головуючий у суді І інстанції Вовк С.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Зиль Т.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», про захист прав споживачів та стягнення пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позовні вимоги були мотивовані тим, що позивач є клієнтом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на підставі депозитних договорів: №SAMDN3398 від 1 листопада 2012 року, № SAMDN2974 від 1 листопада 2012 року, № SAMDN1355 від 23 листопада 2012 року, №SAMDN1587 від 13 березня 2013 року, № SAMDN5759 від 18 травня 2013 року та № SAMDN5537 від 18 травня 2013 року.

Навесні 2014 року у зв`язку з припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим та м. Севастополя, рахунки позивача було заблоковано, нарахування відсотків припинено.

З метою отримання належних коштів та нарахованих по ним відсотків позивач неодноразово зверталась до відповідача із проханням повернути належні їй кошти та нараховані відсотки, але законні вимоги позивача банком виконані не були.

Неможливість отримання позивачем належних їй коштів вимусили позивача звернутися до суду.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року (у справі № 757/10991/19-ц) позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було частково задоволено. Стягненню з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь позивача підлягало:

за договором № SAMDN3398 від 1 листопада 2012 року 19 168, 55 дол. США вкладу, 7 173, 50 дол. США не нарахованих відсотків за період з 2 березня 2014 року по 23 липня 2018 року, 1, 14 дол. США не нарахованих відсотків за період з 24 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року, 340, 31 дол. США 3 % річних за період з 25 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року, 19 168, 55 дол. США пені;

за договором № SAMDN2974 від 1 листопада 2012 року 19 717, 29 дол. США вкладу, 7 378, 86 дол. США ненарахованих відсотків з 2 березня 2014 року по 23 липня 2018 року, 1, 17 дол. США ненарахованих відсотків: з 24 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року, 350, 05 дол. США 3 % річних за період з 25 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року, 19 717, 29 дол. США пені;

за договором № SAMDN1355 від 23 листопада 2012 року, 17 804, 00 дол. США вкладу,7 867, 90 дол. США ненарахованих відсотків з 24 лютого 2014 року по 23 липня 2018 року, 1, 06 дол. США ненарахованих відсотків з 24 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року, 316, 08 дол. США 3 % річних за період з 25 липня 2018 року по 25 липня 2019 року, 17 804, 00 дол. США пені;

за договором № SAMDN1587 від 13 березня 2013 року 14 353, 00 дол. США вкладу, 6 115, 26 дол. США ненарахованих відсотків з 14 березня 2014 року по 23 липня 2018 року, 0, 85 дол. США ненарахованих відсотків з 24 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року, 254, 81 дол. США 3 % річних за період з 25 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року, 14 353, 00 дол. США пені;

за договором № SAMDN5759 від 18 травня 2013 року 53 926 грн вкладу, 43 028, 52 грн ненараховані відсотки з 19 лютого 2014 року по 23 липня 2018 року, 3, 21 грн ненарахованих відсотків з 24 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року, 957, 37 грн 3 % річних за період з 25 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року, 53 926 грн пені, 3 359, 59 грн інфляційних втрат за період з 25 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року;

за договором № SAMDN5537 від 18 травня 2013 року 122 468 грн вкладу, 97 719, 40 грн ненарахованих відсотків з 19 лютого 2014 року по 23 липня 2018 року; 7, 28 грн ненарахованих відсотків з 24 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року, 2 174, 23 грн 3 % річних за період з 25 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року, 122 468 грн, 7 629,76 грн інфляційних втрат за період з 25 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року;

Стягнено з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь позивача, за рахунком № НОМЕР_1 5 889, 98 грн;

Стягнено з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь позивача, за рахунком № НОМЕР_2 249, 06 грн;

Стягнено з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь позивача, за рахунком № НОМЕР_3 535, 26 дол. США;

Стягнено з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь позивача, за рахунком № НОМЕР_4 , 41 дол. США;

Стягнено з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь позивача, за рахунком № НОМЕР_5 16 669, 06 грн;

Стягнено з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь позивача, за рахунком № НОМЕР_6 419, 57 дол. США.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 січня 2022 рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року було скасовано і ухвалено нове рішення, відповідно до якого стягненню підлягає:

за договором № SAMDN3398 від 1 листопада 2012 року вклад у розмірі 17 425,55 дол. США, ненараховані відсотки за період з 2 березня 2014 року по 5 листопада 2017 року у розмірі 5 453,96 дол. США, ненараховані відсотки за період з 6 листопада 2017 року по 23 липня 2018 року у розмірі 525,51 дол. США, 3% річних за період з 25 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року у розмірі 309,36 дол. США, а всього 23 714,38 дол. США;

за договором № SAMDN2974 від 1 листопада 2012 року вклад у розмірі 17 925,55 дол. США, ненараховані відсотки за період з 2 березня 2014 року по 5 листопада 2017 року у розмірі 6 171,24 дол. США, ненараховані відсотки за період з 06 листопада 2017 року по 23 липня 2018 року у розмірі 593,22 дол. США, 3% річних за період з 25 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року у розмірі 350,05 дол. США, а всього 25 040,06 дол. США;

за договором № SAMDN1355 від 23 листопада 2012 року вклад у розмірі 13 754 дол. США, ненараховані відсотки за період з 24 лютого 2014 року по 26 листопада 2017 року у розмірі 5 166,23 дол. США, ненараховані відсотки за період з 27 листопада 2017 року по 23 липня 2018 року у розмірі 0,90 дол. США, 3 % річних за період з 25 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року у розмірі 244,18 дол. США, а всього 19 165,31 дол. США;

за договором № SAMDN1587 від 13 березня 2013 року вклад у розмірі 14 353 дол. США, ненараховані відсотки за період з 14 березня 2014 року по 17 березня 2018 року у розмірі 5 684,18 дол. США, ненараховані відсотки за період з 18 березня 2018 року по 23 липня 2018 року у розмірі 0,49 дол. США, 3 % річних за період з 25 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року у розмірі 254,81 дол. США, а всього 20 292,48 дол. США;

за договором № SAMDN5759 від 18 травня 2013 року вклад у розмірі 53 926 грн, ненараховані відсотки за період з 19 лютого 2014 року по 22 травня 2018 року у розмірі 41 299,92 грн, ненараховані відсотки за період з 23 травня 2018 року по 23 липня 2018 року у розмірі 0,90 грн, 3 % річних за період з 25 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року у розмірі 957 грн 37 коп., а всього 96 184,19 грн;

за договором № SAMDN5537 від 18 травня 2013 року вклад у розмірі 122 468 грн, ненараховані відсотки за період з 19 лютого 2014 року по 22 травня 2018 року у розмірі 93 793,71 грн, ненараховані відсотки за період з 23 травня 2018 року по 23 липня 2018 року у розмірі 02,04 грн, 3 % річних за період з 25 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року у розмірі 2 174,23 грн, а всього 218 437,98 грн.

Стягнено з Акціонерного Товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь позивача грошові кошти, які перебувають на рахунку № НОМЕР_1 у розмірі 5 889, 98 грн, рахунку № НОМЕР_2 у розмірі 249, 06 грн; рахунку № НОМЕР_7 у розмірі 535, 26 дол. США.; рахунку № НОМЕР_8 у розмірі 1 399, 41 дол. США.; рахунку № НОМЕР_5 у розмірі 16 669, 06 грн.; рахунку № НОМЕР_6 у розмірі 419, 57 дол. США.

Враховуючи, що банком протягом довгого часу невиконувалися вимоги позивача про повернення належних їй вкладів та відсотків, позивач звернулась до суду із позовом про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

У зв`язку з вищевикладеним позивачка у позовній заяві просила стягнути на її користь з відповідача пеню на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у обсязі: 211 410, 88 дол. США пені за договором № SAMDN3398 від 1 листопада 2012 року; 215 904, 32 дол. США пені за договором № SAMDN2974 від 1 листопада 2012 року; 196 299, 77 дол. США пені за договором № SAMDN1355 від 23 листопада 2012 року; 157 165, 35 дол. США пені за договором №SAMDN1587 від 13 березня 2013 року; 598 643, 28 грн пені за договором №SAMDN5759 від 18 травня 2013 року та 1 359 541, 82 грн пені за договором №SAMDN5537 від 18 травня 2013 року. Судові витрати просила також покласти на відповідача.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 15 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», про захист прав споживачів та стягнення пені задоволено частково.

Стягнено з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 900 000 грн пені у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за депозитними договорами: №SAMDN3398 від 1 листопада 2012 року, №SAMDN2974 від 1 листопада 2012 року, №SAMDN1355 від 23 листопада 2012 року, №SAMDN1587 від 13 березня 2013 року, №SAMDN65759 від 18 травня 2013 року.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду АТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача. Такий висновок було зроблено Великою Палатою Верховного Суду від 9 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17.

Звертає увагу на те, що відповідно до депозитних договорів в силу вимог ч. 3 ст. 651 ЦК України - є розірваним з 19 липня 2018 року.

Вважає, що з дня розірвання договору банківського вкладу відсутні будь-які підстави для нарахування пені на вклад за період з 14 грудня 2019 року по 14 грудня 2020 року.

Вказує, що такий самий висновок, застосував Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 січня 2022 року по справі № 757/34314/18-ц (провадження № 61-7121св21).

1 грудня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Дугінова Д.А., в якому він просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вказує, що у судовому порядку не було розірвано договори, а добровільне їх розірвання з боку АТ КБ «Приват Банк» так і не відбулось, адже відповідачем не були виконані передумови розірвання депозитних договорів.

У судовому засіданні представник відповідача АТ КБ «ПиватБанк» - адвокат Гайдамащук О.В. просив апеляційну сказу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на поштову адресу (а.с. 170 ).

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, між позивачем та відповідачем були укладені депозитні договори: № SAMDN3398 від 1 листопада 2012 року; № SAMDN2974 від 1 листопада 2012 року; №SAMDN1355 від 23 листопада 2012 року; № SAMDN1587 від 13 березня 2013 року; №SAMDN5759 від 18 травня 2013 року.

Навесні 2014 року, у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим, рахунки позивача було заблоковано відповідачем. Нарахування відсотків було припинено.

Після звернення позивача до банку із вимогою про повернення належних позивачу коштів банк дану заяву не задовольнив.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року (у справі № 757/10991/19-ц) позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було частково задоволено. Стягненню з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь позивача підлягало:

за договором № SAMDN3398 від 1 листопада 2012 року 19 168, 55 дол. США вкладу, 7 173, 50 дол. США не нарахованих відсотків за період з 2 березня 2014 року по 23 липня 2018 року, 1, 14 дол. США не нарахованих відсотків за період з 24 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року, 340, 31 дол. США 3 % річних за період з 25 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року, 19 168, 55 дол. США пені;

за договором № SAMDN2974 від 1 листопада 2012 року 19 717, 29 дол. США вкладу, 7 378, 86 дол. США ненарахованих відсотків з 2 березня 2014 року по 23 липня 2018 року, 1, 17 дол. США ненарахованих відсотків: з 24 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року, 350, 05 дол. США 3 % річних за період з 25 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року, 19 717, 29 дол. США пені;

за договором № SAMDN1355 від 23 листопада 2012 року, 17 804, 00 дол. США вкладу,7 867, 90 дол. США ненарахованих відсотків з 24 лютого 2014 року по 23 липня 2018 року, 1, 06 дол. США ненарахованих відсотків з 24 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року, 316, 08 дол. США 3 % річних за період з 25 липня 2018 року по 25 липня 2019 року, 17 804, 00 дол. США пені;

за договором № SAMDN1587 від 13 березня 2013 року 14 353, 00 дол. США вкладу, 6 115, 26 дол. США ненарахованих відсотків з 14 березня 2014 року по 23 липня 2018 року, 0, 85 дол. США ненарахованих відсотків з 24 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року, 254, 81 дол. США 3 % річних за період з 25 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року, 14 353, 00 дол. США пені;

за договором № SAMDN5759 від 18 травня 2013 року 53 926 грн вкладу, 43 028, 52 грн ненараховані відсотки з 19 лютого 2014 року по 23 липня 2018 року, 3, 21 грн ненарахованих відсотків з 24 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року, 957, 37 грн 3 % річних за період з 25 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року, 53 926 грн пені, 3 359, 59 грн інфляційних втрат за період з 25 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року;

за договором № SAMDN5537 від 18 травня 2013 року 122 468 грн вкладу, 97 719, 40 грн ненарахованих відсотків з 19 лютого 2014 року по 23 липня 2018 року; 7, 28 грн ненарахованих відсотків з 24 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року, 2 174, 23 грн 3 % річних за період з 25 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року, 122 468 грн, 7 629,76 грн інфляційних втрат за період з 25 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року;

Стягнено з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь позивача, за рахунком № НОМЕР_1 5 889, 98 грн;

Стягнено з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь позивача, за рахунком № НОМЕР_2 249, 06 грн;

Стягнено з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь позивача, за рахунком № НОМЕР_7 535, 26 дол. США;

Стягнено з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь позивача, за рахунком № НОМЕР_4 , 41 дол. США;

Стягнено з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь позивача, за рахунком № НОМЕР_5 16 669, 06 грн;

Стягнено з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь позивача, за рахунком № НОМЕР_6 419, 57 дол. США.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 січня 2022 рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року було скасовано і ухвалено нове рішення, відповідно до якого стягненню підлягає:

за договором № SAMDN3398 від 1 листопада 2012 року вклад у розмірі 17 425,55 дол. США, ненараховані відсотки за період з 2 березня 2014 року по 5 листопада 2017 року у розмірі 5 453,96 дол. США, ненараховані відсотки за період з 6 листопада 2017 року по 23 липня 2018 року у розмірі 525,51 дол. США, 3% річних за період з 25 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року у розмірі 309,36 дол. США, а всього 23 714,38 дол. США;

за договором № SAMDN2974 від 1 листопада 2012 року вклад у розмірі 17 925,55 дол. США, ненараховані відсотки за період з 2 березня 2014 року по 5 листопада 2017 року у розмірі 6 171,24 дол. США, ненараховані відсотки за період з 06 листопада 2017 року по 23 липня 2018 року у розмірі 593,22 дол. США, 3% річних за період з 25 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року у розмірі 350,05 дол. США, а всього 25 040,06 дол. США;

за договором № SAMDN1355 від 23 листопада 2012 року вклад у розмірі 13 754 дол. США, ненараховані відсотки за період з 24 лютого 2014 року по 26 листопада 2017 року у розмірі 5 166,23 дол. США, ненараховані відсотки за період з 27 листопада 2017 року по 23 липня 2018 року у розмірі 0,90 дол. США, 3 % річних за період з 25 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року у розмірі 244,18 дол. США, а всього 19 165,31 дол. США;

за договором № SAMDN1587 від 13 березня 2013 року вклад у розмірі 14 353 дол. США, ненараховані відсотки за період з 14 березня 2014 року по 17 березня 2018 року у розмірі 5 684,18 дол. США, ненараховані відсотки за період з 18 березня 2018 року по 23 липня 2018 року у розмірі 0,49 дол. США, 3 % річних за період з 25 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року у розмірі 254,81 дол. США, а всього 20 292,48 дол. США;

за договором № SAMDN5759 від 18 травня 2013 року вклад у розмірі 53 926 грн, ненараховані відсотки за період з 19 лютого 2014 року по 22 травня 2018 року у розмірі 41 299,92 грн, ненараховані відсотки за період з 23 травня 2018 року по 23 липня 2018 року у розмірі 0,90 грн, 3 % річних за період з 25 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року у розмірі 957 грн 37 коп., а всього 96 184,19 грн;

за договором № SAMDN5537 від 18 травня 2013 року вклад у розмірі 122 468 грн, ненараховані відсотки за період з 19 лютого 2014 року по 22 травня 2018 року у розмірі 93 793,71 грн, ненараховані відсотки за період з 23 травня 2018 року по 23 липня 2018 року у розмірі 02,04 грн, 3 % річних за період з 25 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року у розмірі 2 174,23 грн, а всього 218 437,98 грн.

Стягнено з Акціонерного Товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь позивача грошові кошти, які перебувають на рахунку № НОМЕР_1 у розмірі 5 889, 98 грн, рахунку № НОМЕР_2 у розмірі 249, 06 грн; рахунку № НОМЕР_7 у розмірі 535, 26 дол. США.; рахунку № НОМЕР_8 у розмірі 1 399, 41 дол. США.; рахунку № НОМЕР_5 у розмірі 16 669, 06 грн.; рахунку № НОМЕР_6 у розмірі 419, 57 дол. США.

Враховуючи, що банком протягом довгого часу невиконувалися вимоги позивача про повернення належних їй вкладів та відсотків, позивач звернулась до суду із позовом про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону № 1023-ХІІ у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 січня 2022 року у справі №761/16124/15-ц (провадження № 14-184цс20) зробила висновок, що до спірних правовідносин споживача фінансових послуг та банку в разі невиконання банком зобов`язань за договором банківського вкладу підлягає застосуванню частина п`ята статті 10 Закону №1023-ХІІ, проте дійсний зміст приписів цієї норми слід трактувати так, що пеня, яка має бути сплачена виконавцем, нараховується на суму, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору. У такому разі базою нарахування пені згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону № 1023-ХІІ слід вважати проценти на суму вкладу або дохід в іншій формі (статті 1058, 1061 ЦК України), що підлягає сплаті банком вкладникові за використання вкладу. Сума вкладу не може бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ. Також у цій постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що набрання законної сили судовим рішенням про присудження до виконання стороною спору певного договірного зобов`язання в натурі або відшкодування стороною спору за його невиконання чи порушення відповідно до умов договору та законодавства не змінює суті цього зобов`язання. Тому немає жодних підстав вважати, що у разі присудження відсотків за договором банківського вкладу за рішенням суду таке зобов`язання виникає не з договору, а з рішення суду про задоволення вимог вкладника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) наведено правовий висновок, що «пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону№ 1023-ХІІ, застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача. Разом з тим після ухвалення судового рішення Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області від 04 грудня 2014 року (справа № 320/9186/14-ц), яке набрало законної сили 25 березня 2015 року, розірвано договори банківського вкладу, тому між сторонами, кожним із вкладників та банком, припинилися договірні правовідносини з договорів банківського вкладу. Після ухвалення рішення про розірвання договорів банківського вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто з моменту набрання рішенням законної сили на вказані правовідносини не поширюється дія Закону № 1023-ХІІ, а відтак пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ не нараховується. Як установлено судами, позивачі, звертаючись до суду з позовом, просили стягнути пеню відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ, обчислену саме за період з 19 липня 2016 року по 19 липня 2017 року, тобто за один рік, що передував зверненню до суду із цим позовом, у той час як рішення суду, яким розірвано договори банківського вкладу, набрало законної сили 25 березня 2015 року. Оскільки між позивачами та банком припинено правовідносини з договорів банківського вкладу, то частина п`ята статті 10 Закону № 1023-ХІІ не розповсюджується на спірні правовідносини й відповідно рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню в частині стягнення пені згідно із частиною п`ятою статті 10 Закону № 1023-ХІІ за період з 19 липня 2016 року по 19 липня 2017 року з банку на користь ОСОБА_1 в сумі 67 078,57 долара США, на користь ОСОБА_4 - 59 900 доларів США, на користь ОСОБА_3 - 106 000 доларів США, на користь ОСОБА_5 - 120 033,89 долара США з ухваленням у цій частині нового судового рішення - про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог».

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно з частиною другою статті 1060 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

У частині першій статті 1075 ЦК України визначено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 727/898/19 (провадження № 61-7157св20) зазначено, що «у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків».

Схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2021 року у справі №757/71432/17-ц (провадження № 61-5237св20).

Як вбачається із матеріалів справи позивачка у позовній заяві просила стягнути на її користь з відповідача пеню на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у обсязі: 211 410, 88 дол. США пені за договором № SAMDN3398 від 1 листопада 2012 року; 215 904, 32 дол. США пені за договором №SAMDN2974 від 1 листопада 2012 року; 196 299, 77 дол. США пені за договором № SAMDN1355 від 23 листопада 2012 року; 157 165, 35 дол. США пені за договором № SAMDN1587 від 13 березня 2013 року; 598 643, 28 грн пені за договором № SAMDN5759 від 18 травня 2013 року та 1 359 541, 82 грн пені за договором № SAMDN5537 від 18 травня 2013 року. Судові витрати просила також покласти на відповідача.

Також із матеріалів справи вбачається, що 19 липня 2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою про дострокове розірвання договорів банківського вкладу, повернення належних їй коштів та сплати відсотків.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 січня 2022 рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року було скасовано і ухвалено нове рішення про стягнення банківських вкладів та нарахованих процентів, що також свідчить про те, що ці договори розірвано, тобто з цього часу пеня не нараховується.

Відповідно до статті 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Велика Палата Верховного Суду: 1) у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права; 2) діє як суд апеляційної інстанції у справах, розглянутих Верховним Судом як судом першої інстанції; 3) аналізує судову статистику та вивчає судову практику, здійснює узагальнення судової практики; 4) здійснює інші повноваження, визначені законом.

Таким чином, саме Велика Палата Верховного Суду є спеціально створеним колегіальним органом Верховного Суду, метою діяльності якого є забезпечення однакового застосування судами норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17 (провадження № 14-435цс18) зазначила, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду, у цій справі це постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) та від 25 січня 2022 року у справі №761/16124/15-ц (провадження № 14-184цс20).

Суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті позовних вимог, виходив з обґрунтованості вимог про стягнення пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону №1023-ХІІ за договорами банківських вкладів, які були заявлені станом на 14 грудня 2020 року.

Доводи апеляційної скарги банку про те, що нарахування пені за невиконання банком вимог позивача з видачі належних їй коштів є неможливим, оскільки договори є розірваними після отримання банком заяви про розірвання, а саме з 19 липня 2018 року колегія суддів не приймає до уваги.

Як вбачається із матеріалів справи, депозитні договори не припинили свою дію на 3-й день після отримання банком заяви позивачки, в якій вона просила банк видати належні їй кошти. Депозитні договори могли бути розірваними на 3-й день після отримання банком заяви позивачки про намір їх розірвати, лише у тому випадку, якби банк виконав свої зобов`язання у встановлений Законодавством дводенний строк. Разом з цим, матеріалами справи встановлено те, що банк не виконав свої зобов`язання та не видав на вимогу позивачки належні їй кошти.

Таким чином 3-й день після отримання банком заяви позивачки, в який вона просила банк видати належні їй кошти, не є датою розірвання договорів, а є датою настання зовсім іншої обставини, а саме датою порушення виконання зобов`язання з боку банку.

Нормами Законодавства та умовами депозитних договорів дійсно передбачено процедуру розірвання депозитного договору. За цією процедурою вкладник, маючи намір отримати від банку свій вклад, повинен звернутися до банку з відповідною заявою, а банк, зі свого боку, повинен протягом двох днів після отримання ним заяви вкладника про його намір забрати з банка свої кошти, повинен такі кошти йому виплатити. Після цієї процедури договір може вважатися розірваним або таким, що припинив свою дію.

Відповідно до умов договорів вони є діючими до моменту виплати клієнту вкладу та відсотків.

Відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Тому само по собі звернення позивачки з заявою до АТ КБ «ПриватБанк» про розірвання договорів не може свідчити про їх договірне розірвання адже їх дія припиняється з виплатою клієнту всієї суми вкладу разом з відсотками, що належать до сплати відповідно до умов договору.

У судовому порядку договори не було розірвано, а добровільне їх розірвання з боку АТ КБ «ПриватБанк» так і не відбулось, адже відповідачем не були виконані передумови розірвання депозитних договорів.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача пені є повністю обґрунтованою.

Апеляційна скарга банку не містить доводів щодо порушення, судом першої інстанції положень частини третьої статті 551 ЦК України щодо обчислення пені, яка нараховується на підставі частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ. А також не містить доводів щодо розміру пені, який присуджено до стягнення.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже, у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба