КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 2-14215/2004

номер провадження №22-ц/824/8522/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Лапчевської О.Ф.,

суддів Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,

вирішуючи питання про відкриття провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2004 року

у справі за заявою ОСОБА_2 , зацікавлена особа Білоцерківська державна об`єднана податкова інспекція про встановлення факту перебування в шлюбних відносинах, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 липня 2022 рокуапеляційну скаргу було залишено без руху.

Апелянту наголошено на пропуску строку на апеляційне оскарження, а вказані апелянтом підстави для поновлення строку визнані неповажними.

29 липня 2022 року від апелянта надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

ОСОБА_1 вказувала, що їй про рішення суду першої інстанції стало відомо 06.06.2022 року в дату ознайомлення з рішенням. Наголошувала, що від неї було приховано факт видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 як дружині померлого батька ОСОБА_1 , оскільки в свідоцтві не було зазначено про те, що спадщину на 1/2 частку прийняв інший спадкоємець, не зазначено частки у спадщині інших спадкоємців. ОСОБА_2 звертаючись до суду вказувала на відсутність інших спадкоємців. Наголошувала також на праві апеляційного оскарження, оскільки не була залучена до участі у справі та незаконності рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи пояснень, суд надходить висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, з наступних підстав.

Оскаржене рішення ухвалено 21.10.2004 р., апеляційна скарга подана 15.06.2022 р., тобто через 18 років після його ухвалення.

Водночас, апелянт набула повноліття за три місяці до моменту смерті батька - ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто в межах строку прийняття спадщини.

Крім того, свідоцтво про право на спадщину на 1/2 спірної квартири ОСОБА_2 видано 19.03.2005 р.

Апелянт отримала свідоцтво на іншу частину 1/2 спірної квартири 09.09.2006 р.

Тобто, на момент отримання свідоцтва, ОСОБА_3 яка вважає себе єдиною спадкоємицею майна батька, могла проявити розумну обачність кому успадкована частина квартири, з урахуванням сімейних відносин, в яких перебувала донька та її батько, який не жив з сім`єю.

Апеляційний суд вказує на те, що маючи у власності 1/2 частину спірного майна, лише восени 2021 року, як зазначає апелянта вона поцікавилась на якій підставі за квартирою рахується заборгованість за опалення та винесено судовий наказ про стягнення заборгованості у справі 357/9939/20.

Судовий наказ винесено відносно ОСОБА_2 , про її реєстрацію у спірній квартирі апелянт, як вона зазначає, дізналась 16.09.2021 р.

Таким чином, підсумовуючи викладене, апеляційний суд вказує на те, що на момент видачі свідоцтва про право на 1/2 спадкового майна апелянт була повнолітня, з моменту видачі свідоцтва про право власності лише на половину спадкового майна 09.09.2006 р., тобто протягом 16-років до моменту звернення з апеляційною скаргою, апелянт могла проявити інтерес до спадщини та встановити на підставі чого нею отримана спадщина лише на половину спадкового майна, якщо вважала себе єдиною спадкоємицею.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відступ від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п.46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Відстоюючи принцип правової визначеності, як у випадках перегляду судових актів у порядку нагляду (див. рішення Суду у справах "Світлана Науменко проти України", "Трегубенко проти України", "Рябих проти Росії"), Європейський Суд з прав людини вважає доцільним слідувати тій же логіці, коли цей основоположний принцип підривається за допомогою інших процесуальних механізмів, таких як продовження строку на оскарження.

Так, Суд встановив порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справі "Пономарьов проти України" з тієї причини, що строк на оскарження був продовжений по завершенню значного періоду часу не для усунення серйозних судових помилок, а лише з метою повторного розгляду та ухвалення нового рішення у справі (п.п. 41-42).

В подальшому у пункті 34 рішення від 10.05.2012 року у справі «Безрукови проти Росії», Європейський Суд відмітив, що хоча продовження строку оскарження і проводиться на розсуд національних судів, останні, на думку Суду, повинні визначити, чи виправдовують підстави для подібного продовження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує межі розсуду суду ні в тривалості, ні в підставах для визначеності нових тимчасових строків.

У справах щодо України Європейський Суд неодноразово відзначав, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справи: "Салов проти України", п.93, "Проценко проти

України", п.26, "Кравченко проти Росії", п.45). Зокрема, відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення "помилки, що має фундаментальне значення для судової системи" (рішення у справі "Сутяжник" проти Росії", п.38).

Оскарживши в ординарному порядку 15 червня 2022 року рішення суду першої інстанції від 21 жовтня 2004 року, тобто через 18 років, апелянт належного обґрунтування поважності причин пропуску строку не надала та на обставини непереборної сили, як це передбачене пунктом 2 частини 2 статті 358 ЦПК України, які б виправдовували пропуск строку на апеляційне оскарження судового рішення, що набрало законної сили через тривалий час після його ухвалення, - не послалась.

Тому звернення скаржника зі скаргою про скасування рішення суду через 18 років після його постановлення, за відсутності непереборних обставин щодо причин поважності пропуску строку, буде порушенням принципу правової визначеності, що передбачає дотримання принципу res judicata - принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Крім того, вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення суду першої інстанції та відкриття апеляційного провадження, апеляційний суд повинен перевіряти доводи щодо поважності причин пропуску процесуального строку, оскільки вони мають суттєве значення для вирішення питання про поновлення цього строку.

Сам лише факт отримання копії судового рішення та подання апеляційної скарги після спливу майже 18 років особою, не залученою до участі у справі, за відсутності інших підстав пропуску строку на апеляційне оскарження, зважаючи на дату ухвалення оскарженого рішення (2004 рік), не може вважатися беззаперечною підставою для поновлення процесуального строку, передбаченого на апеляційне оскарження.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 2-1478/11 (провадження № 61-11645св21).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2004 року.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: