ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6605/22 Справа № 208/9810/21 Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т.П. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

секретар судового засідання:Астатурян А.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Південно-Східного (м Дніпро)

третя особа: Друга Кам`янська державна нотаріальна контора

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро, апеляційну скаргу адвоката Проскуріна Дмитра Олександровича, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на заочне рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 03 травня 2022 року, яке постановлено суддею Івченко Т.П. у місті Кам`янське, дата складання повного тексту рішення 13 травня 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Дніпро), третя особа: Друга Кам`янська державна нотаріальна контора, про звільнення спадкового майна з-під арешту,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Дніпро), третя особа: Друга Кам`янська державна нотаріальна контора, про звільнення спадкового майна з-під арешту, мотивуючи його тим, що вона є спадкоємицею нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , успадкованої після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її рідної бабки ОСОБА_2 .

Зазначала, що вказана квартира 17 грудня 1997 року була отримана у власність шляхом приватизації ОСОБА_3 , який є її дідом, ОСОБА_4 , який є її батьком та безпосередньо ОСОБА_2 , тобто бабкою позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_4 , заповіту за життя не склав, у зв`язку із чим його батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які були спадкоємцями першої черги та постійно проживали разом із спадкоємцем, успадкували належну померлому частку в спірній квартирі, збільшивши свої частки до 1/2 на кожного.

Звертала увагу суду, що в документах права власності на спірне нерухоме майно та її особистих документах є певні розбіжності у перекладі прізвища її батька, як « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_6 ».

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її дід ОСОБА_3 , оскільки заповіту за життя ним також складено не було, належна йому частка квартира була успадкована його дружиною, яка постійно проживала з ним на час смерті , тобто її бабкою ОСОБА_2 , яка стала власником всієї квартири АДРЕСА_1 .

Зважаючи на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабка ОСОБА_2 , заповіту також не залишила, 16 січня 2021 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Красношлика В.В. із заявою про прийняття спадщини. Разом із тим, відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну квартиру їй видано не було внаслідок перебування 1/3 частини квартири, яка належала померлому ОСОБА_4 під арештом, накладеним постановою державного виконавця ВДВС Заводського РУЮ м.Дніпродзержинська Липенко М.М. від 05 серпня 2004 року в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2427, виданого 16 серпня 2001 року Заводським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Вказує, що відповідний арешт було накладено внаслідок наявної у її батька ОСОБА_4 заборгованості з аліментних платежів на підставі рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 серпня 2001 року по справі № 2-2427.

Зазначає, що державним нотаріусом Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Бурдіком С.С. при внесенні до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про арешт 1/3 частини квартири, яка належала ОСОБА_4 , допущено помилки, а саме: невірно зазначено по батькові боржника, а саме зазначено « ОСОБА_7 », замість вірного « ОСОБА_8 »; у підставі накладення арешту замість постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Заводського районного управління юстиції м.Дніпродзержинська Липенко М.М. від 05 серпня 2004 року вказано ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська № 2-2427 від 16 серпня 2004 року; у реквізитах постановленого Заводським районним судом м.Дніпродзержинська судового рішення у справі № 2-2427 замість рішення вказано ухвала, замість правильної дати винесеного рішення 16 серпня 2001 року, вказано 16 серпня 2004 року.

Посилаючись на те, що добровільно арешт орган державної виконавчої служби не зняв, виконавче провадження у зв`язку зі смертю боржника не закінчив, матеріали виконавчого провадження, в рамках якого накладався відповідний арешт, знищені за спливом встановленого терміну зберігання, отже державний виконавець позбавлений можливості самостійно зняти арешт, а також враховуючи, що аліментні зобов`язанні тісно пов`язані з особою кожного із батьків та припиняються зі смертю, враховуючи вік дітей, на яких було присуджено аліменти, тобто припинення обов`язку по сплаті аліментів, враховуючи той факт, що позивач є єдиним спадкоємцем спірної квартири, просила суд першої інстанції звільнити з-під арешту спадкове майно померлої ОСОБА_9 , а саме 1/3 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , запис про який внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Другою Кам`янською державною нотаріальною конторою (реєстраційний номер обтяження:1263221, зареєстровано: 30 серпня 2014 року) на підставі ухвали Заводського районного суду м.Дніпродзержинська №2-2427 від 16 серпня 2004 року (постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби заводського районного управління юстиції м.Дніпродзержинська Липенко М.М. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05 серпня 2004 року).

Заочним рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 03 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_10 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду правовим висновкам Верховного Суду, а також фактичним обставинам справи та матеріалам справ, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції з незрозумілих мотивів піддав сумніву правовстановлюючий документ, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 правомірно, реалізувавши своє право на приватизацію, отримали право власності на спірне нерухоме майно. Наполягає на тому, що в різних установах, виданих українськими державними установами, прізвище згаданих осіб, яке на російський мові записане як " ОСОБА_11 ", " ОСОБА_11 " перекладалося на українську мову як " ОСОБА_5 ", " ОСОБА_5 " або " ОСОБА_6 ", " ОСОБА_6 ", отже, в даному випадку, вказані прізвища належать одним і тим самим особам. Вказує, що власник не зобов`язаний доводити правомірність набуття ним права власності. Вважає безпідставним висновок суду щодо фактичного заявлення нею вимог про набуття права на спадщину відкриту після смерті ОСОБА_4 , посилаючись на родинні стосунки з останнім як дочки з батьком, та на майно ОСОБА_3 , як дідуся та на майно ОСОБА_2 , як бабусі, тоді як за даними про народження ОСОБА_4 його батьками є ОСОБА_12 і ОСОБА_2 ", оскільки позивач намагається отримати спадщину після померлої бабусі (матері її батька) в порядку спадкування за правом представлення, у відповідності до ч.1 ст. 1266 ЦК України. Вказує, що згідно відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, прізвище дитини - ОСОБА_13 , щодо якої внесений актовий запис за №2586 від 17 серпня 1984 року про народження, до внесення перших змін до нього, українською мовою записано прізвище як " ОСОБА_5 ", батька - " ОСОБА_5 ", місце проживання обох батьків визначено: АДРЕСА_2 . Усі померлі власники вищевказаної квартири, прізвища яких визначені як " ОСОБА_6 ", " ОСОБА_6 " проживали за вказаною адресою до дня їх смерті, з рішення суду про стягнення аліментів також вбачається, що ОСОБА_4 також проживав за спірною адресою, що свідчить про те, що це є одна і та сама людина, крім того, наявність у визначених осіб одних імен та по батькові свідчать лише про виникнення помилок у зв`язку з неправильним перекладом прізвищ на українську мову. Вказує, що встановлення належності правовстановлюючого документу померлій особі та за фактичних обставин не є ефективним способом захисту. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу, що у зв`язку із досягненням дітьми повноліття обов`язок ОСОБА_4 по сплаті аліментів припинився. Факт того, що права власності на вказану квартиру не переходило до інших осіб підтверджується тим, що відомості про спірне нерухоме майно ніколи не реєструвалося в Реєстрі прав власності на нерухоме майно та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Зазначає, що дослідження питання чи зупинив чи відмовив, чи видав нотаріус позивачу чи іншим особам свідоцтво про право власності на спадщину виходить за межі предмета доказування.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Дніпро) та Друга Кам`янська державна нотаріальна контора не скористалися.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_14 , що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с. 12), серії НОМЕР_1 , виданого міським ЗАГС м.Дніпродзержинська актовий запис № 2586 від 17 серпня 1984 року, у відповідності до даних зображеному в ньому, батьки - «…батько - ОСОБА_15 , мати - ОСОБА_16 » - мовою оригіналу.

Згідно до актового запису 5, проведеного реєстратором Заводського відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області14 липня 2010 року, відображені наступні відомості:

Дитина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьки - батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_17 (а.с. 14-15), згідно до:

- запису № 1 від 12 червня 1990 року, згідно до актового запису № 7 від 24 травня 1990 року, внесені зміну імені про дитину та матір в частині зміни прізвища ОСОБА_5 на ОСОБА_18 , а матір на ОСОБА_19 ;

- запису № 2 від 07 травня 2019 року, внесені зміни до імені батька в частині зміни прізвища з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 , по батькові змінено з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 ;

Повторно, 08 травня 2019 року отримано свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , видане Заводським районним у м. Кам`янське відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, за актовим записом № 2586 від 17 серпня 1984 року, з якого вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_14 , батьками якої зазначено: батько - ОСОБА_20 , мати ОСОБА_21 (а.с. 13).

23 жовтня 2004 року ОСОБА_14 зареєструвала шлюб із ОСОБА_22 , актовий запис № 677 від 23 жовтня 2004 року (а.с. 17), змінив прізвище з ОСОБА_18 на ОСОБА_23 .

17 грудня 1997 року Відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому видано свідоцтво про право власності на житло - квартира АДРЕСА_1 , як на право спільної власності на ім`я ОСОБА_3 , та членів його сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , згідно з розпорядженням (наказом) від 17 грудня 1997 року № 1346-С (а.с. 18).

ОСОБА_24 , народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьками якого зареєстровано: батько - ОСОБА_25 , мати ОСОБА_26 , що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 17 червня 2010 року за № 9 (а.с. 20), що підтверджено також відповіддю Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року (а.с. 67), витягом (а.с. 64-65).

Згідно до копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 виданого Дніпровським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с. 21-22), паспорт виданий на ім`я ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_29 , смерть якого зареєстрована 01 грудня 2015 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1317 (а.с. 19).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , смерть якого зареєстрована Заводським районним у м.Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1228 (а.с. 23).

Згідно довідки про склад сім`ї № 3/19497 від 25 листопада 2019 року (а.с. 24), виданої ТОВ «ЄРЦ КП» у квартирі АДРЕСА_1 на час смерті ОСОБА_31 , крім померлого була зареєстрована і його дружина ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , смерть якої зареєстрована Заводським районний у м. Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 74 (а.с. 25).

16 січня 2021 року зареєстрована у Спадковому реєстрі спадкова справа № 67068572, номер у нотаріуса 2/2021, приватним нотаріусом Красношлик В.В. (а.с. 26), спадкодавець - ОСОБА_34 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

30 серпня 2004 року за № 1263221 реєстратором - Другою Кам`янською державною нотаріальною конторою, на підстав ухвали № 2-2427 від 16 серпня 2004 року Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області обтяжено 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_4 .

Згідно Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15 серпня 2004 року (а.с. 29), постанова винесена державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Заводського районного управління юстиції Липенко М.М, при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-2427 виданого 16 серпня 2001 року Заводським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, за яким з ОСОБА_35 стягнуто аліменти на утримання дітей.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 серпня 2001 року у справі № 2-2427 (суддя Литвиненко Ф.К.), стягнуто аліменти щомісячно з "ОСОБА_24 ", ІНФОРМАЦІЯ_9 , уроженца г.Днепродзержинска, на содержание дочерей ОСОБА_37 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , і ОСОБА_38 ІНФОРМАЦІЯ_11 , у розмірі 1/3 части всіх видів зарабітної плати, але не менше 1/2 частки неоподаткованого мінімуму доходів громадян на користь ОСОБА_39 (а.с. 30), Рішення набрало законної сили 17 вересня 2001 року.

Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 267395870 від 25 липня 2021 року, сформованого адвокатом Проскуріним Д.О. відображає, що арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 1263221, зареєстровано 30 серпня 2004 року на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_24.(а.с. 27).

Данні про обтяження прав власності батька позивача на зазначений об`єкт нерухомості, а саме права ОСОБА_4 , у відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 267395870 від 25 липня 2021 року, сформованого адвокатом Проскуріним Д.О. - відсутні.

Факт звернення ОСОБА_1 до Заводського ВДВС у м.Кам`янське Південно-Східного МУ МЮ (м. Дніпро) підтверджено копією заяви ОСОБА_1 від 14 липня 2021 року (а.с. 31), відповіддю на звернення від 14 липня 2021 року (а.с. 32).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно), в той же час, позивачем при звернення до суду із позовом не надано доказів того, що остання є власником арештованого майна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Так, звертаючись до суду із позовом, позивач зазначала, що з метою забезпечення примусового виконання рішення Заводського місцевого суду м.Дніпродзержинська від 16 серпня 2001 року по справі № 2-2427, яким зі ОСОБА_4 було ухвалено щомісячно стягувати аліменти на утримання дочок ОСОБА_40 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітної плати, але не менше 1/2 частини неоподатковованого мінімуму доходів громадян на користь ОСОБА_39 , державним виконавцем Липенко М.М. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яким постановлено накласти арешт на все майно ОСОБА_4 , а саме 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Вказаний арешт позивач вважає таким, що порушує її права, як спадкоємиці зазначеного майна, у зв`язку з чим, звернувшись до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Дніпро), вважала, що саме вказаним органом державної виконавчої служби порушуються її права, а тому просила суд звільнити вищевказане спадкове майно з-під арешту.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

Отже, не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а також установлювати чи захищати їх права, тобто постановити рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження 14-431цс19) зробила висновок «що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна».

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Предметом спору в цій справі є звільнення з-під арешту 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яка є її спадковим майном, право на яке доводить позивач ОСОБА_1 .

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 пред`явила позовні вимоги до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Дніпро), який не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно.

При цьому стягувач, в інтересах якого був накладений арешт на квартиру, як відповідач залучений не був. Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивач не заявляв.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять відомостей щодо відсутності у боржника заборгованості перед стягувачем зі сплати аліментів.

Сам по собі факт досягнення дітей, в інтересах яких стягувалися аліменти, повноліття, що згідно позиції позивача є підставою для припинення стягнення аліментів, не свідчить про відсутність самої заборгованості за платежами, що підлягали сплаті раніше. Будь-яких доказів на спростування відповідних обставин позивачем до матеріалів справи надано не було.

При цьому, законодавець чітко встановлює, що відповідачем у данній категорії цивільних справ є саме стягувач чи боржник, оскільки в такому випадку суд може пересвідчитися чи не призведе ухвалення позитивного рішення про скасування арешту майна до порушення прав цих осіб, оскільки скасування арешту може призвести до відчуження цього майна, за рахунок якого в подальшому стягувач міг би реалізувати своє право на стягнення відповідної заборгованості.

Сам по собі факт того, що аліменти стягувалися в інтересах позивача не свідчить про неможливість визначення відповідачем по справі стягувача у виконавчому провадженні, тобто особу, на користь якої стягувалися щомісячні платежі тобто ОСОБА_39 , зважаючи на те, що відповідні кошти стягувалися не тільки на користь самої позивачки, а й її рідної сестри ОСОБА_38 .

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що позов позивача ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки звернення з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у позові.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно із статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, з аналізу вищенаведеного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Отже, законодавець чітко встановлює, що з метою зняття арешту зі спірного майна, позивач повинен довести саме наявність у нього прав на це майно.

В той же час, позивач звертаючись до суду із позовом, вимоги про визнання за ним права власності не ставила і фактично просила зняти спадкове майно з-під арешту, в той же час відсутність такої вимоги у самому позові не свідчить про відсутність обов`язку позивача у доведеності факту належності йому спірного майна.

Встановлення відповідних відомостей є першочерговим обов`язком суду, який реалізується шляхом дослідження наявних в матеріалах справи доказах.

Так, звертаючись із позовом про звільнення спадкового майна позивач ОСОБА_1 , стверджує, що вона є спадкоємицею після померлих співвласників квартири АДРЕСА_1 , з якими вона має родинні зв`язки, і обмежена у праві реалізації такого права, з підстав виявленого обтяження на зазначену квартиру, при отриманні витягу з державного реєстру.

В той же час, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємицею спірного майна, а також відомостей про відсутність інших спадкоємців, тобто, що позивач є єдиним спадкоємцем спірного нерухомого майна, отже, що у свою чергу, подання відповідного позову жодним чином не порушуватиме права інших власників майна.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано відомостей щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , чи заводилася спадкова справа після померлого та чи мав на час своєї смерті померлий заявлене право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , та чи увійшло це право у склад спадщини відкритої на час його смерті.

Колегія суддів зауважує, що позивач з клопотанням про витребування нотаріальної справи не зверталася, самостійно відповідні докази не надавала, відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину також в матеріалах справи відсутня.

Взагалі, зважаючи на те, що і з дня смерті спадкодавця ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , сплинуло шість місяців, підставою для звернення із позовом ОСОБА_1 повинна бути постанова нотаріуса, з якою можливо було б встановити або рішення про зупинення або відкладення рішення про видачу свідоцтва про право на спадщину на ім`я позивача, або постанову про відмову у видачі такого свідоцтва.

Аналогічного висновку дійшов суд першої інстанції, з яким колегія суддів також в повній мірі погоджується.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що наявність розбіжностей у прізвищах власників спірної квартири позбавляє можливості встановити наявність і належність померлим власникам спірного нерухомого майна правовстановлюючих документів, а також наявності родинних зв`язків із позивачем.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про правильність та грунтовність висновків суду першої інстанції, з яких останній виходив, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України,суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Проскуріна Дмитра Олександровича, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 03 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 грудня 2022 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко