Провадження № 2/761/5619/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 жовтня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Марінченко Л.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом виходячи з наступного. Позивач відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Співвласником квартири є мати позивача ОСОБА_3 . В зазначеній квартирі проживає дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та зареєстрована донька ОСОБА_2 . Відповідач в квартирі не проживає більше року за власним бажанням. ОСОБА_2 не сплачує належним чином комунальні платежі, в утриманні житла участь не бере, перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачу не чинив. Позивач вважає що факт реєстрації відповідача порушує його право на вільне розпорядження та користування майном і тому просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Провадження у справі відкрито 14.06.2022 р., відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України, вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явся, просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач подала заяву в якій зазначила, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Вказала, що їй не чиняться перешкоди у користуванні приміщенням.

За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. ст. 223,280 ЦПК України, за відсутності заперечень сторони позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, надані докази та надавши їм відповідну оцінку суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_1 є власником Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Ковток А.І. (копія наявна в матеріалах справи).

Як свідчить довідка про реєстрацію місця проживання особи Відділу з питань реєстрації місця проживання /перебування фізичних осіб Шевченківської РДА від 16.05.2022 р. № 80529664 ОСОБА_2 зареєстрована в кв. АДРЕСА_1 .

Як зазначає позивач, ОСОБА_2 не проживає у квартирі, за житлово-комунальні послуги не сплачує, що перешкоджає позивачам належним чином користуватись та розпоряджатись даною квартирою.

Так, в матеріалах справи міститься акт мешканців будинку буд. АДРЕСА_1 від 04 серпня 2021 року, засвідчений ТОВ «Імпульс-Газ» відповідно до якого ОСОБА_2 не проживає без поважних причин за адресою: АДРЕСА_1 більше року.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ч. 1 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, в постанові Верховного Суду від 09.10.2019 року по справі № 615/1636/17 зазначено, що виходячи з порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України, можна дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї. Зазначений висновок про застосування норм права міститься у постанові ВСУ від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Під час розгляду справу не було встановлено обставин та не отримано доказів, які б свідчили про те, що відповідач проживає у спірному помешканні та поряд з власником несе витрати по утриманню квартири та сплаті комунальних послуг.

Разом з тим, не було встановлено обставин які б свідчили, що відповідачу чиняться перешкоди у проживанні за місцем реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 .

З огляду на вищенаведене, беручи до уваги, що під час розгляду справи не було встановлено обставин, які свідчать про поважність причин не проживання у квартирі, відсутність підстав вважати, що відповідачу чиняться перешкоди у його праві користування приміщенням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5, 11-13, 141, 196, 223, 28, 259, 263, 268, 280-284, 352,354 ЦПК України, ст.ст. 16,321,405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, суд - суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подано протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. ст. 353-357 ЦПК України до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України , у цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення складено 31.10.2022 року.

Суддя: