ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3745/22 Справа № 210/2479/21 Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/2479/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

заявник - ОСОБА_1 ,

боржниця - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Плешакова Олександра Геннадіївна, на ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2022 року, яка постановлена суддею Чайкіною О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 16 лютого 2022 року, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами, в порядку ст.423 ЦПК України, у справі №210/2479/21.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 19 липня 2021 року Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 (боржниця) на користь ОСОБА_1 (стягувач) аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідно віку щомісяця, починаючи з дня подання заяви, тобто з 11 травня 2021 року, і до повноліття дитини.

У зв`язку із матеріальним становищем ОСОБА_2 поїхала працювати за кордон та залишила сина своїй матері. Однак, під час її перебування за кордоном, стан здоров`я матері погіршився і їй довелося передати догляд за сином батьку хлопчика - стягувачу. Після прибуття на територію України, заявниця забрала сина у стягувача, і на даний час син знаходиться із нею, а тому з нарахованою та стягнутою сумою боргу не згодна.

Тому, заявниця вважає вимоги стягувача необгрунтованими, а наказ таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними та, за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Також, заявниця просила суд поновити процесуальний строк для звернення до суду із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами посилаючись на те, що копію судового наказу отримала лише 29.12.2021 року, після чого було подано заяву про скасування судового наказу, в якій судом відмовлено.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2022 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Поновлено ОСОБА_2 строк для звернення до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу №210/2479/21.

Скасовано судовий наказ Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19.07.2021 року у справі №210/2479/21, провадження 2-н/210/634/21 про стягнення з ОСОБА_2 (Боржник) на користь ОСОБА_1 (Стягувач) аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідно віку щомісяця, починаючи з дня подання заяви, тобто з 11 травня 2021 року і до повноліття дитини.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідно віку - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Плешаков О.Г., просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, посилаючись на неврахування судом першої інстанції того, що дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент видачі судового наказу проживав разом із батьком та перебував на його повному утриманні, а тому ОСОБА_2 має зобов`язання зі сплати аліментів на утримання останнього, й всі її доводи помилково розцінені судом, як нововиявлені обставини.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Плешакова О.Г. надала заяву про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його представника, а боржниця ОСОБА_2 , яка повідомлена про розгляду справи у порядку п. 3. ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 95 - зворот), про причини своєї неявки суд не повідомила, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 липня 2021 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 (Боржник) на користь ОСОБА_1 (Стягувач) аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідно віку щомісяця, починаючи з дня подання заяви, тобто з 11 травня 2021 року і до повноліття дитини.

Згідно Акту від 28 квітня 2021 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.01.2021 року по дату складання акту (28 квітня 2021 року) проживає з батьком (стягувач за наказом) за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про місце реєстрації дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній зареєстрований з 13 червня 2017 року разом з матір`ю ( ОСОБА_2 ) за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 перебувала за межами України у період з 15 березня 2021 року по 19 грудня 2021 року.

ОСОБА_1 має реєстрацію в Металургійному районі міста Кривого Рогу за адресою: АДРЕСА_3 .

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 22 лютого 2019 року.

Встановивши, що зі змісту заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу вбачається, що він посилався на те, що дитина після розірвання шлюбу залишилася проживати з ним, в той час як за матеріалами справи дитина, станом на 28 квітня 2021 року, проживає з ним з 01.01.2021 року, та він не повідомив суд про те, що дитина зареєстрована разом з матірю ОСОБА_2 з 2017 року, та тимчасово перебувала на утриманні заявника (на період тимчасової відсутності матері в період з квітня по грудень 2021 року), суд дійшов висновку про існування спору про місце проживання дитини, та визначення особи, яка має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, а так само і розміру аліментів, у зв`язку з чим є всі підстави для задоволення заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, скасування судового наказу та відмови у видачі судового наказу.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Тобто, перешкодою для видання наказу про стягнення аліментів закон визначає пов`язаність цієї вимоги із встановленням батьківства та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно ч. 8 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Згідно ч. 1ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Як встановлено ч. 2 ст. 423 ЦПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (ч. 4, 5 ст. 423 ЦПК України).

Отже, перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв`язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 3, п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 4 від 30 березня 2012 року Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами судам роз`яснено, що нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухвалені судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів).

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

У пункті 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 4 від 30 березня 2012 року Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами роз`яснено, що обставини, які є підставою для перегляду судового рішення це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду (рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі "Правєдная проти Росії" (Pravednaya v. Russia), заява N 69529/01, п. п. 27-28, рішення Європейського Суду з прав людини від 6 грудня 2005 року у справі "Попов проти Молдови" N 2 (Popov v.Moldova N 2), заява N 19960/04, п. 46).

У справі Желтяков проти України, заява №4994/04 від 09.09.2011 Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла переглядати остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі.

Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі Рябих проти Росії , заява 352854/99 від 24.07.2003).

За змістом ч. 2, ч. 3 та ч. 7 ст. 429 ЦПК України справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Звертаючись до суду з заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, ОСОБА_2 зазначає, що підставою для його перегляду є те, що на момент постановлення судового наказу існували істотні для справи обставини, що не були дослідженні судом при розгляді вказаної заяви, а саме, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований з 13 червня 2017 року та проживав разом з матір`ю ( ОСОБА_2 ) за адресою: АДРЕСА_2 , й лише тимчасово проживав із батьком ОСОБА_1 у зв`язку із виїздом матері ОСОБА_2 за межі України на період з 15 березня 2021 року по 19 грудня 2021 року.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено та фактично визнано ОСОБА_2 , що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на час видачі судового наказу (19 липня 2021 року) проживав із батьком ОСОБА_1 .

При цьому, боржницею ОСОБА_2 не надано, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, жодного доказу на підтвердження того, що малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент видачі судового наказу, перебував на її утриманні, а її твердження про те, що вона регулярно перераховувала кошти на утримання дитини своїй матері не свідчать про надання цих коштів батькові дитини - ОСОБА_1 , з яким дитина проживала та який одноособово ніс витрати на її утримання.

Зі змісту ст. 181, ч. 3 ст. 184 СК України слідує, що право на стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини має той з батьків із ким постійно проживає дитина.

Оскільки, станом на час видачі судового наказу, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом тривалого часу проживав разом із батьком, а його мати взагалі перебувала за межами України, починаючи з 15 березня 2021 року, а тому суд першої інстанції мав законні підстави для видачі судового наказу щодо стягнення аліментів на утримання дитини.

Той факт, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований за адресою проживання матері не має правового значення для вирішення питання щодо стягнення аліментів на його утримання, оскільки право на стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини має той з батьків із ким проживає дитина, а не той з батьків, разом з яким зареєстроване місце проживання дитини.

При цьому, в разі зміни дійсних обставин справи, які можуть вплинути на порядок і спосіб стягнення аліментів та встановлення обов`язку по їх сплаті, зокрема, проживання дитини разом з матір`ю, заявниця ОСОБА_2 не позбавлена права звернутися до суду із позовними вимогами про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини відповідно до положень Сімейного кодексу України, або визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню згідно ст. 173 ЦПК України.

Враховуючи те, що наведені ОСОБА_2 у заяві підстави не можуть вважатися нововиявленими обставинами у розумінні ст. 423 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про задоволення її заяви щодо перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами.

За таких обставин, апеляційний суд приходить висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду з ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Плешакова Олександра Геннадіївна, - задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2022 року - скасувати та ухвалити нову постанову.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами, в порядку ст. 423 ЦПК України, у справі № 210/2479/21 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 червня 2022 року.

Головуючий:

Судді: