РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач), в якому просить звільнити його від заборгованості зі сплати аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 08 липня 2014 року по 01 квітня 2021 року в повному обсязі.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 до нього про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено. Шлюб між ними розірвано, малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено на проживання з матір`ю, стягнуто з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 08 липня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття.

Після розірвання шлюбу між ним та відповідачем за згодою членів його сім`ї - співвласників квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 з дітьми залишилася у ній проживати, а він перейшов жити до батьків в будинок АДРЕСА_2 , у якому відповідач з дітьми у 2011 році зі згоди його власника зареєстрували своє місце проживання.

Спочатку за домовленістю між ним і ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей він щомісячно надавав їй особисто, у зв`язку з чим вона виконавчого листа для примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів не отримувала і до відділу державної виконавчої служби не зверталася. Через деякий час він виявив, що сплачені ним аліменти на дітей ОСОБА_4 використовує на свої особисті цілі, з приводу чого у них стали виникати конфлікти. Пізніше вони домовились, що він бере на себе утримання сина, а відповідач - дочки. Він купував для сина усе необхідне і одночасно купував продукти харчування, шкільне приладдя для них обох. Його сім`я оплачувала послуги репетитора для дітей, художню та музичну школу, теж несла витрати на ліки. ОСОБА_4 таке становище влаштовувало, вона неодноразово без дітей їздила відпочивати, в тому числі і за кордон.

Невдовзі він одружився вдруге, а ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_6 , в свідоцтві про народження якої він записаний батьком. ОСОБА_4 теж вийшла заміж і народила дитину від іншого чоловіка, хоча продовжувала проживати в тій самій квартирі. В цьому році стосунки між ним та колишньою дружиною стали напруженими через поведінку її нового чоловіка, який став йому дорікати, що робить для його дітей більше чим він. Розгнівавшись, він попросив їх залишити квартиру, а уже в березні 2021 року без будь-якого повідомлення ОСОБА_4 залишила квартиру і переїхала у інше житло. На даний час внаслідок переїзду відповідача квартира потребує ремонту.

Нещодавно йому стало відомо про те, що у березні 2021 року ОСОБА_4 отримала в Рівненському міському суді Рівненської області виконавчий лист № 569/10665/14-ц для примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів і подала його до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Рогозіна Б.С. від 04 квітня 2021 року було відкрито виконавче провадження № 64999872 по примусовому виконанню виконавчого листа №569/10665/14-ц, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 05 березня 2021 року про стягнення з нього аліментів на утримання дітей. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) ОСОБА_7 розмір заборгованості з 08 липня 2014 року станом на 01 серпня 2021 року становить 126 776 грн. 19 коп.

Оскільки жодної поважної причини для непред`явлення виконавчого листа про стягнення з нього аліментів у ОСОБА_4 не було, а про наявність рішення суду про стягнення аліментів їй було відомо з дня його ухвалення 21 жовтня 2014 року, тому у відповідності до ч. 3 ст. 197 СК України суд може звільнити його від заборгованості по аліментам за період з 08 липня 2014 року по 04 жовтня 2016 року.

Також обставиною, що має істотне значення для звільнення його від сплати аліментів, є те, що рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 жовтня 2014 року він виконував в добровільному порядку, про що відповідачу достовірно відомо. До того ж у 2019 році у нього народилася дочка, яку в силу закону він також зобов`язаний утримувати разом з непрацюючою дружиною ОСОБА_8 . Це вимагає від нього додаткових фінансових затрат через що він сезонно під час роботи в ТОВ «Свердловина», де працював на посаді помічника машиніста бурової установки, їздив на заробітки за кордон, а після пропозиції роботи у Бельгії він звільнився. Однак на даний час реалізувати свій намір поїхати у Бельгію на заробітки він не має можливості, оскільки постановою головного державного виконавця Карпюк В.В. від 10 серпня 2021 року йому встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Вказує, що таким чином, сплатити ОСОБА_4 заборгованість по аліментам в сумі 126 776 грн. 19 коп. як безробітний не зможе і вважає, що його вини у виникненні заборгованості не має.

З 2014 року він брав участь в утриманні дітей на значно більшу суму, ніж визначену рішенням суду, і добровільно повністю ніс додаткові витрати на дітей. До того ж відповідач з дітьми з 2014 року по 2021 рік була забезпечена безплатним житлом, за яке його сім`я сплатила 97 545 грн. комунальних послуг. Вартість найму двохкімнатної квартири у м. Рівне з 2014 по 2021 рік теж перевищувала суму аліментів, визначену судом, тому незважаючи на надання матеріальної допомоги на утримання обох дітей, він готовий визнати заборгованість зі сплати аліментів лише за період після переїзду відповідача з їх квартири, яку він сплатив 09 вересня 2021 року. З урахуванням наведених обставин, суд може звільнити його від сплати заборгованості аліментів за період з 05 жовтня 2016 року по 04 квітня 2021 року.

26 жовтня 2021 року відповідач ОСОБА_4 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

У відзиві зокрема зазначає, що однією з причин, по якій позивач посилаючись на ст. 197 СК України, просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами є те, що у нього є інша сім`я та інша дитина. Однак батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що заборгованість із сплати аліментів виникла із незалежних від його волі причин та не надано доказів того, що він надавав кошти на утримання дітей.

Також, позивач, як на підставу звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, посилається на ч. 3 ст. 197 СК України, яка була чинною до 02 червня 2016 року та відповідно до якої суд міг звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Проте, Законом України № 1404-VIII від 02 червня 2016 року норма ч. 3 вищезазначеної статті виключена, а інших істотних обставин для звільнення від сплати заборгованості відповідач не зазначає.

25 листопада 2021 року представник позивача ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідач у своєму відзиві не вказує на жодну із причин через яку вона сім років не зверталася до Рівненського міського суду Рівненської області за отриманням виконавчого листа про стягнення аліментів на дітей і не подала його для примусового виконання до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Позивач заперечує проти твердження відповідача у відзиві, що інша сім`я та інша дитина є головною причиною через яку він просить звільнити його від заборгованості по аліментам. Вказує, що позивач не ставить питання про зменшення розміру аліментів через наявність іншої сім`ї та іншої дитини, у зв`язку з чим посилання відповідача на Постанову Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 не стосується предмету позову і не заслуговує на увагу. Відповідач жодним чином не спростовує твердження позивача про домовленість між ними щодо утримання дітей та не заперечує щодо вказаних у позові обставин її проживання з дітьми у квартирі, яка належить сім`ї позивача, реєстрації її з дітьми місця проживання у будинку батьків позивача, фактичного утримання нею дочки та перебування сина на утриманні позивача.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала з мотивів у ньому наведених та просила його задовольнити. Також суду пояснила, що відповідно до ч. 3 ст. 197 СК України особу можна звільнити від заборгованості, бо стягувач не пред`являла виконавчий лист до виконання. До 04 жовтня 2016 року діяла норма ч. 3 ст. 197 СК України, відповідно з жовтня 2014 року по 05 жовтня 2016 року позивача слід звільнити від сплати заборгованості. Також, відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України в позовній заяві ставиться питання про те, що позивач добровільно виконував рішення суду і між сторонами була про це домовленість. Відповідач протягом тривалого часу не зверталась до виконавчої служби по примусовому виконанню виконавчого листа про стягнення аліментів, що свідчить про те, що позивач платив аліменти. Заборгованість є штучною, вини позивача у її виникненні немає.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала з підстав викладених у відзиві, просила відмовити в його задоволенні.

Представником позивача було заявлено клопотання про допит свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , позивача ОСОБА_3 , яке ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 січня 2022 року, яка постановлена судом не виходячи до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, задоволено.

Представником позивача було заявлено клопотання про допит відповідача ОСОБА_4 в якості свідка, в задоволенні якого ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 січня 2022 року, яка постановлена судом не виходячи до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, відмовлено.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 жовтня 2022 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_8 про участь в судовому засіданні позивача та свідка в режимі відеоконференції.

Разом з тим, ні позивач, ні свідок ОСОБА_8 в судове засідання, в тому числі в режимі відеоконференції, не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час, дату і місце проведення судового засідання.

Заслухавши представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 жовтня 2014 року в справі №569/10665/14-ц позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено. Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зареєстрований 04 вересня 2004 року Улашанівською сільською радою Славутського району Хмельницької області, запис № 2, розірвано. Малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено на проживання з матір`ю. Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 08 липня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 04 квітня 2021 року державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Рогозіним Б.С. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №569/10665/14-ц, виданого 05 березня 2021 року Рівненським міським судом Рівненської області, про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. на кожну дитину щомісячно починаючи з 08 липня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття.

Як слідує з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 10 серпня 2021 року № 12234, проведеного головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Карпюк В.В., у позивача ОСОБА_3 за період з 08 липня 2014 року по 01 серпня 2021 року наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 126 776 грн. 19 коп.

Відповідно до квитанції від 09 вересня 2021 року ОСОБА_3 сплатив аліменти в розмірі 2 000 грн. 00 коп.

Як слідує з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, ОСОБА_3 01 червня 2019 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_10 , про що складено відповідний актовий запис № 746. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_11 ; дружини - ОСОБА_11 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_6 , батьками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Відповідно до довідки № 2339 від 06 вересня 2021 року, виданої КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» РОР, ОСОБА_8 згідно наказу № 28-в від 01 серпня 2019 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 28 серпня 2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно трудової книжки НОМЕР_3 позивач ОСОБА_3 з 15 лютого 2016 року був прийнятий на роботу в ТОВ «Свердловина» на посаду помічника машиніста бурової установки, а 12 липня 2021 року звільнений з роботи згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Також, з довідки про реєстрацію місця проживання особи від 17 серпня 2021 року № 43122, виданої Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, слідує, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29 січня 2001 року, виданого Управлінням житлового господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_12 та членам його сім`ї ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_13 .

Як слідує з свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_12 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Як слідує з будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку АДРЕСА_2 відповідач ОСОБА_4 та діти ОСОБА_5 , ОСОБА_4 з 27 квітня 2011 року зареєстрували своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Свідок ОСОБА_5 , який є сином сторін, в судовому засіданні показав, що з жовтня 2014 року він проживав по АДРЕСА_4 , а з квітня 2021 проживає по АДРЕСА_2 . З серпня 2021 року по 23 лютого 2022 року проживав з батьком. З 2014 року батько або його батьки надавали фінансову допомогу, вони їздили на море, в ліс, в Карпати, в табір на Волині. Йому особисто кошти в якості аліментів батько не давав. Зі слів батька йому відомо, що у них з матір`ю була домовленість щодо утримання дітей. Батько давав кишенькові гроші, гроші на новорічні свята. В період з жовтня 2014 року по серпень 2021 року баба здебільшого купувала одяг, тато був на заробітках.

Свідок ОСОБА_9 , яка є матір`ю позивача, в судовому засіданні показала, що позивач з відповідачем розійшлися, проте вони підтримували відносини, відповідач з дітьми проживала в їхній квартирі, вони за все платили. У позивача з відповідачем була домовленість про сплату аліментів в тисячу гривень і позивач давав ці кошти для відповідача. Потім вони зрозуміли, що гроші не йдуть на дітей, і позивач перестав давати гроші. Коли відповідач вийшла заміж, то ще рік вона жила в їхній квартирі. Син ОСОБА_14 почав конфліктувати з чоловіком відповідача і переїхав жити до батька в серпні 2021 року. Вказала, що в спірний період утримував дітей позивач і вони допомагали йому, бо в нього була друга сім`я, а в дружини була невисока заробітна плата.

Згідно з положеннями статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Згідно з частиною другою статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Частину третю статті 197 СК України, яка передбачала право суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти, виключено Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VI, що набув чинності 05 жовтня 2016 року.

Застосування зазначеної норми права у подібних правовідносинах було предметом розгляду Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 18 грудня 2020 року у справі № 523/1374/18 дійшов висновку про те, що частина третя статті 197 СК України, на яку посилався позивач, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки на час подання позову вказана правова норма втратила чинність.

Схожий за змістом правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 610/3468/16-ц.

Відповідно до роз`яснення, викладеного у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Зазначена правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Вказаний правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 01 серпня 2018 року (справа №344/12158/16-ц).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 жовтня 2014 року в справі №569/10665/14-ц стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 08 липня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття. 05 березня 2021 року Рівненським міським судом Рівненської області видано виконавчий лист на виконання вказаного рішення суду. 04 квітня 2021 року відкрито виконавче провадження. За період з 08 липня 2014 року по 01 серпня 2021 року у позивача наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 126 776 грн. 19 коп.

14 вересня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, зокрема просить на підставі частини третьої статті 197 СК України звільнити його від заборгованості по аліментах за період з 08 липня 2014 року по 04 жовтня 2016 року, разом з тим частина третя статті 197 СК України на час подання позову втратила свою чинність, відтак відсутні підстави застосовувати вказану норму до правовідносин, що виникли в період з 08 липня 2014 року по 04 жовтня 2016 року. За таких обставин, суд відмовляє в цій частині позову з вказаних підстав.

Щодо звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами на підставі частини другої статті 197 СК України за період з 05 жовтня 2016 року по 01 квітня 2021 року слід зазначити, що обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_3 посилається на те, що між ним та відповідачем існувала домовленість щодо утримання дітей, він добровільно виконував рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 жовтня 2014 року, добровільно ніс додаткові витрати на дітей і відповідач з дітьми була забезпечена безоплатним житлом за рахунок його сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Проте, жодних доказів на підтвердження вказаних обставин, зокрема наявності домовленості між ним та відповідачем щодо утримання дітей, добровільного виконання рішення суду позивач не надав.

Факт реєстрації відповідача разом з дітьми в будинку, що належить на праві приватної власності батьку позивача та тимчасове проживання в квартирі, що належить позивачу та його батькам на праві приватної власності не є підставою для звільнення від аліментних зобов`язань щодо утримання дітей. Щодо показань свідків суд зауважує, що допитаний в судовому засіданні неповнолітній син ОСОБА_5 суду показав, що про домовленість між батьками щодо утримання дітей йому відомо зі слів батька і йому особисто коштів в якості аліментів позивач не надавав, а свідок ОСОБА_9 показала, що позивач спочатку сплачував відповідачу аліменти, однак коли дізнався, що гроші ОСОБА_4 використовує на власні потреби, перестав платити.

За таких обставин, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження надання матеріальної допомоги на утримання дітей в розмірі, визначеному рішенням суду, а також не довів необхідних умов для застосування частини другої статті 197 СК України (тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення), суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_5 , паспорт НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повне судове рішення складено 12 грудня 2022 року.

Суддя О.О. Першко