Справа № 202/56/22
Провадження № 2/202/1015/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 року суддя Індустріального районного суду м.Дніпропетровська Кухтін Г.О. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Є ГРОШІ КОМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Є ГРОШІ КОМ» (далі ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ») звернулося до суду з позовною заявою за результатом розгляду якого просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики на загальну суму 29 541,19 грн., яка складається із тіла позики 6 723,00 грн., процентів 5 768,49 грн., комісії 1 290,00 грн., пені 15 759,70 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що між 22 жовтня 2021 року між сторонами було укладено договір позики «Простой» № -1859480 у вигляді електронного правочину у поряду ст. 10-12 Закону України «Про електронну комерцію за допомогою офіційного веб-сайту https://e-groshi.com/ шляхом його підпису одноразовим ідентифікатором (смс-кодом). Укладенням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись правил, які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам. Згідно правил надання грошових коштів у позику, клієнт надає згоду на укладення Електронного договору шляхом направлення повідомлення кредитодавцю, яке підписується відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Договір став укладеним після введення відповідачем у відповідне поле на сайті позивача всіх особистих даних та отриманого ним одноразового ідентифікатора у вигляді смс-повідомлення. За вказаним договором відповідач отримав кошти у розмірі 15 600,00 грн. В порушення умов договору свої зобов`язання з повернення кредиту, відсотків, відповідач належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду.

Зі сторони відповідача відзиву, заперечень, пояснень суду надано не було.

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

22 жовтня 2021 року між сторонами було укладено договір позики «Простой» №-1859480.

Згідно з п. 1.1. Договору, позивач, як позикодавець, надав відповідачу, як позичальнику грошові кошти в позику у сумі 16 000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути позику, сплатити проценти за користування позикою та комісії. Позика надавалася відповідачу шляхом перерахування на банківську картку позичальника НОМЕР_1 .

Позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця https://e-groshi.com/, за умови ідентифікації та верифікації позичальника та використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію» (п. 1.2. Договору).

Строк кредитування (строк позики) за цим договором складає 10 календарних днів, позика має бути повернена у термін до 31 жовтня 2021 року включно.

Пунктом 8.2. договору встановлено, що укладанням договору відповідач підтверджує, що ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись Правил, які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам, редакція яких розміщена на Сайті позикодавця.

Розділом 4 вказаних Правил визначено порядок подачі заявки та укладення електронного договору. Договір укладено після введення відповідачем у відповідне поле на сайті позивача всіх особистих даних (у тому числі паспортних даних) та отримання ним одноразового ідентифікатора у вигляді смс-повідомлення.

Так, договір укладено у вигляді електронного правочину за допомогою офіційного веб-сайту позивача https://e-groshi.com/, шляхом його підпису одноразовим ідентифікатором (смс-кодом), текст якого зазначено у розділі 9 Договору.

Договір позики «Простой» №-1859480 від 22 жовтня 2021 року містить прізвище, ім`я та по батькові позивача, серію та номер паспорта, дату його видачі, номер телефону, адресу, ідентифікаційний податковий номер, електронний підпис позичальника (одноразовий ідентифікатор).

Згідно наданого стороною позивача розрахунку за договором №-1859480 від 22 жовтня 2021 року, станом на 17 грудня 2021 року, у зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору, останній має заборгованість на загальну суму 29 541,19 грн., яка складається із тіла позики 6 723,00 грн., процентів 5 768,49 грн., комісії 1 290,00 грн., та боргу відсотків за неправомірне користування коштами 15 759,70 грн. при цьому розділ з назвою борг пені містить інформацію про 0,00 грн.

Таким чином судом встановлено, що при зверненні до суду позивач просив, в тому числі, стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 15 759,70 грн., в той же час як вбачається з розрахунку наданого суду в підтвердження своїх позовних вимог пеня складає 0,00 грн.

ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

З досліджених матеріалів справи встановлено, що відповідачем була прийнята пропозиція (оферта) укласти електронний договір позики, розміщений на веб-сайті ТОВ «ФК Є Гроші Ком», шляхом реєстрації та заповнення заявки з накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, надісланим кредитором у смс-повідомленні засобом зв`язку.

Такі дії сторін свідчать про укладення договору позики з дотриманням встановленої Законом України «Про електронну комерцію» форми правочину.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику.

Приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За умовами договору сторони визначили, що позика в сумі 1600,00 грн. надається строком до 31 жовтня 2021 року включно.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №-1859480 від 22 жовтня 2021 року, станом на 17 грудня 2021 року, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 29 541,19 грн., яка складається із: тіла позики 6 723,00 грн., процентів 5 768,49 грн., комісії 1 290,00 грн., боргу відсотків за неправомірне користування коштами у сумі 15 759,70 грн.

Так, у розрахунку заборгованості відповідача, встановлено, що після закінчення строку дії договору позики з 31 жовтня 2021 року позивачем нараховувалися відсотки та комісії, тобто після закінчення строку дії договору.

Водночас Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16.

У відповідності до ч. 6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З огляду на вказане, позивач на підставі частини першої статті 1048 ЦК України не мав права додатково нарахувати проценти за користування позикою. Крім того, після закінчення строку дії договору позики ТОВ «ФК «Є Гроші Ком» не мало права нараховувати комісію за надані установою послуги.

Останнім днем повного повернення позики, сплати процентів за користування нею та комісії сторони договору позики встановили 31 жовтня 2021 року. Після настання цієї дати право позикодавця на нарахування процентів за користування позикою та комісій за надання послуг припинилося.

Частиною 1 статті 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.1 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто даною нормою закону передбачено можливість стягнення процентів, за порушення зобов`язання, розмір яких встановлено законом 3% річних або договором.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга та третя статті 6 ЦК України).

Оскільки, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом (в тому числі, за прострочення заборгованості) припиняється, тому відповідальність за порушення грошового зобов`язання настає у розмірі встановленому законом, а саме ч. 2 ст. 625 ЦК України, тобто на рівні 3 % річних.

Позивач же в свою чергу не заявляв такої вимоги про стягнення заборгованості, виходячи з розміру визначеного законом, відповідного розрахунку вказаної заборгованості суду не надавав, тому, з огляду на принцип диспозитивності, суд не може вийти за межі позовних вимог.

Таким чином вимога про стягнення заборгованості по процентам за прострочку та комісії за надані послуги, які нараховані поза строком кредитування, не ґрунтується на законі, а тому у її задоволенні необхідно відмовити.

Отже, з огляду на вищезазначене, суд вважає доведеними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача за договором позики заборгованості за наданою позикою у загальному розмірі 9 237,00 грн., що складається із тіла позики 6 723,00 грн., процентів 2 112,00 грн. та комісії 402,00 грн.

При цьому суд, також, відмовляє у стягненні із відповідача на користь позивача пені у розмірі 15 759,70 грн. оскільки розрахунок заборгованості, наданий стороною позивача, містить інформацію та відповідний розрахунок пені, розмір якої вказано 0,00 грн., при цьому борг відсотків за неправомірне користування коштами, як вимога, позивачем не заявлявся.

Отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 4, 5, 11, 12, 13, 76-80, 81, 82, 83, 89, 133, 141, 259, 263-265, 272-273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Є ГРОШІ КОМ» (, адреса: м.Дніпро, вул. Шевченка, 51Д) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Є ГРОШІ КОМ» заборгованість за Договором позики «Простой» №-1859480 від 22 жовтня 2021 року, у загальному розмірі 9 237,00 грн., що складається із тіла позики 6 723,00 грн., процентів - 2 112,00 грн. та комісії - 402,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Є ГРОШІ КОМ» судовий збір у розмірі 709, 79 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 11 липня 2022 року.

Суддя Г.О. Кухтін