Провадження № 22-ц/801/1104/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 рокуСправа № 127/15756/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання Олійник Г. Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 лютого 2022 року, ухвалене у складі судді Дернової В. В. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст рішення складено 04 березня 2022 року, -

в с т а н о в и в :

18 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до Вінницької міської ради про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Вінниця померла ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина на кімнату в гуртожитку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить спадкодавцю ОСОБА_3 на праві власності.

Спадкоємців першої черги та осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3 немає.

ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , однією сім`єю до дня її смерті, а саме починаючи з 2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, за спільні кошти проводили поточний ремонт в кімнаті, купували продукти харчування, предмети домашнього вжитку та інше. ОСОБА_3 ставилася до ОСОБА_1 як до своєї рідної дочки.

Факт спільного проживання підтверджується актом № 285м від 11 вересня 2019 року, складеним представниками МКП «УК «Київська» та свідками.

Після смерті ОСОБА_3 позивач здійснила її поховання. Тому, ОСОБА_1 , як особа, яка постійно проживала із спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідно до ст. 1264 ЦК України являється спадкоємцем четвертої черги в порядку спадкування за законом.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_4 просила встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала в АДРЕСА_1 із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме в період з 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 лютого 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 квітня 2022 року виправлено описку, допущену у рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 22 лютого 2022 року змінивши у тексті рішення абзац «При цьому, ОСОБА_1 була власником кімнати АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15 березня 2012 року, виданого згідно з рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 15.03.2012 року № 600» абзацем «При цьому, ОСОБА_3 була власником кімнати АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15 березня 2012 року, виданого згідно з рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 15.03.2012 року № 600» (а. с. 100).

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених в рішенні, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, шо ОСОБА_1 , як особа, яка постійно проживала із спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідно до статті 1264 ЦК України являється спадкоємцем четвертої черги в порядку спадкування за законом. На підтвердження факту постійного проживання з спадкодавицею ОСОБА_3 однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини позивачем надано суду першої інстанції акт № 285м від 11 вересня 2019 року та докази підтвердження поховання ОСОБА_3 . Зазначений факт підтверджується також допитаними в суді першої інстанції свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Проте, суд першої інстанції не дав їм належної оцінки.

Судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що наявність зареєстрованого шлюбу важливо лише для з`ясування факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, які перебувають у фактичних сімейних відносинах, і не має значення для інших випадків.

У відзиві на апеляційну скаргу Вінницька міська рада, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її адвокат Білозор О.Л. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_7 просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Вінниці померла ОСОБА_3 у віці 79 років, про що 06 вересня 2019 року було зроблено відповідний актовий запис за № 2596 (підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 06.09.2019 року, а.с. 8).

Як вбачається з довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 11 вересня 2019 року № 53780, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 67).

ОСОБА_3 була власником кімнати АДРЕСА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 15 березня 2012 року, виданого згідно з рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 15.03.2012 року № 600.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 7).

З Акту № 285м від 11 вересня 2019 року та показань свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_1 проживала без реєстрації в кв. АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_3 з 2010 року до дня смерті однією сім`єю та вели спільне господарство; ОСОБА_1 провела поховання за власні кошти; ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів ведення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільного господарства, тобто наявності спільних витрат, спільного бюджету, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що вона має сім`ю чоловіка та дітей, які проживають разом з нею за адресою: АДРЕСА_3 , тому судом критично оцінено можливість її одночасного проживання однією сім`єю з спадкодавцем ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, періодичні ночівлі ОСОБА_1 у кімнаті ОСОБА_3 , надання допомоги ОСОБА_1 у побуті, харчуванні та лікуванні ОСОБА_3 , добрі відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є ознаками добросусідських або дружніх відносин, а не проживання однією сім`єю.

Позивачем не доведено належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог зроблено судом першої інстанції за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на таке.

У частині першій статті 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, у справі підлягали встановленню, як факт проживання позивача однією сім`єю разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, так і тривалість такого проживання - щонайменше п`ять років.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.

При вирішенні спору про право на спадщину особи, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), колегія суддів враховує правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Суд першої інстанції встановив, що позивачем не надано відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України доказів на підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 саме однією сім`єю, не встановлено обставин того, що вони були пов`язані спільним побутом, мали будь-які взаємні права та обов`язки.

Всебічно та об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що лише надання допомоги одинокій особі похилого віку ( спадкодавцю), періодичні ночівлі у квартирі останньої та її поховання, не є достатньою підставою для встановлення факту проживання з нею однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Аргументи апеляційної скарги про те, що факт проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини підтверджується допитаними в суді першої інстанції свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки ці покази не містять інформації про предмет доказування і не стосуються спільного проживання позивача з померлою, а є твердженням про епізодичні відвідування позивачем спадкодавця.

Окрім цього, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Покази свідків щодо проживання позивача з спадкодавцем не є достатніми доказами, що підтверджують сукупність фактів, необхідних для встановлення факту проживання однією сім`єю та не можуть підтверджувати факт проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства, існування спільного побуту та взаємних прав і обов`язків між померлою не менше як п`ять років.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції та є аналогічними тим, що зазначались позивачем в суді першої інстанції, їм була надана оцінка в рішенні суду першої інстанції, з якою погоджується також суд апеляційної інстанції.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, відтак судові витрати понесені позивачем при поданні апеляційної скарги слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 лютого 2022 року у даній справі залишити без змін.

Поновити дію рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 лютого 2022 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 14 липня 2022 року.