ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/151/22 Номер провадження 22-ц/814/4681/22Головуючий у 1-й інстанції Нагорна Н. В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

Суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,

за участю секретаря судового засідання Ряднини І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «Страхова група «ТАС», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Чичиркіна Андрія Олександровича

на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 22 липня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «Страхова група «ТАС», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29 вересня 2020 року о 06 год 10 хв на 47 км автомобільної дороги Київ-Харків, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «DAF CF 85/460» д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху, будучи неуважним, не дотримався безпечної дистанції та бокового інтервалу здійснив зіткнення з автомобілем «Renault Midlum» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку в бік м. Київ, внаслідок чого водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.п.2.3-б, 12.3, 13.1 ПДР України в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Бориспільського міськрайонного суду від 13.11.2020 року ОСОБА_2 був визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на останнього накладено штраф у розмірі 340 грн.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4 та працюючи водієм у останнього на належному йому транспортному засобі під час виконання своїх трудових обов`язків вчинив ДТП, в якому був визнаний винним.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду в сумі 164688, 50 грн та моральну шкоду в розмірі 50000 грн, стягнути солідарно судові витрати, а саме судовий збір в сумі 2146,89 грн та 496 грн, а також 5000 грн витрати за оцінку майна.

Рішенням Пирятинського районного суду від 22 липня 2022 року позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог до Фізичної особи підприємця - ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи підприємця - ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 145970 грн, франшизу в розмірі 2500 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн, а всього 153470 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Фізичної особи підприємця - ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в розмірі 1889,30 грн.

З даним рішенням, не погодився ОСОБА_3 в інтересах якого апеляційну скаргу подав його представник адвокат Чичиркін Андрій Олександрович. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , матеріальну шкоду у розмірі 145970 грн, франшизу у розмірі 2500 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн, а всього стягнути 153470 грн, а також стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1889,30 грн, у задоволенні позову в частині позовних вимог до ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 вчинив ДТП під час керування ним автомобіля не у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків, поза робочим часом, а тому відповідати за заподіяну шкоду позивачу повинен сам водій транспортного засобу, а не власник автомобіля.

Відзив на апеляційну скаргу подав представник позивача - адвокат Стороженко С.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29.09.2020 року о 06 год 10 хв на 47 км автомобільної дороги Київ-Харків Худоба Р.В., керуючи транспортним засобом «DAFCF85.460» НОМЕР_1 , належним на праві власності ОСОБА_3 , здійснив зіткнення з автомобілем «Renoult Midlum», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.11.2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 згідно Полісу № АО/6781894 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів була застрахована в АТ «СГ «ТАС» від 12.02.2020, з лімітом у розмірі 130000 грн. (а.с.33).

Згідно повідомлення директора з врегулювання страхових випадків ПАТ "Страхова група "ТАС" від 02.12.2020, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Renoult Midlum», д.н.з. НОМЕР_2 згідно висновку № 13-D/77/0/0920 від 28.10.2020 становить 447521,02грн, вартість автомобіля становить 262,926,33 грн. (а.с. 45).

Згідно Звіту № 217 від 25.03.2021 та звіту № 218 від 25.03.2021 про оцінку майна (визначення вартості матеріального збитку, проведеного Центром незалежної оцінки та експертизи, ринкова вартість автомобіля «Renoult Midlum», д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 29.09.2020 складає 454274 грн., та вартість автомобіля в пошкодженому стані становить 180804грн (а.с.72-92, а.с.59-69).

ОСОБА_1 отримав від ПАТ «Страхова група «ТАС» страхове відшкодування в розмірі 127500 грн.

Так як, страхове відшкодування не покриває розмір спричиненої позивачу матеріальної шкоди, останній звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу має бути відшкодована різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, яка підлягає стягненню з роботодавця винної у ДТП особи.

Колегія суддів з таким висновком погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 9 Закону України Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

За загальними правилом частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Судом встановлено, що шкоду завдано внаслідок ДТП, що сталася з вини ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом, належним на праві власності ОСОБА_3 , дійшов правильного висновку про відшкодування її саме ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент виникнення ДТП ОСОБА_2 , не виконував трудові обов`язки, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі трудового договору від 04 травня 2020 року, укладеного між фізичною особою, яка використовує найману працю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та на час вчинення ДТП працював в ФОП ОСОБА_3 водієм.

П. 4 Трудового договору зазначено, що робочий день у ОСОБА_2 встановлений (поділений на частини, згідно графіка) з 08 години ранку до 12 години дня та з 17 години вечора до 20 години вечора (щодня, крім вихідних (суботи і неділі). Час виконання робіт установлюють згідно графіка.

В свою чергу, матеріали справи не містять графіку робочого дня працівника ОСОБА_2 , тобто доказів того, що ОСОБА_2 вчинив ДТП в позаробочий час, відсутні.

Договір оренди транспортного засобу від 01 лютого 2020 року укладений між ФОП ОСОБА_4 , в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не є належним доказом того, що під час ДТП автомобіль «DAFCF85.460» НОМЕР_1 , перебував в оренді ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про нікчемність вказаного договору, так як вказаний правочин не було посвідчено нотаріально у відповідності до вимог закону.

За таких обставин суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, визначивши суму матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок ДТП, та який підлягає стягненню з роботодавця винної у ДТП особи.

Враховуючи ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд вірно прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_3 , різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, що становить: 04=273470грн. з огляду на те, що транспортний засіб позивача вважається фізично знищеним.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Чичиркіна Андрія Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 22 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19.12.2022

Головуючий суддя Т. В. Одринська

Судді О. О. Панченко В. П. Пікуль