Номер провадження: 22-ц/813/7545/22
Справа № 522/4831/22-Е
Головуючий у першій інстанції Косіцина В.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Одеська міська рада,

відповідач Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2022 року у складі судді Косіциної В.В.,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Одеської міської ради, Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської Ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяною органами місцевого самоврядування.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2022 року провадження у справі закрито, оскільки спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, просить ухвалу суду скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач звернувся до суду відповідно до місця знаходження одного із відповідачів, відповідно до п. 15 ст. 28 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача. Також позивач скористався своїм правом та відповідно п.16. ст. 28 ЦПК України - підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу. Позов, який позивач направив до суду на розгляд зовсім не відноситься до справ у спорах, що виникають із земельних відносин. З позову поданого до Приморського районного суду м. Одеси позивачем, вбачається що суть спору це відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненою в результаті протиправних дій органів місцевого самоврядування. Також суд посилається на те, що у п. 15 ч. 1 ст. 20 ГПК України зазначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема інші справи у спорах між суб`єктами господарювання. Однак відповідно до п. 1 ст. 8 ГК України - держава, органи державної влади та органи місцевого самоврядування не є суб`єктами господарювання, а позивач звертається з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди до органів місцевого самоврядування, які внаслідок своїх протиправних дій пошкодили майно позивача чим спричинили матеріальну шкоду позивачу та внаслідок зухвалого ставлення та тривалого невиконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у позивача виникло внутрішнє напруження, що спричинило позивачу ще й моральну шкоду. Також зазначає, що відповідно до п. 1, 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі -особи). Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Вважає, що суддя при винесені ухвали порушив права позивача на справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, так як приймаючи справу до розгляду та отримавши докази, які безперечно вказують на те, що органами місцевого самоврядування дійсно ФОП ОСОБА_1 нанесено матеріальну та моральну шкоду, закриває провадження у справі на стадії коли потрібно прийняти рішення по суті. Та посилається на статті ГПК України, які не відповідають дійсності та не мають до позову який позивач подав до Приморського районного суду м. Одеси ніякого значення. Також закривши провадження у справі відповідно п. 1 ст. 255 ЦПК України, суддя порушив право позивача на звернення до суду, в зв`язку з тим, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у справі позбавляє позивача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01.03.2013, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь - яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Згідно з ч. 1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Статтею 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

В постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» від 24 жовтня 2011 року №10 надано роз`яснення, що у вирішенні питань, пов`язаних з прийняттям позовних заяв, господарським судам слід розрізняти поняття підвідомчості і підсудності справ. Підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції (стаття 12 ГПК України). Підсудність визначається колом справ у спорах, вирішення яких, віднесено до підвідомчості певного господарського суду (п.1 постанови). З огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей1,41,12 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер (п. 2 постанови).

Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 4 ГПК України, а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер.

У вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і спір господарськими, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 ГПК України.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Відповідно до п.1, 15 ч.1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Згідно з ст.2 ГК України учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

ОСОБА_1 з 16.04.2008 має статус фізичної особи-підприємця, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (а.с. 17), ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків та інших обов`язкових платежів , номер запису про державну реєстрацію 0069402 від 16.04.2008.

Позивачем відповідно до квитанцій № АК27-11-35 від 27.11.19 та № РН6-00315 від 02.10.19, № РН6-001314 від 02.10.19, договору на виготовлення продукції від 01.12.19 із ФОП ОСОБА_2 , акту приймання-передачі від 10.12.19, розрахункової накладної, виготовлено два металевих лотки (елементи вуличної торгівлі). 03.12.2019 між Управлінням та ФОП ОСОБА_1 укладено низку договорів на право тимчасового використання місць, у тому числі, для розташування елементів вуличної торгівлі УТ-379/19 та УТ-380/19, на підставі яких зазначені металеві лотки (елементи вуличної торгівлі) розміщувалися у м. Одесі за адресами: АДРЕСА_1 та 43. Строк дії даних договорів сплинув 10.12.2020 (п. 8.3. договорів). Не зважаючи на звернення ФОП ОСОБА_1 до Управління щодо продовження дії зазначених договорів, дія вказаних договорів пролонгована не була.

На час укладення вищевказаних договорів ОСОБА_1 мав статус ФОП, з позовом звернувся щодо захисту своїх прав як фізичної особи - підприємця, а не як фізичної особи та просив компенсації за заподіяну матеріальну шкоду та моральну шкоду, завдану йому як фізичній особі - підприємцю внаслідок демонтування Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради металевих лотків, за допомогою яких він здійснював господарську діяльність. Тож спір виник у межах правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної суб`єкту господарювання (позивачу) діями органу місцевого самоврядування та його виконавчого органу під час здійснення повноважень з регулювання підприємницької діяльності (реалізації схеми розташування споруд для здійснення підприємницької діяльності в місті Одесі).

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Отже, за змістом спірних правовідносин, суб`єктним складом сторін спору, законодавством, що застосовується до цих правовідносин, цей спір є господарським, суд першої інстанції правомірно закрив провадження у справі, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На виконання вимог ч.1 ст. 256 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду, та він має право протягом десяти днів з дня отримання постанови звернутися до суду першої інстанції з заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 09.12.2022

Головуючий:

Судді: