Справа № 442/824/22 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/1630/22 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів:- Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання Юзефович Ю.І.,

з участю представника апелянта адвоката Пономаренко К.П., представників боржника адвокатів - Воробця С.І., Зубашевського Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу компанії MONTMONTAZA - Energetika d.o.o., яка підписана адвокатом Пономаренко Катериною Петрівною, на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 травня 2022 року, у справі за заявою компанії MONTMONTAZA-Energetika d.o.o. про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, видачу дубліката виконавчого листа,

В С Т А Н О В И В:

в лютому 2022 року компанія MONTMONTAZA - Energetika d.o.o. звернулася в суд із заявою, в якій просила:

- поновити строк пред`явлення до виконання виконавчого листа по цивільній справі № 2-2465-2006 про надання дозволу на примусове виконання арбітражного рішення міжнародного арбітражного центру Австрійської федеральної економічної палати від 15 вересня 2004 року;

- видати дублікат виконавчого листа по цивільній справі № 2-2465-2006 про надання дозволу на примусове виконання арбітражного рішення міжнародного арбітражного центру Австрійської федеральної економічної палати від 15 вересня 2004 року.

Заява обґрунтована тим, що 15 вересня 2004 року арбітражним центром Австрійської федеральної економічної палати було прийнято арбітражне рішення у справі № 2-2465-2006, відповідно до якого з ВАТ «Нафтопереробний комплекс Галичина» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Нафтопереробний комплекс Галичина») було стягнено на користь фірми «Монтмонтажа-Інженірінг TOB» (правонаступником якого є заявник) 3 392 447 доларів США, а також 258 391 євро 75 євро центів понесених витрат, дозвіл на примусове виконання якого на території України, надано компетентним судом, та видано виконавчий лист, який перебував на примусовому виконанні в органах ДВС, однак під час його повернення стягувачу в серпні 2016 року, такий було втрачено. Після чого судом було видано дублікат виконавчого листа, однак такий ухвалою суду було визнано таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з процесуальними помилками суду щодо його видачі. Також місцевим судом було відмовлено заявнику у видачі дубліката виконавчого листа, у зв`язку з його витребування судом під час розгляду справи про визнання його таким, що не підлягає примусовому виконанню. Враховуючи наведене, просила заяву задовольнити.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 травня 2022 року в задоволенні заяви представника компанії MONTMONTAZA-Energetika d.o.o. адвоката Скирди Владислава Євгеновича про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, видачу дубліката виконавчого листа відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження втрати виконавчого листа, а також відсутній факт його втрати. Також представник компанії MONTMONTAZA - Energetika d.o.o звернувшись із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, у своїй заяві не надав суду жодного належного та достатнього доказу, що рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист - не виконано, не доведено, що не проведено стягнення з боржника за виконавчим листом, дублікат якого заявник просить видати. Оскільки суд не вбачав підстав для видачі дубліката виконавчого листа, то відповідно і немає підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржила компанія MONTMONTAZA - Energetika d.o.o., подавши в липні 2022 року апеляційну скаргу, яка підписана адвокатом Пономаренко Катериною Петрівною, в якій просить ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 травня 2022 року скасувати, прийняти нову, якою заяву задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення міжнародного арбітражного центру Австрійської федеральної економічної палати від 15 вересня 2004 року на даний час залишається невиконаним, через втрату оригінала виконавчого листа органами ДВС, внаслідок закриття виконавчого провадження в серпні 2016 року. Обставини втрати оригінала виконавчого листа, виходячи з концепції негативного доказу, судом першої інстанції не спростовано. Відтак, втрата виконавчого листа є поважною причиною для пропуску строків на його пред`явлення та підставою для поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання. Такі твердження ґрунтуються на висновках, викладених в постановах Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 2/247/10 та від 30 січня 2020 року у справі №405/12449/13 і від 29 січня 2020 року у справі № 2-1353/10. З огляду на викладене, висновки суду щодо відсутності підстав для видачі дубліката виконавчого листа, у зв`язку з непідтвердженням факту відсутності його оригінала у стягувача, є необґрунтованими, адже відсутність його у стягувача слід вважати його втратою. Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 755/26588/13. Також невірними вважає висновки суду про те, що заявником не доведено, що рішення суду не виконано, тобто не проведено стягнення з боржника за виконавчим листом, дублікат якого просить видати заявник, адже боржником цього факту не спростовано. Щодо поновлення строків пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання, то вважає такий пропущеним з поважних причин, а саме через тривалий розгляд судом справи про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає примусовому виконанню. Також такий пропущено і через те, що оригінал виконавчого листа було втраченого органами ДВС. Наведені обставини, у своїй сукупності дають підстави, на думку апелянта, вважати наявними підстави для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта та представників боржника, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, а також з матеріалів справи убачається, що 15 вересня 2004 року арбітражним центром Австрійської федеральної економічної палати було прийнято арбітражне рішення у справі № 2-2465-2006, відповідно до якого з ВАТ «Нафтопереробний комплекс Галичина» було стягнено на користь фірми «Монтмонтажа-Інженірінг TOB» 3 392 447 доларів США, а також 258 391 Євро 75 євроцентів понесених витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14 квітня 2005 року у справі № 2-5/2005р надано дозвіл на примусове виконання арбітражного рішення міжнародного арбітражного центру Австрійської федеральної економічної палати від 15 вересня 2004 року про стягнення з ВАТ «Нафтопереробний комплекс Галичина» було стягнено на користь фірми «Монтмонтажа-Інженірінг TOB» 3 392 447,34 доларів США, відсотків в розмірі 1 077 919,28 доларів США, судових витрат 232 391,75 євро, що в загальній сумі в національній валюті становить 25 096 073,00 грн.

Ухвалою Верховного Суду України касаційну скаргу ВАТ «Нафтопереробний комплекс «Галичина» задоволено. Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 14 квітня 2005 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області 28 листопада 2006 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04 червня 2007 року, надано дозвіл на примусове виконання арбітражного рішення міжнародного арбітражного центру Австрійської федеральної економічної палати від 15 вересня 2004 року про стягнення з ВАТ «Нафтопереробний комплекс Галичина» було стягнено на користь фірми «Монтмонтажа-Інженірінг TOB» 3 392 447,34 доларів США, відсотки в в розмірі 1 606 881,77 доларів США, судові витрати в розмірі 232 391,75 євро, що в національній валюті становить 26 783 642,64 грн.

06 липня 2007 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області видано виконавчий лист № 2-2465/2006, на підставі якого Департаментом державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України (далі - ВПВР ДВС МЮ України) відкрито виконавче провадження. Строк пред`явлення до виконання - 04 червня 2010 року.

Постановою ВПВР ДВС МЮ України від 26 серпня 2016 року виконавчий лист № 2-2465/2006, виданий Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 06 липня 2007 року повернуто стягувачу на підставі пункту 4 частини першої статті 47, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 липня 2018 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 06 вересня 2019 року про виправлення описки, заяву представника «Монтмонтажа-Інженірінг ТОВ» Стогова Володимира Сергійовича про видачу дубліката виконавчого листа задоволено, видано дублікат виконавчого листа по цивільній справі 2-2465-2006 про надання дозволу на примусове виконання арбітражного рішення міжнародного арбітражного центру Австрійської федеральної економічної палати від 15 вересня 2004 року.

08 серпня 2018 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області видано дублікат виконавчого листа № 2-2465-2006, зі строком пред`явлення до виконання - 04 червня 2010 року.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 липня 2021 року у справі № 442/3755/18 заяву представника стягувача Компанія MONTMONTAZA-Energetika d.o.o. адвоката Скирди В.Є. задоволено, виправлено помилку у дублікаті виконавчого листа, виданого на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 липня 2018 року (справа № 442/3755/18) на виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 листопада 2006 року у справі № 2-2465/2006, зазначивши ідентифікаційний код стягувача «Фірма «Монтмонтажа Інженерінг ТОВ» ідентифікаційний код 4» замість «ідентифікаційний код 1».

Постановою Львівського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року апеляційну скаргу ПАТ «Нафтопереробний комплекс Галичина» задоволено. Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 липня 2021 року скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви MONTMONTAZE-Energetika d.o.o. про виправлення помилку у дублікаті виконавчого листа, виданого на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 липня 2018 року у справі № 442/3755/18 на виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 листопада 2006 року у справі № 2-2465/2006 із зазначенням ідентифікаційного коду 4 замість ідентифікаційного коду 1.

20 вересня 2018 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим Олександром Вячеславовичем на підставі дублікату виконавчого листа було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 57259018, яке закінчено постановою від 11 червня 2020 року.

Зі змісту постанови про закінчення виконавчого провадження від 11 червня 2020 року вбачається, що таке закінчено на підставі пункту 10 частини першої статті 39 та статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із надходженням до органу ДВС ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2020 року № 442/2826/20.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2020 року у справі № 442/2826/20 за заявою публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс Галичина» про визнання дубліката виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, з-поміж іншого, відповідно до пункту 17.3 пункту 17 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів до розгляду судом заяви, витребувано з Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001 м. Київ, вул. Городоцька, 13 ) дублікат виконавчого листа по цивільній справі № 2-2465-2006 про надання дозволу на примусове виконання арбітражного рішення міжнародного арбітражного центру Австрійської федеральної економічної палати від 15 вересня 2004 року, виданого 08 серпня 2018 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області та зобов`язано повернути зазначений документ.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 січня 2022 року заяву публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс Галичина» про визнання дубліката виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано виконавчий документ - дублікат виконавчого листа по цивільній справі № 2-2465-2006 про надання дозволу на примусове виконання арбітражного рішення міжнародного арбітражного центру Австрійської федеральної економічної палати від 15 вересня 2004 року, виданий 08 серпня 2018 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, таким, що не підлягає виконанню. Роз`яснено стягувачу , що він може звернутися до суду, що видав виконавчий документ, щодо приведення виконавчого документа у відповідність із зазначеними вимогами, і це не позбавляє його права пред`явити виконавчий документ на виконання.

Вказані ухвали місцевого суду в апеляційному порядку не оскаржувались.

01 жовтня 2018 року між юридичними особами, створеними за законодавством республіки Хорватії MONMONTAZA d.d. та MONTMONTAZA -Energetika d.о.о. було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого до MONTMONTAZA-Energetika d.o.o. перейшли всі права вимоги до ВАТ «Нафтопереробний комплекс Галичина.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 травня 2019 року у справі № 442/1841/19, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 01 червня 2021 року, замінено стягувача у виконавчому провадженні юридичну особу Республіки Хорватія MONMONTAZA - INZENJERІNG d.o.o. його правонаступником - юридичною особою за законодавством Республіки Хорватія MONMONTAZA - Energetika d.o.o.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 липня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс - Галичина» на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 травня

2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 червня

2021 року у справі за заявою представника юридичної особи за законодавством Республіки Хорватія Montmontaza-Energetika d.o.o. Курінського Олександра Георгійовича, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Нафтопереробний комплекс Галичина», юридична особа за законодавством Республіки Хорватія Montmontaza-Inzenjering d.o.o., Відділ примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, про заміну сторони виконавчого провадження.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 грудня 2021 року у справі № 442/7343/21, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 04 серпня 2022 року, в задоволені заяви компанії MONTMONTAZA - Energetika d.o.o. про видачу дублікату виконавчого листа по цивільній справі № 2-2465-2006 про надання дозволу на примусове виконання арбітражного рішення міжнародного арбітражного центру Австрійської федеральної економічної палати від 15 вересня 2004 року відмовлено.

Судові рішення у цій справі в касаційному порядку не оскаржено.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

За статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до § 51-53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року (заява № 40450/04) право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент розгляду судами цієї справи) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент розгляду судами цієї справи) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 21 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент видачі виконавчого листа) (далі Закон N 606-XIV) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: виконавчі листи та інші судові документи - протягом трьох років.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішень і вироків судів у частині майнових стягнень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а у випадках, коли рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення (пункт 1 частини другої статті 21 Закону N 606-XIV в редакції, чинній на момент видачі виконавчого листа).

Відповідно до статті 22 Закону N 606-XIV в редакції, чинній на момент видачі виконавчого листа, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: а) пред`явленням виконавчого документа до виконання; б) частковим виконанням рішення боржником; в) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення. ( Частину першу статті 22 доповнено пунктом "в" згідно із Законом N 1095-IV від 10.07.2003 ) . Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю повного або часткового виконання рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після перерви встановлюється з дня повернення виконавчого документа стягувачу.

08 березня 2011 року набрав чинності Закон України від 4 листопада 2010 року N 2677-VI «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі Закон N 2677-VI), пунктом 4 Розділу II. Прикінцеві та перехідні положення якого визначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Згідно зі статтею 23 Закону N 606-XIV в редакції, чинній на момент повернення виконавчого листа стягувачу (серпень 2016 року) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII), яким цей закон викладено в новій редакції, а також визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, зокрема Закон України «Про виконавче провадження» (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., № 24, ст. 207 із наступними змінами), крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом (пункт 2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення»).

Згідно з пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до частини першої, другої, четвертої та п`ятої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 17 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини першої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (частина друга статті 432 ЦПК України).

Як зазначено в реченні третьому частини третьої статті 432 ЦПК України до розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Відповідно до підпункту 17.3 пункту 17 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України до розгляду судом заяви про виправлення помилки у виконавчому документі та/або визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд має право витребувати виконавчий документ і зупинити виконання за виконавчим документом.

Дублікат - це документ, який видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата, яка унеможливлює його виконання. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікатом називається документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта. Від останнього його відрізняє спеціальна позначка «Дублікат».

Отже, видача дубліката виконавчого документа зумовлена необхідністю виконання ухваленого судом рішення, яке набрало законної сили, проте не було виконане боржником.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили.

Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що «стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України). Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2021 року у справі № 460/5039/18 (провадження № 61-18869св20).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11 (провадження № 61-34св21) зазначено, що «єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц. У той же час, обов`язковою умовою видачу дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду».

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06 (провадження № 61-11034св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц (провадження № 61-17590св20), від 20 травня 2022 року у справі № 1005/7133/2012 (провадження № 61-21381св21).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 440/1797/14 (провадження № 61-6971св22) викладено такий висновок: «В постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-711цс15 викладено таку правову позицію: «За змістом положень частин першої, другої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)») виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути пред`явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Зазначення судом у виконавчому листі іншого строку пред`явлення його до виконання не має правового значення, оскільки такий строк встановлено імперативною нормою закону й не може бути змінено судом. За пунктом 4 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону N 2677-VI виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі. Таким чином, поширення дії норм вказаного Закону на правовідносини щодо пред`явлення виконавчого документа до виконання залежить від часу видачі такого документа».

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII свідчить, що положення цього закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності цим законом. Цим пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року у справі № 464/3644/18 (провадження № 61-10154св19)).

У постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зроблено висновки про те, що: «преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі - для суду під час розгляду інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає потреби встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть судової преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення у справі, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено судом ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що піддано аналізові в мотивувальній частині судового акта».

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17 (провадження № 61-19719св19), згідно з якими преюдиційні факти - це такі факти, що встановлені рішенням чи вироком суду, які набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу, навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Тож законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних (відмінних) за змістом судових рішень.

Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм, зокрема при вирішенні питання про судові витрати (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі №554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20).

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина четверта, п`ята статті 82 ЦПК України).

У справі, яка переглядається виконавчий лист видано 06 липня 2007 року.

Згідно з діючим на час його видачі законодавством, він міг бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років.

Враховуючи те, що 26 серпня 2016 року державний виконавець повернув виконавчий документ, тому строк пред`явлення такого документа до виконання перервався.

Вдруге виконавчий лист пред`явлено до примусового виконання, після видачі його дубліката, на виконання судового рішення, яке набрало законної сили та не скасоване, 20 вересня 2018 року. Тобто, його повторне пред`явлення мало місце в межах строків, визначених діючим на цей момент законодавством, з урахуванням того, що такий строк перервався первинним пред`явлення, та почав відліковуватись знову після його повернення 26 серпня 2016 року.

Постановою державного виконавця від 11 червня 2020 року про закінчення виконавчого провадження, виконавче провадження з примусового виконання дубліката виконавчого листа закінчено на підставі пункту 10 частини першої статті 39 та статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із надходженням до органу ДВС ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2020 року № 442/2826/20.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час винесення постанови державним виконавцем цієї постанови) виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ.

Ухвала Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2020 року постановлена під час розгляду справи № 442/2826/20 про визнання дубліката виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Згаданими положеннями частини третьої статті 432 ЦПК України та підпункту 17.3 пункту 17 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України не передбачено можливості під час розгляду судом заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відкликання його судом з органу ДВС без виконання. В такому випадку суд лише вправі зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання, а також має право витребувати виконавчий документ. Адже, такі дії, виходячи з їх характеру та підстав застосування, мають різні правові наслідки для виконавчого провадження.

Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати, що у зв`язку з винесенням державним виконавцем 11 червня 2020 року постанови про закінчення виконавчого провадження, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа знову перервався, та почав з цього моменту збігати спочатку.

Із заявою про поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа та видачу дубліката виконавчого листа компанія MONTMONTAZA - Energetika d.o.o. звернулася 09 лютого 2022 року, тобто в межах строків пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Отже, з урахуванням висновків Верховного Суду щодо застосованих у даній справі норм права, наведених вище, враховуючи фактичні обставини справи, що переглядається, колегія суддів доходить висновку, що заява компанії MONTMONTAZA - Energetika d.o.o. про видачу дубліката виконавчого листа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку, тому в задоволенні вимог заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання слід відмовити.

За обставин визнання в судовому порядку дубліката виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та встановлення факту його втрати преюдиційним судовим рішенням, стягувач з метою реалізації принципу обов`язковості судового рішення має право на звернення до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого документа та подальшого пред`явлення його до виконання, оскільки оригінал виконавчого листа фактично втрачено, а його дублікат хоч фактично і не втрачено, проте юридично він в силу вимог закону не має «виконавчої сили» («чинності»), втративши таку у зв`язку з наведеними обставинами, що унеможливлює вчинення виконавцем дій з його примусового виконання.

Враховуючи наведене, а також те, що рішення суду про стягнення заборгованості не виконано, виконавчий лист, виданий на його примусове виконання, на виконанні в органах ДВС не перебуває, заборгованість за рішенням суду боржником не погашена, а стягувач, який є законним правонаступником попереднього стягувача, не втратив інтерес до примусового виконання рішення суду, колегія суддів доходить висновку про видачу дубліката виконавчого листа у справі, що переглядається.

Часткове погашення заборгованості у розмір 50 доларів США не може бути підставою для відмови у видачі дубліката виконавчого листа, а повинно враховуватись під час його виконання, а також може бути підставою для подання боржником заяви про визнання його таким, що не підлягає виконанню, але не в цілому, а лише на зазначену суму.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що арбітражне рішення арбітражного центру Австрійської федеральної економічної палати від 15 вересня 2004 року, відповідно до якого з ВАТ «Нафтопереробний комплекс Галичина» було стягнено на користь фірми «Монтмонтажа-Інженірінг TOB» 3 392 447 доларів США, а також 258 391 Євро 75 євроцентів понесених витрат, і дозвіл на примусове виконання якого надано згідно ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 листопада 2006 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04 червня 2007 року не виконується боржником ні добровільно, ні в примусовому порядку вже протягом 18 років.

Колегія суддів вважає, що за обставинами цієї справи, відмова у видачі дубліката виконавчого листа призвела до порушення права стягувача на справедливий суд, гарантований статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, або змінює рішення.

За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно частини першої, пунктів 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на результати розгляду апеляційної скарги, з боржника на користь особи, яка подала апеляційну скаргу слід стягнути сплачений за її подання судовий збір, пропорційно до задоволених вимог, у розмірі 1 240 грн 50 коп.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу компанії MONTMONTAZA - Energetika d.o.o., яка підписана адвокатом Пономаренко Катериною Петрівною, задовольнити частково.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 травня 2022 року скасувати, постановити нове судове рішення.

Заяву компанії MONTMONTAZA-Energetika d.o.o. про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, видачу дубліката виконавчого листа задовольнити частково.

Видати дублікат виконавчого листа по цивільній справі № 2-2465-2006 про надання дозволу на примусове виконання арбітражного рішення міжнародного арбітражного центру Австрійської федеральної економічної палати від 15 вересня 2004 року.

В задоволенні заяви компанії MONTMONTAZA-Energetika d.o.o. про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа по цивільній справі № 2-2465-2006 про надання дозволу на примусове виконання арбітражного рішення міжнародного арбітражного центру Австрійської федеральної економічної палати від 15 вересня 2004 року відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс Галичина» на користь компанії MONTMONTAZA-Energetika d.o.o.1 240 (одну тисячу двісті сорок) грн 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2022 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич