Дата документу 13.07.2022 Справа № 334/1202/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/1202/20 Головуючий у 1 інстанції Гнатюк О.М.
Провадження № 22-ц/807/779/22 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Бєлки В.Ю.

за участю секретаря судового засідання Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

В обґрунтування вимог зазначав, що 27 серпня 2011 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В шлюбі був народжений син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний.

Після розірвання шлюбу Відповідач в питаннях спільного виховання дитини поводиться агресивно та дуже емоційно, постійно наполягаючи на своєму виключному праві виховання дитини, аргументуючи це тільки тим, що вона мати дитини. У зв`язку з такою поведінкою Відповідача позивач не бачився з дитиною з середини серпня 2018 по березень 2019 та з середини травня 2019 року по теперішній час. Заборгованості по виплатам аліментів не має.

Влітку 2018 року, до офіційного розірвання шлюбу позивач мав обмежені можливості для побачень з сином. Але уже восени 2018 та взимку 2018-2019 Відповідач повністю відсторонила його від зустрічей з сином, забороняла з ним спілкуватися, ховала дитину. Після втручання у ситуацію адвоката, відповідач вийшла на зв`язок та пішла на поступки і з її дозволу позивач декілька разів бачився з дитиною: на початку березня 2019 (на день народження сина), в кінці березня 2019. двічі у квітні, та один раз у травні 2019. На жаль, поступки, що спостерігалися у поведінці ОСОБА_1 у березні - травні 2109 року, були ситуативними та показними. Починаючи з червня 2019 року вона знову не відповідає на будь-які телефонні дзвінки, особистий телефон сина також вимкнено, що викликає занепокоєння щодо стану здоров`я дитини. Позивач знову не може бачитися з дитиною і не має вільного зв`язку з ним. Відповідач знову повністю відсторонила позивача від зустрічей з сином, ховає дитину, що викликає значне занепокоєння щодо стану здоров`я дитини, рівня освіти, умов його життя.

В питаннях спільного виховання дитини після розлучення, відповідач поводиться агресивно і неадекватно, постійно наполягаючи на своєму виключному праві щодо виховання дитини. Тобто, за фактом, відповідач розглядає дитину як власність, перешкоджаючи його гармонійному і всебічному розвитку, діючи проти інтересів дитини. Перешкоджаючи батьку у здійсненні його батьківських прав, відповідач наносить непоправну шкоду інтересам неповнолітньої дитини, яка не може поки самостійно захистити свої інтереси. Має місце свідоме невиконання вимог сімейного законодавства України з боку відповідача.

Просив суд зобов`язати відповідача, ОСОБА_1 не чинити перешкоди позивачу ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановити позивачу ОСОБА_2 , для участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі способи участі:

-побачення з дитиною, в тому числі без участі та супроводу матері, позивач може забирати дитину в п`ятницю ввечері або в суботу вранці напередодні та залишатися з дитиною протягом двох вихідних днів підряд (субота, неділя) не рідше одного разу на два тижні, в тому числі з ночівлею за адресою свого проживання в місті Києві та за адресою реєстрації в місті Запоріжжя.

-неперервне проживання з дитиною протягом одного тижня на місяць за адресою проживання та реєстрації Позивача в містах Київ та Запоріжжя. В цей час включається побачення з дитиною на вихідних, про що зазначено в попередньому пункті;

-відпочинок з дитиною під час літніх канікул дитини протягом одного місяця, в тому числі з правом виїзду в межах України до курортних зон;

-відпочинок з дитиною під час канікул дитини (весняних та осінніх) протягом одного тижня відповідно до графіку, встановленого у навчальному закладі:

-побачення з дитиною кожний офіційно встановлений святковий день (01 січня - Новий рік; 07 січня - Різдво Христове; 08 березня - Міжнародний жіночий день; Великдень; 01 травня - День праці; 09 травня - День Перемоги; 16 червня - Трійця: 28 червня - День Конституції України: 24 серпня - День Незалежності України: 14 жовтня - День захисника України; 25 грудня - Різдво Христове (Католицьке) та день народження дитини - 28 лютого.

-визначення разом з Відповідачем навчального закладу (дошкільний, шкільний, вищий) та заклади позашкільної освіти, гуртки, секції, у яких буде навчатися/які буде відвідувати дитина;

-необмежене спілкування Позивача з дитиною засобами мобільного зв`язку, у соціальних мережах, месенджерах (Telegram. Facebook, Viber, Twitter, WhatsApp т.д.);

-Враховуючи схильність Відповідача до шантажу і тактики переховування дитини, встановити місцем зустрічі Позивача з дитиною місце офіційної реєстрації дитини, тобто: АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Зобов`язано відповідача, ОСОБА_1 не чинити перешкоди позивачу ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом побачень та спілкування з дитиною:

-кожну першу та третю суботу місяця з 14.00 год. до 19.00 год.;

-кожну першу і третю неділі місяця - з 10.00 год. до 15.00 год. (батько забирає та повертає дитину матері за адресою місця проживання дитини), з правом відвідування навчальних, спортивних, розважальних та розвиваючих закладів, з урахуванням стану здоров`я дитини, бажання дитини, режиму дня дитини, режиму дня навчального закладу який відвідує дитина.

-у святкові дні кожного року:

1 січня - Новий рік - з 10:00 до 12:00 год.;

7 січня - Різдво Христове - з 10:00 до 12:00 год.;

Святкування Великодня - з 10:00 до 12:00 год.;

1 травня - День праці - з 10:00 до 12:00 год.;

9 травня - День Перемоги - з 10:00 до 12:00 год.;

14 жовтня - День захисника України - з 10:00 до 12:00 год.;

25 грудня - Різдво Христове (Католицьке) - з 10:00 до 12:00 год.;

28 лютого - день народження дитини - з 10:00 до 14:00 год.;

Встановлено позивачу спільний відпочинок з дитиною під час канікул дитини (весняних та осінніх) протягом перших трьох днів відповідно до графіку, встановленого у навчальному закладі, відпочинок з дитиною під час літніх канікул дитини протягом одного місяця, в тому числі з правом виїзду до місця відпочинку в межах України

Зобов`язано ОСОБА_1 не обмежувати спілкування ОСОБА_2 з дитиною - ОСОБА_3 засобами мобільного зв`язку, у соціальних мережах, месенджерах (Telegram. Facebook, Viber, Twitter, WhatsApp).

Стягнуто ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір 1681,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, змінити рішення з урахуванням обставин зазначених в апеляційній скарзі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

08 липня 2022 року від ОСОБА_4 надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату, після закінчення строку дії воєнного стану в Україні, у зв`язку з тим, що її представник знаходиться на окупованій території Оріхівського арйону Запорізької області.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що вказана заява задоволенню не підлягає з огляду на те, що заявником не надано доказів того, що її представник ОСОБА_5 перебуває на окупованій території, та відсутність можливості у неї скористатися послугами іншого адвоката.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище нормам процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що батько має право на безпосередню участь в житті і вихованні дитини та на зустрічі з дитиною без присутності матері.

Колегія суддів погоджується яз вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 27 серпня 2011 року між сторонами зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача та відповідача народився син ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2018 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до довідок ОСОБА_2 на обліку нарколога, психіатра не перебуває.

Згідно характеристик з місця роботи та місця проживання ОСОБА_2 характеризується позитивно.

Заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відсутня. Вказане підтверджується відповіддю Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя від 23.12.2019 року.

Встановлено, що ОСОБА_2 звертався до служб у справах дітей щодо порушення його батьківських прав з боку відповідачки та встановлення графіку спілкування з дитиною протягом 2019 року. вказане підтверджується відповідними заявами та скаргами (а.с.81-91, 106)

Таким чином, вещевстановленими обставинами спростовуються доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що суд ухвалюючи рішення у справі не встановив фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи та докази, якими вони підтверджуються.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами, що їх регулюють.

Так, положеннями ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

В силу приписів ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на те, що суд ухвалюючи оскаржуване рішення, в порушення вимог законодавства ухвалив рішення щодо участі одного з батьків у вихованні дитини без висновку органу опіки та піклування, який у цій категорії справ є обов`язковим.

Колегія суддів відхиляю вказані доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 , з огляду на те, що висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчим та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини оскільки такий не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. Рішення цього органу не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії та має не обов`язковий характер.

Судом першої інстанції зроблено вірний та обґрунтований висновок про те, що правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір.

Встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 4.11.2020 року у дійсній справі судом було зобов`язано районну адміністрацію Запорізької міської ради по Дніпровському району виготовити та надати суду висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків.

Вказана ухвала суду першої інстанції залишилася без виконання, оскільки згідно акту обстеження умов проживання 09.02.2021 року ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ознаки проживання дитини відсутні. Фактичне місце проживання дитини ОСОБА_3 та ОСОБА_1 стороною відповідача повідомлено суду не було, що фактично унеможливило виготовлення висновку щодо розв`язання спору.

Положеннями ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

А тому, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів про те, що неповідомлення відповідачем місця фактичного проживання дитини ОСОБА_3 вказують на обґрунтованість тверджень позивача щодо створення йому перешкод відповідачкою у спілкуванні з дитиною.

За приписами статей 3,18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Принципом 6 Декларації прав дитини визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

За приписами частин 1 та 2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюються як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї.

Положеннями статті 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Приписами ч.1ст.159 СК України визначено, що якщо той з батьків, з ким проживає дитина чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність щодо виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Положеннями ч.ч.1,3 ст.19 СК України визначено, що у випадках, передбачених цим кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Разом з тим, звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

Відповідно до ч.3ст.157 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Недосягнення згоди між батьками щодо порядку та способу участі батька у вихованні дитини не можуть бути підставою для відмови йому у спілкуванні з дитиною.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність збільшення часу спілкування батька з дитиною та встановити порядок такого спілкування без участі матері.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції вірно враховано, що ОСОБА_2 , як батько дитини, піклується про сина, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною, позитивно характеризується, є матеріально-забезпеченою людиною, має постійне місце роботи та має належні житлові умови.

Вказані обставини підтверджується наявним в матеріалах справи доказами, які суд першої інстанції дослідив та дав належну оцінку.

Колегією суддів, з наявних в матеріалах справи доказів не встановлено обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із неповнолітньою дитиною, чи обставин, які б свідчили, що спілкування батька з дитиною буде перешкоджати нормальному розвитку дитини та обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб.

Ухвалюючи оскаржуване рішення судом першої інстанції вірно враховано, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, а тому колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що можливо визначити спосіб участі батька у вихованні дитини без присутності матері, що не суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що батько має право на безпосередню участь в житті і вихованні дитини та на зустрічі з дитиною без присутності матері.

Згідно із законодавством, суд може обумовити зустрічі батька з дитиною присутністю матері або іншої особи, тільки якщо в процесі розгляду справи буде встановлено, що особисте спілкування з батьком може негативно вплинути на дитину, та/або нашкодити її розвитку.

Якщо ж суд без вагомих на те причин встановлює графік зустрічей батька з дитиною при постійній присутності матері, то, очевидно, що це не буде сприяти ефективній реалізації права дитини і батька на особисте спілкування.

Більше того, такий порядок зустрічей може стати підґрунтям для зловживань з боку матері, яка може продовжувати перешкоджати батькові в налагодженні близьких відносин з дитиною. Також це може призвести до втрати емоційного зв`язку з дитиною.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з визначеними способами участі батька у вихованні дитини.

Враховуючи те, що відсутні відомості щодо фактичного місця проживання дитини, колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що встановлення можливості зустрічі та ночівлі у м. Київ та м. Запоріжжя може бути обтяжливим та виснажливим для дитини, негативно вплинути на навчальний процес дитини.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про неперервне проживання позивача з дитиною протягом одного тижня на місяць за адресою проживання та реєстрації Позивача в містах Київ та Запоріжжя, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відсутні відомості щодо фактичного місця проживання дитини, а далекі відстані між містами також можуть бути обтяжливим та виснажливим для дитини, негативно вплинути на навчальний процес дитини.

Тому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частині колегією суддів відхиляються.

При цьому, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що необхідно зобов`язати відповідача не обмежувати спілкування позивача з дитиною засобами мобільного зв`язку, у соціальних мережах, месенджерах, та правомірно встановив позивачу спільний відпочинок з дитиною під час канікул дитини (весняних та осінніх) протягом перших трьох днів відповідно до графіку, встановленого у навчальному закладі, відпочинок з дитиною під час літніх канікул дитини протягом одного місяця, в тому числі з правом виїзду в межах України.

З огляду на наведене колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України, дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, оскільки такий спосіб участі батька, на думку суду, буде ефективним способом дотримання рівності прав батьків та дитини

Отже. доводи скарг не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначають у апеляційних скаргах скаржники.

Докази та обставини, ні які посилаються скаржники в апеляційних скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 липня 2022 року.

Головуючий

Судді: