вказаного терміну, відповідач зобов`язується сплатити позивачу не пізніше дня свого звільнення суму грошових коштів за надані послуги з проведення курсу підготовки для отримання типу Ан-24/26 ПС в кількості трьох льотних годин, розраховану пропорційно відпрацьованого часу позивача від загальної ціни підготовки.

На підтвердження пройденої відповідачем підготовки видано сертифікат № 002776 від 25 вересня 2020 року. Відповідач зобов`язаний був відпрацювати у позивача до 25 вересня 2023 року, проте подав заяву про звільнення. Згідно з наказом №209 п від 2 червня 2021 року його було звільнено з 4 червня 2021 року на підставі ст.38 КЗпП України (за власним бажанням у зв`язку зі зміною місця проживання). Цього ж дня позивач письмово звернувся до ОСОБА_1 з проханням сплатити заборгованість за навчання, проте відповідач не сплатив вказані кошти.

Станом на дату звільнення загальна сума заборгованості складала 191118,37 грн. Вартість навчання відповідно до п.2.1 договору становила 248563,62 грн. Відповідач з моменту укладення договору відпрацював у позивача 283 дні з 1095, а тому загальна сума заборгованості відповідача з урахуванням відпрацьованого часу становила 184322,98 грн.

Таким чином, просив суд стягнути з відповідача на свою користь кошти за навчання в сумі 184322,98 грн.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 липня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Міжнародна акціонерна авіаційна компанія «УРГА» кошти за навчання в сумі 184322,98 грн.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Ковальчук А.О., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Так, вважає помилковими посилання на те, що навчання відповідача врегульовано ст.ст. 526, 527, 530, 610, 612, 629 ЦК України. Зокрема, між сторонами склалися трудові правовідносини, які регулюються трудовим законодавством, що покладає саме на роботодавця обов`язок виробничого навчання робітника та понесення витрат по його навчанню. Тому у зв`язку зі спрямуванням договору про підготовку без наданих доказів оплати підготовки (реальних витрат на підготовку) на порушення конституційних та трудових прав громадянина, а саме права на проходження виробничого навчання на платній основі за рахунок власника, він є нікчемним та таким, що не тягне жодних правових наслідків.

Суд залишив поза увагою ту обставину, що фактично трудовий договір, на який посилається позивач, не підписано ОСОБА_1 , а підпис міститься лише на аркуші після реквізитів, тобто до вказаного окремого аркушу з підписами позивач мав можливість долучити будь-який договір.

Зазначає, що фактично позов пред`явлено щодо компенсації вартості навчання, але, як вбачається із наданого сертифіката, відбулася перепідготовка на другий тип літака. Так як відповідач був прийнятий на посаду другого пілота, він, отримавши знання після перепідготовки, мав продовжувати працювати на посаді другого пілота, саме до цієї посади відноситься суть договору про підготовку. Але позивач свідомо перевів відповідача на іншу посаду, яка не вимагає отриманих при підготовці знань, а отже переводом на іншу посаду позивач підтвердив, що отриманні відповідачем знання не є необхідними при виконанні трудових обов`язків, адже потрібно було виконувати зовсім інші посадові обов`язки. Також звертає увагу суду на те, що із наказом №357 від 27 серпня 2022 року відповідач взагалі не ознайомлювався, його підпис відсутній.

Вважає, що позивачем у ході розгляду справи не надано доказів на підтвердження позовних вимог щодо стягнення коштів у сумі 184322,98 грн. та не обґрунтовано, що саме така сума витрачена позивачем на навчання ОСОБА_1 . Ціна, визначена в договорі № 199/Б про надання послуг з підготовки на базі навчально-льотного центру ПрАТ «МААК «УРГА», не означає, що позивач поніс саме такі витрати, оскільки з долучених до матеріалів справи письмових доказів не можливо визначити, яку саме суму витрачено на навчання відповідача.

В якості доказу проходження навчання відповідачем надається журнал обліку навчальних занять з курсів підготовки для отримання типу ПС Ан-26, в якому вказано дату початку навчання 3 серпня 2020 року, а закінчення - 22 серпня 2020 року, при тому, що оспорюваний договір укладений лише 25 серпня 2020 року.

Що стосується акта перевірки виконаної роботи з тренування льотних авіафахівців МААК «УРГА» при перенавчанні на тренажері KТЛ Ан-26 JIA НААУ від 30 вересня 2020 року, на який посилається позивач в обґрунтування суми заборгованості, то згідно з актом, в якому вказано вартість виконаної роботи з тренування льотних фахівців МААК «УРГА» на тренажері КТЛ Ан-26 ЛА НАУ з 25.08.2020 року по 24.09.2020 року, зазначено, що вартість виконаної роботи з тренування льотних авіафахівців за вказаний період складає: 128 год 00 хв. х 1500 = 192000 грн., при цьому це сума загальна на 7 чоловік, при тому не вказано, яку саме суму витрачено на навчання відповідача.

Окрім того, згідно з пунктом п.3.1.1. договору №199/Б визначено, що в обов`язки виконавця (позивача) входить організація та проведення на своїй базі підготовки відповідача. Проте, навчання проводилось на базі ЛA НААУ, тобто не на базі ПАТ " Міжнародна акціонерна авіаційна компанія " УРГА", що є порушенням відповідного договору.

Позивачем також не надано доказів затвердження програми навчання у Державіаслужбі, та взагалі не надано жодної програми, окрім курсу підготовки пілотів. Договором про проведення підготовки льотних авіафахівців, укладеним між відокремленим структурним підрозділом НАУ «Кіровоградська льотна академія НАУ» та позивачем, передбачено, що Кіровоградська льотна академія НАУ надає освітні послуги за затвердженою програмою, а не за курсом підготовки, тому не зрозуміло, на якій правовій підставі надавались вказані послуги.

Зазначає, що отримані відповідачем знання згідно з підготовкою підтверджуються Сертифікатом від 25 вересня 2020 року та обмежені терміном дії до 30 вересня 2021 року. Отже, обов`язок працювати до 25 вересня 2023 року був виключно стримуючим фактором утримати працівника від звільнення на його робочому місці, бо в разі бажання працівника реалізувати своє трудове право на звільнення виникне обов`язок відшкодування коштів, визначених договором про підготовку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Зокрема, зазначає, що відповідачем не заперечується дійсність договору надання послуг № 199/Б від 25 серпня 2020 року, та оскільки даний договір є чинним, відповідач має виконувати взяті на себе за договором зобов`язання. Наголошує, що у чинному законодавстві відсутня заборона на укладення фізичною особою (працівником) з підприємством, на якому він працює, договору надання послуг або придбання товару чи виконання робіт, в якому дана фізична особа є замовником чи покупцем на загальних умовах. Фізичні та юридичні особи можуть мати між собою одночасно як трудові, так і цивільно-правові відносини.

Вказує, що 20 серпня 2020 року відповідач був прийнятий на посаду другого пілота льотної служби «МААК «УРГА» та 27 серпня 2020 року переведений на посаду командира ПС - інструктора з льотної підготовки навчально-льотного центру «МААК «УРГА», де він працював як інструктор з льотної підготовки на маленькому літаку типу Cessna 172R, однак відповідач виявив бажання стати пілотом літака AH-24/26. Підготовка на тип AH-24/26, яку він отримав за договором надання послуг, не має жодного відношення до посади інструктора у навчально-льотному центрі за наказом № 357 від 27 серпня 2020 року та до виконання обов`язків КПС-інструктора.

ОСОБА_1 підвищив свою кваліфікацію як спеціаліста за рахунок «МААК «УРГА» та твердження апелянта про те, що проходження підготовки було необхідне у зв`язку з роботою відповідача у «МААК «УРГА», є безпідставним та необґрунтованим.

В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали апеляційну скаргу.

Представник позивача не визнав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25 серпня 2020 року між позивачем та відповідачем укладено безстроковий трудовий договір (а.а.с.12-13).

Згідно з п.п. 3.1.11 вказаного договору в разі звільнення /в період подачі заяви на звільнення/ працівник зобов`язаний компенсувати Авіакомпанії кошти, витрачені на його навчання, перенавчання, підвищення кваліфікації, а льотний річний персонал також за льотну, наземну підготовку, введення в лад для роботи на МПЛ, проходження медичної та іншої сертифікації за невідпрацьований період часу.

25 серпня 2020 року між позивачем та відповідачем укладено договір №199/Б про надання послуг з підготовки на базі навчально-льотного центру ПрАТ «Міжнародна акціонерна авіаційна компанія «УРГА» (а.с.14).

Відповідно до п.п. 1.1 вказаного договору виконавець надає замовнику на базі виконавця послуги з проведення курсу підготовки для отримання типу Ан-24/26 ПС (в кількості 3-ох льотних годин) на базі навчально-льотного центру виконавця.

Ціна послуг визначена у п.п.2.1, де вказано, що ціна підготовки замовника за даним договором складає 248563,62 грн. (двісті сорок вісім тисяч п`ятсот шістдесят три грн. 62 коп.)

П.п. 3.3.2 визначено, що по закінченню підготовки замовник зобов`язується відпрацювати у виконавця не менше 3 (трьох) календарних років, які відраховуються з дати проходження підготовки, що підтверджується виданим виконавцем замовнику документом.

На підтвердження пройденої підготовки 25 вересня 2020 року складено акт прийому-передачі наданих послуг та відповідач отримав сертифікат № 002776 від 25 вересня 2020 року (а.с.15)

Відповідно до п.п. 3.3.5 договору №199/Б у разі звільнення раніше закінчення терміну, зазначеного в п.3.3.2 даного договору, відповідач зобов`язується сплатити виконавцю не пізніше дня свого звільнення суму грошових коштів, розраховану пропорційно до відпрацьованого часу у виконавця від ціни підготовки, яка зазначена в п.2.1 цього договору.

1 червня 2021 року ОСОБА_1 подав заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням у зв`язку зі зміною місця проживання (а.с. 19), та наказом №209 п від 2 червня 2021 року його звільнено з 4 червня 2021 року на підставі статті 38 КЗпП України, у зв`язку з переїздом на нове місце проживання (а.с.20).

Листом за №147/21 від 4 червня 2021 року позивач звернувся до ОСОБА_1 з проханням сплатити заборгованість з наданих послуг (а.с.21).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.525ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 1, 4 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як передбачено ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суду надано достатньо доказів укладення між сторонами договору, наявності заборгованості по ньому, який не спростовано відповідачем. З урахуванням того, що відповідачем заборгованість за договором у добровільному порядку не сплачена, суд прийшов до вірного висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ковальчука Андрія Олександровича, залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 липня 2022 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: