ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/860/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/2667/21 Категорія: 302090000 Годік Л. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі:

суддівВініченка Б.Б., Новікова О.М., Нерушак Л.В.
за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Стамбула Віталія Миколайовича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Черповоди» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати, -

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

В мотивування поданого позову посилалась на те, що 18.03.2014 року між нею та СВК «Черповоди» було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 2,053 га, кадастровий номер :02:000:4444, яка розташована в адміністративних межах Черповодівської сільської ради Уманського району Черкаської області.

Відповідно до умов договору орендна плата за користування земельною ділянкою встановлена в розмірі 5,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за кожен рік користування земельною ділянкою.

Посилаючись на те, що не зважаючи на досягнуті домовленості відповідач систематично не виконує свій обов`язок орендаря земельної ділянки, а саме не сплачує орендну плату за період з 2018 по 2020 роки, тому вважає, що укладений договір оренди має бути розірвано та стягнуто орендну плату з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних.

На підставі викладеного просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 2,053 га, кадастровий номер :02:000:4444, яка розташована в адміністративних межах Черповодівської сільської ради Уманського району Черкаської області, укладений 18.03.2014 року між ОСОБА_1 та СВК «Черповоди»; стягнути з СВК «Черповоди» на користь ОСОБА_1 орендну плату за 2018 рік у розмірі 6 901,65 грн., за 2019 рік у розмірі 2 966,26 грн., за 2020 рік у розмірі 2 966,26 грн., 3 % річних у розмірі 634,94 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 302,56 грн., а всього 14 771,67 грн. та судові витрати у розмірі 26 816 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 квітня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач отримувала орендну плату та станом на день звернення з даним позовом до суду у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем по орендній платі за землю за вказаний у позові період, при цьому систематичного порушення договору оренди земельної ділянки не встановлено, відтак підстави для його дострокового розірвання відсутні.

Суд першої інстанції в обґрунтування власних висновків послався на видаткові касові ордери , що за період 2018-2020 роки відповідачем було виплачену позивачу орендну плату в розмірі 14 000 грн, при тому, що відповідно до умов укладеного між ними договору, відповідач повинен був виплатити за вказаний період орендну плату в розмірі 10 331,48 грн без урахування податків та зборів, а на час звернення з позовом до суду у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем по орендній платі за вказаний період.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Стамбула В.М. вказує, що рішення суду в частині відмови у розірванні договору оренди земельної ділянки є незаконним, прийняте внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні обставинам справи, а тому просив в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений 18.03.2014 року між ОСОБА_1 та СВК «Черповоди»; стягнути судові витрати.

В мотивування апеляційної скарги вказує, що висновок суду про відсутність систематичного порушення спірного договору оренди, спростовується матеріалами справи та відзивом самого відповідача, якими підтверджується, що СВК «Черповоди» систематично не виконувало умови спірного договору у 2018-2020 роках.

Зазначив, що за 2018 рік СВК «Черповоди» сплатило орендну плату за договором в сумі 5 000 грн, тобто у неповному обсязі, було не доплачено 555,82 грн.; за 2019 рік СВК «Черповоди» орендну плату за договором не було сплачено, а за 2020 рік СВК «Черповоди» не сплачувало орендну плату, при цьому в 2021 році відповідачем було сплачено 9 000 грн в рахунок орендної плати.

Вищезазначене свідчить, що очевидним є факт систематичного невиконання відповідачем умов договору оренди , а саме не повної сплати орендної плати за період 2018-2020 роки, а тому спірний договір оренди є таким, що підлягає розірванню.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення місцевого суду оскаржується в частині відмови в задоволенні позову про розірвання договору оренди землі та стягнення з СВК «Черповоди» на користь ОСОБА_1 судових витрат, а тому рішення суду першої інстанції в іншій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 131479 від 05.07.2007 року ОСОБА_1 належить земельна ділянка кадастровий номер :02:000:4444, площею 2,0530 га, з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», яка знаходиться на території Черповодівської сільської ради Уманського району Черкаської області.

18.03.2014 року між ОСОБА_1 як орендодавцем, та ТОВ «Черповоди», як орендарем, було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки терміном на 10 років. При укладені вказаного Договору сторони погодили та прийняли його умови, в тому числі п. 11 Договору оренди земельної ділянки, з якого вбачається, що річна плата за оренду за даним договором становить 2 302,46 грн, що на момент укладення договору складає 5,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Крім того, відповідно до п. 12 вказаного договору, обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Передача в оренду вказаної ділянки була здійснена шляхом складання відповідного акту про передачу та прийом земельної ділянки від 18 березня 2014 року (а.с. 48).

21.12.2016 року між ТОВ «Черповоди» та СВК «Черповоди» було укладено договір про спільну діяльність.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна державна реєстрація договору оренди проведена 20 грудня 2016 року (а.с. 17).

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані про надання інформації № К-492-0.212-489/145-21від 07.06.2021 року грошова вартість земельної ділянки (паю), що знаходиться в адміністративних межах Черповодівської сільської ради, становить за 2018 рік 125 484,46 грн. (а.с.32).

Згідно Витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :02:000:4444, площею 2,053 га, яка розташована в адміністративних межах Черповодівської сільської ради за 2019 та 2020 року становить 53 931,94 грн (а.с.33-34).

У договорі оренди землі сторони передбачили, що: нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 41 863,00 грн (пункт 7 договору).

П.11 договору передбачено, що орендна плата вноситься у формі та розмірі 5,5 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що становить 2 362,78 грн.

Розмір орендної плати переглядається за спільною згодою сторін. ( п. 16 договору).

У випадку прострочення орендарем виконання зобов`язання щодо виплати орендно плати, орендар зобов`язаний сплатити орендодавцеві неустойку в розмірі 0,01% несплаченої суми за кожен день прострочення.

Усі зміни , доповнення, додатки тощо до цього договору, укладаються у письмовій формі та підписуються обома сторонами та підлягають державній реєстрації відповідно до вимог чинного законодавства України (пункт 39 договору).

Дія договору припиняється у разі: закінчення строку оренди; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу чи примусового відчуження земельної ділянки для суспільних потреб в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря (п. 40 договору).

Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом (п. 41 договору).

Також матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 отримала від СВК «Черповоди» орендну плату за 2018-2020 роки у розмірі 5 000 грн , що підтверджується видатковим касовим ордером від 30 серпня 2018 року та відомістю про виплату орендної плати, про що свідчить її власний підпис про отримання орендної плати в розмірі 5 000 грн, а також в 2021 році позивач отримана 9 000 грн, що також підтверджується видатковим касовим ордером від 04 травня 2021 року.

Звертаючись із позовом ОСОБА_1 вказувала, що відповідач використовував земельну ділянку у вказаний в позовній заяві період, систематично не сплачує орендну плату за договором оренди, тому є підстави для розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати з урахуванням зміненої нормативної грошової оцінки землі.

Заперечуючи проти доводів позивача, відповідач СВК «Черповоди» вказав, що ним за 2018-2020 роки було сплачено 14 000 грн орендної плати, що підтверджується видатковими касовими ордерами, у яких міститься підпис позивача. Крім того, зазначив, що на час звернення із вказаним позовом у відповідача є переплата по орендній платі у розмірі 3 668,52 грн, за вказаний період.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині розірвання договору оренди суд першої інстанції виходив із того, що відсутня систематичність несплати СВК «Черповоди» орендної плати за період 2018-2020 роки. Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які, зокрема, підтверджуються обставинам справи та матеріалам справи.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Згідно із статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У пункті «б» частини першої статті 90 ЗК України закріплено право власника земельних ділянок самостійного господарювання на землі.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами першою-четвертою статті 31 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні до спірних правовідносин, передбачено, що договір оренди землі припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійного договору (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства/концесії).

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Водночас у пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Відповідно до частини першої статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата.

У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Отже, згідно зі статтями 13, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

При цьому, неналежне виконання умов договору, а саме виконання обов`язків по сплаті орендної плати з порушенням стоків сплати також є порушення умов договору оренди землі, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі №912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) міститься висновок, що: «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року в справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку в справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність».

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зазначив, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 25/306/20.

Судом встановлено і із матеріалів справи вбачається, що відповідач виконував свої зобов`язання за договором оренди від 18 березня 2014 року.

При цьому слід зазначити, що сума орендної плати, яка підлягає до сплати за умовами договору без урахування податків та зборів становить 2 302,46 грн на рік, оскільки відраховується 18% від розміру орендної плати встановленої договором податок на доходи фізичних осіб та 1,5% - військовий збір, а за період 2018-2020 роки становить 6 9073,38 грн.

Так, відповідно до видаткових касових ордерів ОСОБА_1 отримала орендну плату за землю у розмірі: 30 серпня 2018 року 5 000 грн, 04 травня 2021 року - 9 000,00 грн, що підтверджується її підписом.

Отже, позивач отримала від відповідача орендну плату за землю у розмірі у 2018 році 5 000 грн, за 2019- 2020 роки не отримувала орендну плату взагалі (була переплата у 2018 році 2 697,54 грн), недоплата за 2020 рік становила 2 302,46 грн.; у 2021 році 9 000, 00 грн погашено заборгованість за 2020 рік.

Отже, із наявних в матеріалах справи доказів, видаткових касових ордерів вбачається, що СВК «Черповоди» здійснило розрахунок та виплату орендної плати позивачці за період 2018-2020 роки в розмірі 14 000 грн., тобто в більшому розмірі ніж передбачено умовами договору, тому у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем по сплаті орендної плати за період зазначений у позовній заяві.

Відтак із наведених доказів систематичність порушення умов договору систематичності, як необхідної ознаки для його розірвання, відповідачем - СВК «Черповоди», на думку колегії суддів відсутня, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що апеляційна скарга залишена без задоволення, а рішення суду без змін, тому на підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді не підлягають розподілу.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Стамбула Віталія Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 серпня 2022 року.

Судді: