КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Андрієнко А.М., Мельник Я.С.,

секретар Шевченко Т.В.,

розглянувши апеляційні скарги адвоката Довгун Ірини Володимирівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , та Приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйової Тетяни Антонівни на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 серпня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйова Тетяна Антонівна, ОСОБА_3 , про визнання договору позики недійсним,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйова Т.А., ОСОБА_3 , про визнання договору позики недійсним. Просила визнати недійсним договір позики, укладений17.02.2016 р. між нею та ОСОБА_1 ,посвідченийприватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйовою Т.А. і зареєстрований в реєстрі за №486, а такожборгову розписку від 17.02.2016 року. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що відповідачка їй грошові кошти в сумі 9 358 276 грн. згідно договору позики та розписки від 17.02.2016 р. не надавала, вона була введена в оману щодо реальних намірів на укладення оспорюваного договору, даний договір є фіктивним. Підписання договору позики мало на меті забезпечення гарантії виплати комісійної винагороди у вигляді різниці між ринковою вартістю землі з цільовим призначенням - землі промисловості та номінальною ціною договорів купівлі - продажу від 17.02.2016 р., що були укладені між ОСОБА_1 та її батьком - ОСОБА_4 в день підписання договору позики від 17.02.2016 р.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 серпня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволений. Визнаний недійсним договір позики укладений 17.02.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйовою Т.А., зареєстрований в реєстрі за № 486, та розписку від 17.02.2016 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору у розмірі 1 760,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 та приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйова Т.А. подали апеляційні скарги. Просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в позові ОСОБА_2 . Посилаються на порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянтів, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про доведеність ОСОБА_2 фіктивності укладеного 17.02.2016 року договору позики з ОСОБА_1 і те, що ОСОБА_1 , реалізуючи свій умисел шляхом обману, запевнивши позивачку, що договір позики не буде мати жодних правових та юридичних наслідків, створила штучні умови, за яких ОСОБА_2 підписала договір позики від 17.02.2016 р., в який внесено завідомо неправдиві відомості щодо наміру отримати в борг готівкові кошти в сумі 9 358 276 грн. Зазначають, що сторони мали намір укласти договір позики. Факт укладення договору підтверджується розпискою ОСОБА_2 , яка також є доказом отримання коштів. Правовідносини за договором позики були предметом судового розгляду за позовними вимогами ОСОБА_1 . Рішенням, яке набрало законної сили, заборгованість за договором позики стягнута з ОСОБА_2 . Надані позивачкою докази та копії висновків експертів не можуть бути належними та достатніми доказами на підтвердження обставин, на які посилалася позивачка, та носять характер припущень. Зазначають також, що позовні вимоги ОСОБА_2 заявила зі спливом позовної давності. Оспорювані договір позики та розписка датовані 17.02.2016 року, а відтак, позов мав бути поданий до 17.02.2019 року. Позов поданий ОСОБА_2 лише у вересні 2019 року.

ОСОБА_2 подала відзиви на апеляційні скарги представника ОСОБА_1 та приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйової Т.А. Просила залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої ї інстанції без мін.

В апеляційній інстанції представники ОСОБА_1 і приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйової Т.А. підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.

В судове засідання позивачка ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги представника ОСОБА_1 та приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйової Т.А. підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 17.02.2016 р. позивачка ОСОБА_2 (позичальник) та відповідачка ОСОБА_1 (позикодавець) уклали договір позики, відповідно до п. 1 якого визначено, що позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному у п. 2 цього Договору, а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений Договором строк та на визначених Договором умовах. Пунктом 2 Договору позики визначено, що розмір позики становить 9 358 276 грн. Пунктом 3 Договору позики визначено, що факт одержання позики підтверджується розпискою, власноручно написаною Позичальником. Пунктом 6.1 Договору позики визначено строк його дії - до 17.07.2017 року.

Пунктом 7 Договору позики визначено порядок повернення позики: зобов`язання Позичальника має бути виконане за місцем реєстрації Позикодавця, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , або, у разі неможливості виконання зобов`язання за місцем реєстрації Позикодавця через відсутність там Позикодавця або з інших причин, повернення позики здійснюється шляхом перерахування на поточний рахунок Позикодавця № НОМЕР_1 в ПАТ «Креді Агріколь Банк», , код Банку 300614, або, за ініціативою Позикодавця на інший поточний рахунок Позикодавця, про який Позикодавець своєчасно письмово, за 10 днів до дати виникнення зобов`язання, повідомить Позичальника. При поверненні Позичальником частини позики готівкою - повернення підтверджується нотаріально засвідченою заявою Позикодавця про отримання грошей, при безготівковому поверненню частини позики - повернення підтверджується випискою з банківського рахунку Позикодавця .

Згідно умов договору він вступає в силу і вважається укладеним з моменту передачі грошей (п.26).

Задовольняючи вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним укладеного договору позики від 17.02.20016 року та боргової розписки від цієї ж дати, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження передачі готівкових грошових коштівза розпискою від 17.02.2016 р. в сумі 9 358 276,00 грн. ОСОБА_1 також не надала жодних доказів того, що позивачка потребувала грошових коштів та з яких доходів вона планувала їх повертати. Метою укладення договору позики було забезпечення гарантії виплати комісійної винагороди у вигляді різниці між ринковою та номінальною вартістю земельних ділянок з цільовим призначенням - землі промисловості, вказаних в договорах купівлі-продажу, що були укладені між ОСОБА_1 та батьком позивачки - ОСОБА_4 . Суд вважав встановленим, що ОСОБА_1 ввела ОСОБА_2 в оману через її батька - ОСОБА_4 , а сама ОСОБА_2 з ОСОБА_1 ніколи не була знайома. ОСОБА_1 запевнила ОСОБА_4 , що договір позики та підписана ОСОБА_5 боргова розписка від 17.02.2016 р., не будуть мати жодних негативних юридичних наслідків.

Колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції та вважає, що при вирішенні спору суд допустив порушення норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш ніж у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовувалося сторонами, 17.02.2016 р. приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйовою Т.А. був посвідчений договір позики між ОСОБА_2 (позичальник) та ОСОБА_1 (позикодавець), відповідно до якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному у п. 2 цього Договору, а саме, у розмірі 9 358 276 грн., а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений Договором строк та на визначених Договором умовах згідно графіку повернення позики, визначеного п. 6.2. договору.

До матеріалів справи долучена копія розписки ОСОБА_2 від 17.02.2016 р., в якій остання зазначила, що, перебуваючи при здоровому глузді та ясній пам`яті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки, отримала борг в розмірі 9358276 грн., еквівалент якої складає 339 400 доларів США, від ОСОБА_1 , і зобов`язується його повернути в строк до 15 липня 2017 року згідно договору позики від 17 лютого 2016 року, що укладений між нею і ОСОБА_1 .

В Постанові Верховного Суду по справі №753/11670/17 від 11 червня 2021 року зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору до підписання договору позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

У вказаній розписці чітко зазначено про те, що ОСОБА_2 взяла у борг кошти у ОСОБА_1 згідно договору позики від 17 лютого 2016 року в сумі 9 358 276 грн., еквівалент якої складає 339 400 доларів США, та зобов`язалася його повернути в строк до 15 липня 2017 року .

Відтак, розписка ОСОБА_2 є належним та допустимим доказом укладення сторонами договору позики та передачі коштів за таким договором.

Заявляючи вимоги про визнання недійсним договору позики, ОСОБА_2 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона не отримувала коштів за вказаним договором.

Суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою те, що правовідносини з приводу виконання ОСОБА_2 умов договору позики від 17.02.2016 року були предметом судового розгляду.

З матеріалів справи убачається, що в серпні 2017 року ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 17.02.2016 року. Посилалася на те, що ОСОБА_2 не в повному обсязі виконала свої зобов`язання за договором. Залишилися невиконаними зобов`язання по сплаті частини позики з 10 по 15 травня 2017 року у розмірі 148 400 грн., з 10 по 15 червня 2017 року - 117225 грн., з 10 по 15 липня 2017 року - 636 596 грн., на загальну суму 1957246 грн. ОСОБА_1 просила стягнути залишок боргу, інфляційні втрати та передбачену договором неустойку. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість з договором позики у розмірі 1057246 грн., інфляційні встати в розмірі 299422 грн. 92 коп., 8% річних у розмірі 288572 грн. 46 коп., пеню у розмірі 300000 грн. та судові витрати у розмірі 23452 грн. 26 коп. За результатами розгляду апеляційних скарг ОСОБА_1 і ОСОБА_2 постановою Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року скасовано та ухвалено нове. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 17 лютого 2016 року у загальному розмірі 3 499 507 грн. 98 коп., з яких заборгованість за договором позики у розмірі 1 957 246 грн., інфляційні втрати в розмірі 267 359 грн. 80 коп., 8% річних у розмірі 205 913 грн. та пеня у розмірі 1 068 989 грн. 18 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 39 205 грн. 05 коп.

Після закінчення апеляційного розгляду у справи за апеляційними скаргами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 апеляційну скаргу на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року подав ОСОБА_3 , який є третьою особою без самостійних позовних вимог. ОСОБА_3 посилався на фіктивність укладеного між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 договору позики від 17.02.2016 року. Насправді цей договір був укладений на забезпечення усної домовленості про виплату ОСОБА_4 винагороди в сумі 350000 доларів США після переоформлення права власності на земельні ділянки з ОСОБА_1 на ОСОБА_4 на підставі укладених 17.02.2016 року договорів. Постановою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року апеляційна скарга ОСОБА_3 залишена без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області залишено без змін. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 як сторона договору позики не заперечувала проти позовних вимог ОСОБА_1 з підстав фіктивності правочину або вчинення правочину позики під впливом обману. Навпаки, вона визнавала обставини укладення у письмовій формі договору позики від 17 лютого 2016 року , отримання у ОСОБА_1 у борг грошових коштів, а також порушення нею зобов`язання з повернення позики позикодавцю на суму 1 957 246 грн. Апелянт ОСОБА_3 не є учасником спірних правовідносин за договором позики від 17 лютого 2016 року та не наділений повноваженнями оспорювати договір позики в інтересах позичальника ОСОБА_2 ( а.с.34-42, т.7)

З урахуванням юридичної визначеності у спірних правовідносинах у зобов`язаннях ОСОБА_2 за оспорюваним договором позики, які були предметом розгляду суду першої та апеляційної інстанції протягом 2017-2022 р.р., суд першої інстанції безпідставно вдався до оцінки доказів, які надавались позивачкою з метою доведення факту фіктивності укладеного правочину і ухвалив помилкове рішення про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 .

Колегія суддів також звертає увагу на те, що первісно позовні вимоги про визнання недійсним договору позики ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що на момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними. В подальшому ОСОБА_2 змінили підставу позовних вимог, просила визнати договір позики недійсним у зв`язку з його фіктивністю. Первісні та змінені підстави позовних вимог ОСОБА_2 є взаємовиключними.

Враховуючи викладене, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 серпня 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь Приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйової Т.А. підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2641,20 грн., з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2641,20 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги адвоката Довгун Ірини Володимирівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , та Приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйової Тетяни Антонівни задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйова Тетяна Антонівна, ОСОБА_3 , про визнання договору позики недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйової Тетяни Антонівни витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2641,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2641,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Андрієнко А.М.

Мельник Я.С.