КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження:№ 22-ц/824/4050/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року м. Київ

Справа № 761/14191/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад», яка подана представником Цимбал Сергієм Юрійовичем, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2021 року, ухвалене у складі судді Саадулаєва А.І.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановив:

У квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Науково-технічний комплекс «Електронприлад», в якому просив стягнути з відповідача на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 128 325,57 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 168 800,72 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що з 06.09.1993 року по 18.01.2021 року ОСОБА_1 працював в ПАТ «Науково-технічний комплекс «Електронприлад».

18.01.2021 року трудові відносини між позивачем та відповідачем були припинені за згодою сторін, у зв`язку з чим, відповідачем було видано наказ №14-к від 18 січня 2021 року. Правовою підставою для прийняття цього наказу відповідачем є п.1 ст. 36 КЗпП України. Проте, всупереч положенням статей 47 та 116 КЗпП України відповідач не провів повний розрахунок з позивачем при звільненні та не виплатив йому 128 325 грн. 57 коп. заробітної плати.

У зв`язку із не проведенням розрахунку при звільненні, позивачем відповідно до ст. 117 КЗпП України нараховано середній заробіток за час затримки розрахунку, який позивач також просить стягнути з відповідача, у розмірі 168 800,72 грн. станом 16 квітня 2021 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «НТК «Електронприлад» на користь ОСОБА_1 128 325 грн. 57 коп. нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та 120 475 грн. 33 коп. середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні.

В іншій частині позову - відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням, представник ПАТ «НТК «Електронприлад» - Цимбал С.Ю. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не зроблено посилання на докази, на підставі яких він встановив кількість фактично відпрацьованих позивачем робочих днів протягом листопада, грудня 2020 року (останні 2 календарних місяці, що передували даті звільнення позивача) на рівні 43 робочих днів. Матеріали справи таких доказів не містять.

Судом помилково визначено загальну кількість робочих днів з моменту звільнення позивача по 16.04.2021 (в межах позовних вимог) на рівні 67 робочих днів. Загальна кількість робочих днів з 19.01.2021 по 16.04.2021 (без урахування графіку роботи підприємства) складає 63 дні.

Судом не взято до уваги положення абз.3, 4 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати. Вважає, що належно розрахована середньоденна заробітна плата позивача мала бути помножена на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (з 19.01.2021 по 16.04.2021), яке, у свою чергу, має визначатися шляхом діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці перед звільненням згідно з графіком роботи підприємства, якого матеріали справи не містять. Таким чином, обраний судом першої інстанції спосіб обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не відповідає нормам матеріального права, а саме п. 8 Порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Вказує, що судом на підставі достатніх, достовірних та належних доказів встановлено період роботи позивача у відповідача, підтверджено факт заборгованості з виплати заробітної плати перед позивачем, що, до речі, не оскаржується відповідачем, та розраховано суму заборгованості зі стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, базуючись на цих даних. У позовній заяві позивачем детально розписано, яким чином ним було здійснено обрахунок суми заборгованості зі стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, виходячи із суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. У випадку, якщо відповідач не погоджувався із розрахунками, що були надані позивачем, ніщо не перешкоджало йому подати контр-розрахунок разом із відзивом в суді першої інстанції, однак відповідач не скористався таким своїм правом.

Вказує, що на момент подачі позову, так і станом на сьогоднішній день, ні заборгованість із заробітної плати, ні заборгованість зі стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідачем не погашалася. Відповідно, позивач має право вимагати стягнення середнього заробітку і за час затримки розрахунку до подання позовної заяви, і за час такої затримки за період судового розгляду. З метою належного захисту своїх прав та інтересів, позивачем було заявлено період стягнення заборгованості за затримку розрахунку у 74 дні - із урахуванням часу, що частково охоплює період, необхідний для судового розгляду. Такі дії позивача були зумовлені неможливістю зміни підстав і предмету позову після закінчення підготовчого судового засідання.

Звертає увагу суду на той факт, що навіть через рік після ухвалення судом рішення про стягнення заробітної плати станом на сьогоднішній день відповідачем так і не погашено заборгованість навіть із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, розмір якої останнім не оскаржується. Наголошує, що відсутність у матеріалах справи будь-яких документів, на які посилається відповідач, у тому числі графіку роботи ПАТ «НТК «Електронприлад», зумовлена виключно неналежним використанням останнім його процесуальних прав, що не було спричинено будь-якими об`єктивними обставинами.

В судовому засіданні, що відбулось 06 жовтня 2022 року, представник відповідача Вербицький Я.В. підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити.

В дане судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача Черняк С.В. подав через канцелярію суду письмові пояснення від 13 грудня 2022 року та витребувану апеляційним судом довідку про заробітну плату позивача за жовтень 2020 року. За таких обставин колегією суддів визнано за можливе завершити розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Представник позивача ОСОБА_2 вважав доводи апеляційної скарги безпідставними та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, з 06.09.1993 року по 18.01.2021 року ОСОБА_1 працював в ПАТ «Науково-технічний комплекс «Електронприлад».

Відповідно до наказу №14-к від 18 січня 2021 року позивача було звільнено з 18.01.2021 pоку за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України.

У день звільнення позивача відповідачем розрахунку з ним проведено не було. Відповідно до довідки про стан заборгованості від 15.07.2021 року № 420/910, станом на 29.03.2021 року заборгованість із виплати заробітної плати перед позивачем становить 128 325 грн. 57 коп.

Згідно з ч.5 ст.97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до ч.1 ст. 115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За приписами ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості із виплати заробітної плати на суму 128 325 грн. 57 коп., суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до матеріалів справи, позивач звільнений з 18.01.2021 року, однак у день звільнення працівника відповідачем не проведений розрахунок з ним. Відомостей про те, за яких поважних причин з позивачем не було проведено відповідний розрахунок при звільненні, стороною відповідача надано не було.

Рішення суду у вказаній частині відповідачем не оскаржується.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що передбачений ч. 1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Здійснюючи розрахунок середнього заробітку згідно з п. 8 Розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за №100 , суд першої інстанції виходив з того, що посадовий оклад позивача за два повні останні місяці складає 77 319,99 грн., тому середньоденна заробітна плата становить 1798,14 грн. (77319,99 грн. ? 43 робочих дні).

Тому суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 120 475,38 грн. (1798,14 грн. середньоденної заробітної плати ? 67 робочих днів).

Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за період з дня звільнення по 16 квітня 2021 року заявлені на суму 168 800 грн., то в іншій частині вимог щодо стягнення середнього заробітку суд відмовив, оскільки позивачем було здійснено невірний розрахунок середнього заробітку.

З висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні колегія суддів погоджується, однак судом першої інстанції при обчисленні суми середнього заробітку не було дотримано вимог п. 2, 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за №100, внаслідок чого сума середнього заробітку була розрахована невірно та необґрунтовано завищена.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом, позивач пред`явив вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з дня звільнення 18 січня 2021 року по 16 квітня 2021 року.

Під час розгляду справи представником позивача було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій він просив стягнути середній заробіток за період з 18 січня 2021 року по 18 серпня 2021 року, однак зазначена заява про збільшення позовних вимог ухвалою суду від 18 серпня 2021 року була залишена без розгляду.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції здійснив обчислення середнього заробітку за період з 18 січня 2021 року по 16 квітня 2021 року.

Разом з тим, вважаючи, що кількість робочих днів у вказаному періоді становить 67, суд першої інстанції припустився помилки при обрахунку, оскільки загальна кількість робочих днів за період з дня, наступного за днем звільнення - 19 січня 2021 року по 16 квітня 2021 року включно складає 63 дні, з яких 9 днів січня: 19.01-22.01, 25.01-29.01; 20 днів лютого: 01.02-05.02, 08.02-12.02, 15.02-19.02, 22.02-26.02; 22 дні березня : 01.03-05.03, 09.03-12.03, 15.03-19.03, 22.03-26.03, 29.03-31.03; 12 днів квітня: 01.04, 02.04, 05.04-09.04, 12.04-16.04.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині є обґрунтованими.

Крім того, здійснюючи розрахунок середньоденного заробітку для обчислення суми середнього заробітку за вказаний період, суд першої інстанції належним чином не перевірив кількість відпрацьованих позивачем днів у місяцях ( листопаді та грудні 2020 року), сума заробітної плати за які була прийнята до розрахунку, а також суд не перевірив види нарахувань і виплат, що увійшли до суми нарахованої заробітної плати, які відповідно до п. 4 Порядку не підлягають врахуванню при обчисленні суми середньої заробітної плати.

Разом з тим, посилаючись на вищевказані обставини в апеляційній скарзі, представник відповідача не послався на докази, які спростовують правильність проведеного судом розрахунку, не надав розгорнутої довідки про нарахування заробітної плати позивачу за період, який відповідно до вимог вищевказаного порядку має бути прийнятий для розрахунку.

Згідно з положеннямиКодексу Законів про працю України та вимогами Закону України «Про оплату праці» обов`язок доказування відсутності заборгованості перед позивачем із заробітної плати покладається на роботодавця, а не на позивача (працівника).

Відповідно до ст. 49 КЗпП України роботодавець зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з вимогами ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові №6-15цс-13 від 27.03.2013 року, передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно з п. 3 Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі

суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням

заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, перевіряючи доводи апеляційної скарги, враховуючи обов`язок суду здійснити обчислення суми середнього заробітку у повній відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, а також обов`язок роботодавця відповідно до ст. 49, 116 КЗпП України надати довідку про суми нарахованої працівнику заробітної плати, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні), судом апеляційної інстанції було витребувано від відповідача довідки про нарахування заробітної плати позивачу за період жовтень - грудень 2020 року.

Враховуючи, що відповідно до п. 2 Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, то для обчислення середньої заробітної плати позивача, якого було звільнено у січні 2021 року, слід приймати виплати за грудень та листопад 2020 року.

Однак, як вбачається з наданої відповідачем довідки, у грудні 2020 року ОСОБА_1 відпрацював лише 2 робочі дні, решту робочих днів грудня він перебував у оплачуваній відпустці, йому було нараховано відпускні на суму 36 473 грн. 70 коп.

З огляду на викладене, враховуючи вимоги п. 2 Порядку та п. 4 Порядку , згідно з яким виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника, не враховуються при обчисленні середнього заробітку, апеляційним судом прийнято для розрахунку суму нарахованої позивачу заробітної плати за жовтень 2020 року та листопад 2020 року.

Крім того, відповідно до п. 4 Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у

зв`язку з порушенням термінів її виплати ( пункт «л») та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ( абзац дев`ятнадцятий).

Таким чином, відповідно до наданих відповідачем довідок :

- за жовтень 2020 року загальна сума нарахувань - 35 079 грн. 61 коп., з них не підлягають врахуванню при обчисленні середнього заробітку : оплата за лікарняні - 3215,73 грн., доплата за лікарняними - 5359,55 грн., компенсація невиплаченої заробітної плати - 161,83 грн. Сума заробітної плати, що підлягає врахуванню при обчисленні середнього заробітку - 26 342 грн. 50 коп., кількість робочих днів - 15;

- за листопад 2020 року загальна сума нарахувань - 36 807 грн. 56 коп., з них не підлягає врахуванню компенсація невиплаченої заробітної плати - 147 грн. 56 коп. Сума заробітної плати, що підлягає врахуванню при обчисленні середнього заробітку - 36 660 грн., кількість робочих днів - 21.

Отже, розмір середньоденного заробітку позивача становить : (26 342 грн. 50 коп. + 36 660 грн. = 63 002 грн. 50 коп.) / 36 робочих днів = 1750 грн. 07 коп.

Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за заявлений у позовній заяві період ( з 19 січня 2021 року по 16 квітня 2021 року включно) становитиме: 1750 грн. 07 коп. х 63 робочі дні = 110 254 грн. 41 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, відповідно до п. 3 Порядку виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів, тощо.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» , задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Разом з цим, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, в резолютивній частині судового рішення окрім визначеної судом суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, необхідно вказати про виплату цієї суми за вирахуванням із неї податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Доводи представника відповідача, викладені у письмових поясненнях до апеляційного суду від 13 грудня 2022 року, про те, що після ухвалення рішення судом першої інстанції значна частина заборгованості по заробітній платі була виплачена, і станом на 30 листопада 2022 року заборгованість становить 73 045 грн. 05 коп., що є значно меншою сумою, ніж сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тому з урахуванням принципів справедливості, пропорційності та співмірності, сума середнього заробітку повинна бути зменшена, - колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Жодних доводів, які б давали підстави для відмови у задоволенні зазначеної частини позовних вимог або доводів про зменшення суми середнього заробітку, апеляційна скарга відповідача не містить.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду , викладених у пунктах 91, 92 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Як вбачається з довідки відповідача від 15.07.2021 року № 420/910, станом на 29 березня 2021 року заборгованість із виплати заробітної плати перед звільненим працівником ОСОБА_1 склала 128 325 грн. 57 коп., з яких сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за лютий 2020 року - 29 144 грн. 70 коп., за березень 2020 року - 29 144 грн. 70 коп., за вересень 2020 року - 14 755 грн. 65 коп., жовтень 2020 року - 25 650 грн. 43 коп., листопад 2020 року - 29 630 грн. 09 коп. ( а.с. 46).

Як встановлено з матеріалів справи, позивача було звільнено з роботи з посади першого заступника головного конструктора за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України 18 січня 2021 року ( а.с. 10), проте у день звільнення роботодавець з працівником не розрахувався, вимог ст. 116 КЗпП України не виконав.

З письмовою заявою про виплату вказаної заборгованості позивач звернувся до генерального директора ПАТ НТК «Електронприлад» Сербіної Т.В. 01 квітня 2021 року, що підтверджується копією заяви та описом вкладення у цінний лист, квитанцією про відправлення поштової кореспонденції ( а.с. 11-12). Відповіді на вказану заяву відповідачем надано не було, тому 16 квітня 2021 року позивач звернувся до суду з даним позовом.

Враховуючи, що на час розгляду справи судом першої інстанції 18 серпня 2021 року сума заборгованості по заробітній платі залишилась такою ж ( 128 325 грн. 57 коп.) , позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати були задоволені у повному обсязі, і рішення суду в цій частині відповідачем не оскаржувалось, тому підстав, визначених ч. 2 ст. 117 КЗпП України, для зменшення суми середнього заробітку колегія суддів не вбачає.

Також колегію суддів враховані вищевказані висновки Великої Палати Верховного Суду, однак підстав для пропорційного та співмірного зменшення суми середнього заробітку, порівняно із сумою заборгованості по заробітній платі, колегія суддів також не вбачає, виходячи із конкретних обставин справи, які мають юридичне значення.

Так, позивач звернувся до суду з даним позовом через незначний проміжок часу після звільнення ( 3 місяці); заборгованість із заробітної плати, що належала позивачу до виплати при звільненні (128 325 грн. 57 коп.), та яка не була виплачена і на день розгляду справи судом першої інстанції, не перевищує суму середнього заробітку за заявлений позивачем період ( з дня звільнення по 16 квітня 2021 року - 110 254 грн. 41 коп.); вказана заборгованість із заробітної плати виникла не у тому місяці, у якому позивач був звільнений, а значно раніше - за лютий 2020 року ( за 10 місяців до звільнення) та у подальші місяці - березень, вересень, жовтень, листопад 2020 року, відповідно ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні є співмірними.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, необхідно зменшити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 січня 2021 року по 16 квітня 2021 року включно, з суми 120 475 грн. 33 коп. до суми 110 254 грн. 41 коп., за вирахуванням із цієї суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачем при подачі позову до суду за вимоги майнового характеру про стягнення середнього заробітку було сплачено судовий збір у розмірі 1688 грн. 01 коп., оскаржуваним рішенням суду позовні вимоги у цій частині були задоволені частково, то з відповідача на користь позивача стягнуто витрати по сплаті судового збору у розмірі 1204 грн. 75 коп. Враховуючи, що судом апеляційної інстанції сума середнього заробітку за час затримки розрахунку зменшена до 110 254 грн. 41 коп., то підлягає також зменшенню і сума судових витрат по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, до суми 1102 грн. 54 коп.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374- 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад», яка подана представником Цимбал Сергієм Юрійовичем, - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2021 року - змінити в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 січня 2021 року по 16 квітня 2021 року включно, що підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» (ідентифікаційний код юридичної особи: 14312134) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ), з суми 120 475 грн. 33 коп. до суми 110 254 ( сто десять тисяч двісті п`ятдесят чотири) грн. 41 коп., за вирахуванням із цієї суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Суму судового збору, що підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» на користь ОСОБА_1 , з суми 1204 грн. 75 коп. - зменшити до суми 1102 грн. 54 коп.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, з підстав визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 06 березня 2023 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.