Дата документу 21.12.2022 Справа № 334/25/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/25/22 Головуючий у 1 інстанції Бредіхін Ю.Ю.
Провадження № 22-ц/807/2030/22 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2022 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення розміру заборгованості за аліментами та зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру заборгованості за аліментами на утримання їх сумісного з відповідачем сина ОСОБА_4 , 2011 року народження, оскільки розрахунок заборгованості державного виконавця на суму 160064,48 грн. є необґрунтованим, здійснений з урахуванням розміру середньої заробітної плати в даній місцевості для непрацюючих осіб та без урахування його мінімального посадового окладу за місцем роботи на посаді директора ПП «Парталекс».

Виходячи з цього, вважає, що мав сплатити 59330,83 грн., з яких ним частково сплачена сума в розмірі 58689 грн., та його заборгованість складає 641,83 грн.

При цьому, через епідемію COVID-19 його доходи значно знизились, тому позивач просив зменшити розмір аліментів, які він сплачує на утримання сина ОСОБА_4 з 1/4 частини доходів до 1/7, мотивуючи свій позов тим, що в нього є друга дитина, мати якої також стягнула з нього аліменти у розмірі 1/4 частини всіх доходів, та на даний момент він створив нову сім`ю з ОСОБА_5 , та має на утриманні її малолітню дочку ОСОБА_6 , 2011 року народження, що призвело до того, що він сплачує у якості аліментів 1/2 частину своїх доходів, а також утримує третю дитину.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2022 року позов задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на підставі судового наказу Оболонського районного суду м. Києва від 08.11.2017 року у справі №759/12705/17 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з дня набрання рішення законної сили і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі.

В обґрунтування заяви зазначила, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги №12/2022 від 17.01.2022 року . на виконання умов вказаного договору адвокатом надана правова допомога, за яку вона сплатила 5200 грн.

Просила суд стягнути з позивача на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 5 200 грн.

09 вересня 2022 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя ухвалено додаткове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму судових витрат на правову допомогу у розмірі 2 200 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням та додатковим рішенням суду ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, її заяву про стягнення витрат на правову допомогу задовольнити в повному обсязі, стягнути з позивача на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 5200 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у зменшенні розміру заборгованості за аліментами не оскаржена, а тому колегією суддів в цій частині рішення суду не переглядається.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище нормам процесуального права.

Зменшуючи розмір аліментів з ј до 1/6 частини , суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. а тому наявні підстави для часткового задоволення вимог позивача в частині зменшення розміру аліментів до 1/6 частини заробітку, виходячи із закріпленого законодавством розміру аліментів на двох дітей у розмірі 1/3 заробітку платника податків.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2014 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_4 .

Судовим наказом Оболонського районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2017 року у справі №756/12705/17 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 22.09.2017 і до повноліття. (а.с.10). Судовий наказ пред`явлений до виконання.

Позивач належним чином не виконував свої зобов`язання по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , тому станом на 01.12.2021 року у нього утворилась заборгованість в сумі 145433,28 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця Оболонського ВДВС у місті Києві від 02.12.2021 року у виконавчому провадженні № 55117416 (а.с.20).

У зареєстрованому шлюбі ОСОБА_3 з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача народився син ОСОБА_3 (а.с.23).

Святошинським районним судом м. Києва 18.02.2019 року ухвалено судове рішення у справі № 759/12541/18 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 25-26). Виконавчий лист пред`явлений до виконання.

З 05.08.2017 року позивач проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_5 та її малолітньою донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.25,26).

Позивач ОСОБА_3 наказом № 1/к від 11.01.2016 року призначений на посаду директора ПП «Парталекс», згідно довідки від 21.12.2021 року отримує заробітну плату в розмірі 6000-6500 грн. (а.с.29-32).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами, що їх регулюють.

Згідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована державою Україною 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положення частини першої статті 192 Сімейного кодексу України передбачають, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 23 Постанови №3 від 15 травня 2006 року Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів, визначений судовим рішенням, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Обов`язок доказування наявності обставин передбачених статтею 192 СК України покладається на позивача у відповідності до статті 81 ЦПК України.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Задовольняючи позовні вимоги та зменшуючи розмір аліментів, суд першої інстанції вірно дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача в частині зменшення розміру аліментів до 1/6 частини заробітку, виходячи із закріпленого законодавством розміру аліментів на двох дітей у розмірі 1/3 заробітку платника податків.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача народився син ОСОБА_3 , на якого за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року з нього стягуються аліменти.

Відповідно до роз`яснень викладених у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

За приписами статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Положеннями статей 183, 184 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною 2 статті 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що з часу присудження аліментів за судовим наказом Оболонського районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2017 року у справі №756/12705/17 у позивача змінився сімейний стан, а саме, у нього на утриманні з`явилась друга дитина - ОСОБА_3 11.02.2016 ІНФОРМАЦІЯ_5 та за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року з нього стягуються аліменти

Позивачем на підставі належних та допустимих доказів доведено суду наявність підстав для зменшення розміру стягнутих з нього судовим рішенням аліментів на утримання неповнолітнього сина, зокрема, у зв`язку зі зміною його матеріального стану.

Отже, змінились обставини, що впливають на визначений розмір аліментів, і з урахуванням вимог ст. 192 СК України, факт наявності у позивача другої дитини є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів.

З огляду на те, що на утриманні позивача перебуває дві дитини, що є підставою для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів з ј до 1/6 частини.

Частково задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення та стягуючи з позивача на користь відповідача судові витрати, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог заявника в частині вимог стосовно витрат, пов`язаних із участю адвоката у судових засіданнях, проте ураховуючи заперечення позивача та категорію справи, суд частково задовольнив заяву та стягнув з позивача на користь відповідача судові витрати на правову допомогу у розмірі 2200 грн.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В силу приписів п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Верховний Суд у своїй практиці сформулював позицію за змістом, якої практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст. 141 ЦПК України).

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду надано договір про надання правової допомоги № 12/2022 від 17.01.2022 року, Розрахунок №1 суми оплати за правову (правничу) допомогу від 19.01.2022р. до договору про надання правової допомоги від 19.01.2022 року, опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом твід 15.08.2022р., квитанції № 0.0..1 на суму 1100 грн. від 13.07.2022р., № 0.0..1 на суму 1100 грн. від 26.05.2022р. та № 0.0..1 на суму 3000 грн. від 19.01.2022р.

Суд першої інстанції вірно врахував заяву позивача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та категорію справи, та дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви відповідача про відшкодування судових витрат частково.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанцій по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовано та порушено норми матеріального і процесуального права.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення та додаткове рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2022 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді: