ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6564/22 Справа № 175/2461/20 Головуючий у першій інстанції: Бойко О. М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком з господарськими спорудами,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він є власником 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.08.2004 року. Вказане домоволодіння належить позивачу на праві спільної часткової власності. Також 1/2 частина спірного домоволодіння належить сестрі позивача - ОСОБА_1 . Відповідачка на теперішній час проживає у спірному домоволодінні та користується ним. Позивач не має можливості проживати у спірному будинку та взагалі користуватися домоволодінням, оскільки відповідачка перешкоджає цьому, наполягаючи на розподілі домоволодіння між власниками. ОСОБА_1 відмовляється добровільно надати позивачу можливість проживати у спірному домоволодінні. Тому позивач, уточнивши позовні вимоги, просив:

усунути перешкоди в користуванні ним 1/2 частиною житлового будинку АДРЕСА_1 та не чинити перешкоди в користуванні;

зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у здійсненні права користування житловим будинком літ. А, загальною площею 53,3 кв.м, житловою площею 27,3 кв.м, у складі домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , вселивши його в житловий будинок літ. А, загальною площею 53.3 кв.м. за адресою по АДРЕСА_2 ;

зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у здійсненні права користування господарськими будівлями, а саме: літньою кухнею літ. Б, сараєм літ. В, сараєм літ. Г, гаражем літ. Д, літнім душем літ. Е, вбиральнею літ. Ж у складі домоволодіння АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , надавши йому доступ до господарських будівель, а саме: літньої кухні літ. Б, сараю літ. В, сараю літ. Г, гаражу літ. Д, літнього душу літ. Е, вбиральні літ. Ж, розміщених за адресою по АДРЕСА_2 (а.с. 2-7,114-117).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено. Вирішено усунути перешкоди в користуванні житлом, шляхом вселення ОСОБА_2 у житловий будинок АДРЕСА_2 . Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні житловим будинком та господарськими спорудами, розташованими на території домоволодіння АДРЕСА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1748,80 грн.

Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2022 року доповнено резолютивну частину рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2021 року наступними абзацами: «3обов`язати громадянку України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 07.11.1997 р. Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, зареєстроване місце постійного проживання: АДРЕСА_3 ) усунути перешкоди у здійсненні права користування житловим будинком літ. А, загальною площею 53,3 кв.м, з яких житлова площа становить 27,3 кв.м, у складі домоволодіння АДРЕСА_1 , громадянину України ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданий 25.12.1998 року Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, зареєстроване місце постійного проживання: АДРЕСА_1 ) вселивши його в житловий будинок літ. А, загальною площею 53.3 кв.м, з яких житлова площа становить 27.3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язати громадянку України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 07.11.1997 р. Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, зареєстроване місце постійного проживання: АДРЕСА_3 ) усунути перешкоди у здійсненні права користування господарськими будівлями, а саме: літньою кухнею літ.Б, сараєм літ.В, сараєм літ.Г, гаражем літ.Д, літнім душем літ.Е, вбиральнею літ.Ж у складі домоволодіння АДРЕСА_1 , громадянину України ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданий 25.12.1998 року Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, зареєстроване місце постійного проживання: АДРЕСА_1 ) надавши йому доступ до господарських будівель, а саме: літньої кухні літ.Б, сараю літ.В, сараю літ.Г, гаражу літ.Д, літнього душу літ.Е, вбиральні літ.Ж, розміщених за адресою: АДРЕСА_1 » (а.с. 188-189).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що позивачу на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина домоволодіння АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом, виданого 27.08.2004 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусевою Л.В., за реєстраційним номером №1-2331 (а.с. 18, 19, 159).

Відповідно до копії вказаного вище свідоцтва від 27.08.2004 року №1-2331, спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається, зокрема, з житлового саманного, обкладеного цеглою будинку А, загальною площею 53,30 кв.м., житловою площею 27.30 кв.м., та господарських будівлель і споруд: літньої кухні літ Б, сараю літ. В, сараю літ. Г, гаражу літ. Д, літнього душу літ. Е, убиральні літ. Ж, огороші металевої, дерев`яної 1-3, що знаходиться по АДРЕСА_2 .

У свідоцтві про право на спадщину за заповітом на ім`я позивача також зазначено, що на 1/2 частину спадкового майна видане основне свідоцтво ОСОБА_1 27.04.2004 року за реєстровим номером 1-2324.

Також встановлено, що власником іншої 1/2 частини вказаного вище домоволодіння є відповідачка ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.08.2004 року, виданого державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусевою Л.В., за реєстраційним номером №1-2324, що підтверджується копією листа КП "Бюро технічної інвентаризації Дніпровської районної ради Дніпропетровської області" №1807 від 12.11.2019 року (а.с. 23, 159).

Розпорядженням сільського голови Партизанської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області №8 від 08.02.2016 року, затвердженим рішенням сьомого скликання п`ятої сесії Партизанської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області №94-5/УІІ скл., в селі Партизанське перейменовано вулицю Чапаєва на вулицю Центральну (а.с. 36, 37).

Місце проживання позивача зареєстроване за адресою по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією його паспорту серії НОМЕР_4 , виданого Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 25.12.1998 року (8-9).

Відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 11.08.2020 року, місце проживання відповідачки зареєстроване за адресою по АДРЕСА_3 (а.с. 49).

Також встановлено, що у провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа №175/5026/19-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ нерухомого майна в натурі (а.с. 160, 166).

Позивач вказує, що через неприязні стосунки, які склалися між сторонами, відповідачка чинить йому перешкоди у вільному доступі до будинку та інших споруд на території домоволодіння. Вказане підтверджується зверненнями позивача до Дніпровського районного відділення поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровській області 27.01.2020 року та 21.03.2020 року.

Зокрема, у висновку старшого ДОП СП Дніпровського районного відділення поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 07.02.2020 року зокрема, зазначено, що при опитуванні ОСОБА_1 повідомила що не чинить перешкоду брату в користуванні майном та надасть йому дозвіл на користування спорудами після того, як він надасть відповідні документи про розподіл майна (а.с. 38).

Отже, судом встановлено, що позивач позбавлений можливості вільно користуватися та розпоряджатися належною йому на праві власності частиною спірного домоволодіння, у зв`язку з вчиненням відповідачкою перешкод, зокрема, через недопуск ОСОБА_2 в домоволодіння.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.

Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (частина перша статті 358 ЦК України).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР, відповідно до яких передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів його сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Пунктом 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантовано кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши належність позивачу на праві власності 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 ; приймаючи до уваги, що відповідачка чинить перешкоди позивачу у володінні та розпорядженні належною йому часткою майна, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та усунення ОСОБА_2 перешкод у користуванні житлом, шляхом вселення його у житловий будинок АДРЕСА_4 .

Крім того, необхідно зобов`язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні житловим будинком (літ. А) та господарськими будівлями (літньою кухнею літ Б, сараєм літ. В, сараєм літ. Г, гаражем літ. Д, літнім душем літ. Е, убиральнею літ. Ж) по АДРЕСА_2 .

Доводи апелянта про нездійснення нею перешкод позивачу у користуванні спірним нерухомим майном не знайшли свого підтвердження. Так, у висновку старшого ДОП СП Дніпровського районного відділення поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 07.02.2020 року зазначено, що при опитуванні ОСОБА_1 вона повідомила, що надасть позивачу дозвіл на користування спірним майном лише за певної умови - після того, як він дасть документи про розподіл майна. Крім того, судом встановлено, що між сторонами існують неприязні стосунки, конфлікти, які, зокрема, створюють перешкоди для користування позивачем спірним майном.

Статтею 67 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено виконання рішення про вселення стягувача, відповідно до частини другої якої примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.

Позовна вимога про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди у здійсненні права користування житловим будинком, вселивши позивача у цей будинок, - є неефективним, неналежним способом захисту, оскільки саме лише зобов"язання відповідачки здійснити вселення позивача не призведе до поновлення прав та законних інтересів останнього щодо його вселення у житлове приміщення. Крім того, враховуючи зміст резолютивних частин оскаржуваних рішення та додаткового рішення, районним судом фактично покладено на відповідачку обов"язок з виконання оскаржуваного рішення в частині вселення позивача. Колегія звертає увагу, що рішення про вселення особи підлягає примусовому виконанню; здійснення примусового виконання рішень покладене на органи виконавчої служби.

Також і задоволення місцевим судом позовної вимоги про зобов"язання відповідачки надати позивачу доступ до господарських будівель і споруд на території вищезазначеного домоволодіння не призведе до поновлення права позивача на користування вказаним нерухомим майном, адже "доступ" до об"єкту не є тотожним праву користування майном; отже, обраний позивачем спосіб захисту у вказаній частині є неефективним.

З урахуванням вищенаведених норм матеріального права, позов підлягає частковому задоволенню, у відповідності до викладених висновків апеляційного суду, що не є виходом за межі заявлених позовних вимог.

Колегія звертає увагу, що наявні підстави для виходу за межі доводів апеляційної скарги у відповідності до положень ч. 4 ст. 367 ЦК України, оскільки встановлено неправильне застосування районним судом норм матеріального права.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, тому оскаржуване рішення, а також додаткове рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, а також враховуючи немайновий характер позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви в розмірі 1748,80 грн. ( а.с. 1, 110).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2021 року та додаткове рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком з господарськими спорудами - задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) перешкоди у користуванні житлом, шляхом вселення ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) у житловий будинок АДРЕСА_4 .

Зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) не чинити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 )перешкоди у користуванні житловим будинком (літ. А) та господарськими будівлями (літньою кухнею літ Б, сараєм літ. В, сараєм літ. Г, гаражем літ. Д, літнім душем літ. Е, убиральнею літ. Ж) по АДРЕСА_2 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати в розмірі 1748 (одна тисяча сімсот сорок вісім) грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова