З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
27 грудня 2022 року м. Шаргород
Справа №130/1310/22
Провадження №2/152/352/22
Шаргородський районний суд
головуючого судді Славінської Н.Л.,
секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант», в інтересах якого діє адвокат Грідін Володимир Володимирович, до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу суми виплаченого страхового відшкодування,
І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача
1.Виклад позиції позивача.
05.07.2022 року адвокат Грідін В.В. звернувся до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області в інтересах ТДВ СК «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу суми виплаченого страхового відшкодування.
Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15.07.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.54).
Відповідно до ухвали судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19.10.2022 року цивільна справа за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант», в інтересах якого діє адвокат Грідін В.В., до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу суми виплаченого страхового відшкодування передана по підсудності для розгляду до Шаргородського районного суду Вінницької області (а.с.66).
08.11.2022 року цивільна справа Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області надіслана до Шаргородського районного суду та отримана в суді 22.11.2022 року (а.с.69).
Мотивуючи позовні вимоги, представник позивача адвокат Грідін В.В. зазначив, що 10.08.2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mercedes Benz 814» з державним номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Шкода» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.
Згідно з постановою Шаргородського районного суду Вінницької області у справі №152/1123/21, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП, у зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху та залишенням місця ДТП.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №203554194).
Відповідно до ст.5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Згідно з п.22.1 ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Пунктом 36.4 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.
Відповідно до п.36.2 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Відповідно до пп.«в» п.38.1 ст.38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).
Крім того, представник позивача, мотивуючи вимоги про стягнення судових витрат, зсилається на те, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2481 грн. та понесено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн., які слід стягнути з відповідача на підставі документів, що додані до позовної заяви.
При обґрунтуванні позовних вимог представник позивача покликається на вимоги ст.ст.5, 22, 36, 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в частині позовних вимог про стягнення судових витрат на вимоги ст.ст.133, 137 ЦПК України.
Представник позивача адвокат Грідін В.В., що діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1246228 від 30.06.2022 року (а.с.47), в судове засідання не прибув, відповідно до поданої заяви просить справу розглянути у відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.48).
2.Виклад позиції відповідача.
Відповідач ОСОБА_1 не скористався правом подати відзив на позов та не подав до суду відзиву із викладенням своїх заперечень щодо позовних вимог ТДВ СК «Альфа-Гарант», не дивлячись на пропозицію Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, викладену в ухвалі про відкриття провадження у справі від 15.07.2022 року (а.с.54).
Також, відповідач ОСОБА_1 не прибув у судові засідання, призначені на 16.12.2022 року та на 27.12.2022 року, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду означеної цивільної справи (а.с.82).
ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача
1. 05.07.2022 року представник позивача ТДВ СК «Альфа-Гарант» адвокат Грідін В.В. разом з позовною заявою надіслав заяву, в якій просить розглянути справу у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.48).
Інших заяв і клопотань, пов`язаних із розглядом справи, представник позивача до суду не надсилав.
2. Відповідач ОСОБА_1 заяв і клопотань, пов`язаних із розглядом справи, до суду не подавав.
ІІІ. Процесуальні дії у справі
1. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15.07.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву ТДВ СК «Альфа-Гарант», в інтересах якого діє адвокат Грідін В.В., до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу суми виплаченого страхового відшкодування; відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено сторонам у справі строк на подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення) (а.с.54).
2. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19.09.2022 року призначено судове засідання на 19.10.2022 року о 11 годині з повідомленням (викликом) сторін (а.с.60).
3. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19.10.2022 року позовну заяву ТДВ СК «Альфа-Гарант», в інтересах якого діє адвокат Грідін В.В., до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу суми виплаченого страхового відшкодування передано для розгляду до Шаргородського районного суду Вінницької області за підсудністю (а.с.66).
4. 08.11.2022 року цивільна справа Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області надіслана для розгляду до Шаргородського районного суду (а.с.69).
5. 22.11.2022 року означена цивільна справа надійшла до Шаргородського районного суду та проведено її автоматизований розподіл між суддями, визначено головуючого у справі суддю (а.с.69, 70).
6. Після виконання судом вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 24.11.2022 року прийнято до розгляду цивільну справу за позовною заявою ТДВ СК «Альфа-Гарант», в інтересах якого діє адвокат Грідін В.В., до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу суми виплаченого страхового відшкодування; розгляд цивільної справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено перше судове засідання на 16.12.2022 року; визначено дату другого судового засідання 27.12.2022 року (а.с.71, 74-75).
7. 16.12.2022 року розгляд справи відкладено у зв`язку з першою неявкою відповідача, на 27.12.2022 року (а.с.79).
8. 27.12.2022 року судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи за позовом ТДВ СК «Альфа-Гарант», в інтересах якого діє адвокат Грідін В.В., до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу суми виплаченого страхового відшкодування (а.с.83).
За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності відповідача та ухвалення судового рішення немає.
9. Враховуючи, що представник позивача та відповідач не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд здійснює судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази
Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини, що виникають із відшкодування шкоди і регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ЦК України, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЗУ «Про страхування».
Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.
Вирішуючи спір, суд встановив, що 10.08.2021 року о 15 годині 20 хвилин в смт. Затока, на вул. Золотий берег, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Mercedes Benz 814» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , не дотримав безпечного інтервалу та допустив наїзд на автомобіль «Шкода» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , який був припаркований по правому краю проїзної частини, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, після чого залишив місце ДТП, до якої був причетний.
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст.122-4, 124 КУпАП, залишення водіями місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні; порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
На підтвердження вказаної обставини представником позивача до матеріалів позову додано копію постанови Шаргородського районного суду Вінницької області від 11.10.2021 року у справі №152/1123/21, яка належним чином не засвідчена, а також містить відомості, що вона виготовлена 11.10.2021 року та не набрала законної сили (а.с.26-29).
Судом перевірено у Єдиному державному реєстрі судових рішень України факт набрання законної сили вказаним судовим рішенням, та встановлено, що постанова Шаргородського районного суду від 11.10.2021 року у справі з ЄУНСС 152/1123/21 (провадження №3/152/534/21) направлена до Реєстру 12.10.2021 року, оприлюднена 18.10.2021 року та набрала законної сили 22.10.2021 року.
Вказана обставина також підтверджується відомостями, що містяться в обліково-статистичній картці на справу №152/1123/21 у базі даних Шаргородського районного суду (Д-3), в п.16 якої датою набрання законної сили судовим рішенням вказано 22.10.2021 року (а.с.81).
Отже, постанова Шаргородського районного суду Вінницької області від 11.10.2021 року у справі №152/1123/21, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (три тисячі чотириста гривень), набрала законної сили.
Відповідно до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, подія ДТП, що мала місце 10.08.2021 року, вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП, та його винуватість у вчиненні адміністративних правопорушень і у спричиненні пошкодження транспортного засобу «Шкода» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , викладені в постанові Шаргородського районного суду від 11.10.2021 року, є обов`язковими для суду, а також ці обставини не підлягають доказуванню.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 як власника наземного транспортного засобу марки «Mercedes Benz» моделі 814 типу С2, VIN НОМЕР_3 , 1994 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», що вбачається з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.04.2021 року за №203554194, за яким страхова сума відшкодування на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, складає 260000 грн., за шкоду, заподіяну майну, 130000 грн., розмір франшизи становить 2000 грн.; період страхування з 13.04.2021 року по 12.04.2022 року (а.с.11).
На момент ДТП власником транспортного засобу марки «Skoda» моделі «SUPERB» типу «загальний легковий, універсал-В», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , з державним номерним знаком НОМЕР_2 була ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_5 (а.с.16).
Також, судом встановлено, що на момент ДТП вказаний транспортний засіб знаходився у користуванні ОСОБА_3 , що вбачається із повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.12-13).
18.10.2021 року ОСОБА_3 звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, в якій зазначив про ДТП, що сталася 10.08.2021 року о 15.20 годині в смт. Затока за участю автомобілів марки «Mercedes Benz» моделі 814 з державним номерним знаком НОМЕР_1 та марки «Skoda» моделі «SUPERB» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , а також про те, що винуватець події ТЗ марки «Mercedes Benz» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , з місця події зник (а.с.12-13).
В п.17 Повідомлення зазначено про детальний опис пошкоджень ТЗ марки «Skoda» моделі «SUPERB» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , отриманих при ДТП, зокрема, правої передньої фари, капоту, бампера, решітки радіатора, решітки бампера.
Вказане повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду отримано в ТДВ СК «Альфа-Гарант» 18.10.2021 року та зареєстровано за вхідним номером ЦВ/21/6263 (а.с.12-13).
18.10.2021 року відбувся огляд пошкодженого транспортного засобу марки «Skoda» моделі «SUPERB» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , про що складено відповідний протокол огляду транспортного засобу (справа №ЦВ/21/6263) (а.с.24-25), після чого 23.10.2021 року аварійним комісаром складено Аварійний сертифікат 59-D/97/1 з розрахунку вартості матеріального збитку, завданого транспортному засобу SKODA SUPERB (державний номер НОМЕР_2 ) (а.с.21), додатком до якого є Ремонтна калькуляція №59-D/97/1 вартості відновлювального ремонту КТЗ SKODA SUPERB (державний номер НОМЕР_2 ), TMBLJ9NP5G7020542 (а.с.22-23).
04.11.2021 року між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та власником транспортного засобу марки «Skoda» моделі «SUPERB» з державним номерним знаком НОМЕР_2 Чуприною ОСОБА_4 укладено Угоду про розмір страхового відшкодування (а.с.30).
Метою укладення цієї Угоди, згідно з її преамбулою, зазначено необхідність врегулювання дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 10.08.2021 року з вини водія забезпеченого транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована страховиком за полісом №203554194, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Skoda Superb» з державним номерним знаком НОМЕР_2 .
Згідно з п.1 Угоди, сторони на підставі ст.36 п.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» досягли згоди про розмір матеріального збитку та розмір страхового відшкодування. Також сторони не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
У п.4 Угоди сторони підтвердили, що вказана в п.3 цієї Угоди сума страхового відшкодування за дорожньо-транспортною пригодою, зазначеною вище, є остаточною. Сторони не матимуть жодних фінансових чи будь-яких інших претензій щодо розміру цієї суми.
Зазначена сума збитків позивачеві відповідачем не відшкодована.
Встановлені в судовому засіданні факти, на переконання суду, визнаються відповідачем, оскільки відзиву щодо позовної заяви із викладенням наявних заперечень на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 15.07.2022 року, відповідач не надав.
Оскільки факт відшкодування позивачеві завданої матеріальної шкоди відповідачем ОСОБА_1 не доведено, то право позивача ТДВ СК «Альфа-Гарант» з боку відповідача вказаними діями порушено і підлягає судовому захисту.
V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування
Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із відшкодування шкоди і регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЗУ «Про страхування», Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України.
Згідно із ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про відшкодування збитків та майнової шкоди.
Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків (п.3 ч.2 ст.11 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно з ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
За змістом ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України , шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку . Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Частиною 1 ст.1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно із ст.1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст.1 ЗУ «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України).
Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч.1 ст.999 ЦК України).
Пунктом 9 ст.7 ЗУ «Про страхування» визначено, що в Україні здійснюються такі види обов`язкового страхування: страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст.988 ЦК України, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором... Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Частинами 1, 2 ст.990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.
До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст.993 ЦК України).
Відповідно до п.21.1 ст.21 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи… (п.22.1 ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відповідно до ст.29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Згідно із ст.27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Пунктом 35.1 ст.35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Пунктом 36.1. ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Згідно з п.36.2. ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Пунктом 36.4. ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов`язкового страхування на підставі пункту 13.1 статті 13 цього Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ). Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.
Підпунктом «в» п.п.38.1.1. п.38.1 ст.38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема, до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, в тому числі, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.11 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. З винної особи за регресною вимогою стягуються розмір визначеного відшкодування за зобов`язанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах. Регресну вимогу може бути пред`явлено протягом трьох років із дня виконання зобов`язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо).
З роз`яснень, що містяться в п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що оскільки особа, яка відповідає за шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, не буде суперечити закону пред`явлення за вибором потерпілого вимог про відшкодування шкоди безпосередньо до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої і особи, яка за неї відповідає, однакові. З винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов`язання по відшкодуванню шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то з неї витрати стягуються в цих межах… Регресна вимога може бути пред`явлена протягом трьох років, з дня виконання зобов`язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо).
VІ. Висновки суду
Аналізуючи норми наведеного законодавства та досліджені судом докази, що містяться в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позивач має право на звернення до суду з означеним позовом.
Також, у суду склалася достатня переконаність у тому, що позов підлягає задоволенню з наведених у ньому підстав, які підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України).
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України).
Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши представлені докази, констатує той факт, що оскільки позивачем 09.11.2021 року виплачено ОСОБА_2 страхове відшкодування за страховим актом №ЦВ/21/6263 за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №203554194, предметом якого було страхування цивільно-правової відповідальності відповідача ОСОБА_1 за забезпеченим транспортним засобом марки «Mercedes Benz» моделі 814 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , що став учасником та винуватцем ДТП 10.08.2021 року, за участю також транспортного засобу автомобіля «Skoda Superb» з державним номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , а відповідач ОСОБА_1 не повернув страхове відшкодування, то право позивача на повернення в порядку регресу суми виплаченого страхового відшкодування порушено та підлягає судовому захисту.
Заперечень щодо вказаного розрахунку розміру заподіяної позивачеві шкоди відповідач ОСОБА_1 до суду не подав.
При цьому, суд враховує, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
VІІ. Розподіл судових витрат
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч.2 ст.133 ЦПК України).
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).
Частинами 1, 2, 3, 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України).
Частинами 1, 2, 3 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При зверненні до суду з означеним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2481 грн. (а.с.5).
Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 2481 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.
Згідно із статтею 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При вирішенні судом позовних вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу суд враховує норми ст.ст.2, 15, 133, 137, 141 ЦПК України та практику ЄСПЛ щодо розподілу судових витрат.
Так, Європейський суд з прав людини у п.95 рішення від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» вказав, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У п.154 рішення ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» Суд констатував, що в кожному з поданих рахунків-фактур, виписаних адвокатом заявника, зазначено загальну вартість багатьох юридичних послуг, без уточнення вартості кожної окремої послуги. Також, Суд висловив сумнів щодо існування об`єктивної необхідності здійснення деяких витрат, зазначених у цих рахунках-фактурах, зокрема, Суд не встановив, який прямий зв`язок може існувати між, в тому числі, листуванням зі сторонами процесу і не зі сторонами процесу з судовою процедурою. При цьому, Суд нагадав, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір; тим часом сума, що її вимагав заявник, в будь-якому разі була надмірна.
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат у цій справі встановлено наступні обставини.
Позивачем було укладено договір про надання професійної правничої допомоги від 14.05.2019 року з Адвокатським бюро «Грідін і Партнери», що підтверджується витягом з Договору (а.с.34-35).
З завдання-доручення №180 від 14.01.2022 року до Договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019 року вбачається, що адвокатом Грідіним В.В. надається позивачу правнича допомога, в тому числі, у страховій справі №ЦВ/21/6263 (а.с.36-37), що підтверджується ордером на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1246228 від 30.06.2022 року, а також свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №6203/10 Грідіним В.В. (а.с.47, 46).
Сума гонорару адвоката підтверджена детальним розрахунком та описом робіт (наданих послуг) від 30.06.2022 року, виконаних за Договором про надання правничої допомоги від 14.05.2019 року (а.с.41-42).
Згідно зі ст.11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013).
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст.15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 ч.3 ст.2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами(стаття 141 ЦПК України).
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України.
Відповідно до правової позиції ВС, викладеної у постанові Великої Палати від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15 ц, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не вправі втручатися в ці правовідносини… За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами… Суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4 ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Суд враховує те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.
Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг) щодо надання правничої допомоги вбачається, що у послуги, наданні адвокатом позивачу, включено послуги, які, згідно із ст.19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є видами адвокатської діяльності, тому суд вважає, що вони повинні враховуватися при розподілі судових витрат, зокрема, їх слід покласти на відповідача.
Отже, вимоги про стягнення судових витрат на надання правничої допомоги підлягають задоволенню у повному обсязі на суму 5000 грн.
Таким чином, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на надання правничої допомоги в сумі 5000 грн., оскільки розмір витрат встановлений згідно з умовами договору про надання професійної правничої допомоги і є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Крім того, витрати на надання професійної правничої допомоги фактично понесені позивачем і документально підтверджені.
Керуючись ст.ст.2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 15, 76-81, 83, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263, 264, 265, ч.4 ст.268, 273, 274-279, 280-283 ЦПК України, на підставі ст.55 Конституції України, ст.ст.11, 15, 16, 22, 979, 988, 990, 993, 999, 1166, 1187, 1191, 1192 ЦК України, ст.ст.1, 7, 27 ЗУ «Про страхування», ст.ст.6, 21, 22, 29, 35, 36, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд
Позов Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант», в інтересах якого діє адвокат Грідін Володимир Володимирович, до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу суми виплаченого страхового відшкодування задовольнити.
Розподіл судових витрат
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» 5000 (п`ять тисяч) гривень в рахунок понесених витрат на надання професійної правничої допомоги та 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню в рахунок сплаченого судового збору при зверненні в суд.
Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ст.284 ЦПК України).

Заява про перегляд заочного рішення повинна бути подана у письмовій формі (ч.1 ст.285 ЦПК України).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином (п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Повне найменування (для юридичних осіб) та ім`я (для фізичних осіб) сторін:

- позивач Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», юридична адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд.26, ідентифікаційний код в ;

- відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Повне заочне рішення складено 27.12.2022 року.

Суддя: