Провадження № 2/712/218/22
Справа № 712/4755/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2022 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі НАГАЄВСЬКІЙ В.Б.

з участю адвокатів ШУЛЬГИ П.М., САЦИК В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася з позовом до відповідачів про визнання договору дарування недійсним, посилаючись на те, що у результаті ДТП, що відбулося 31.07.2018 за її участю та відповідача ОСОБА_4 , 30.07.2019 року Соснівським районним судом м. Черкаси було винесено вирок у справі № 712/14671/18, яким було ухвалено визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, без позбавлення волі.

На підставі зазначеного вироку Соснівським районним судом м. Черкаси 06.02.2020 було видано виконавчі листи: № 712/14671/18 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 моральної шкоди в сумі 200 000 грн., стягнення витрат на правову допомогу в сумі 5 700 грн., також судом видано виконавчий лист від 04.03.2021 на суму 11 038,95 грн. про стягнення з відповідача ОСОБА_4 витрат на правову допомогу.

На виконання виконавчих листів Соснівським ВДВС у місті Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження: № 61345656 від 24.02.2020 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 боргу в сумі 200 000 грн.; № 61345782 від 24.02.2020 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрат на правову допомогу 5 700.; № 64763738 від 10.03.2021 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрат на правову допомогу в розмірі 21038,95 грн.

Починаючи з 24.02.2020 виконано тільки одне виконавче провадження № 61345782 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрат на правову допомогу 5 700 грн., про що державним виконавцем 18.11.2020 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

При ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження було встановлено, що рахунки у боржника відсутні, нерухоме майно відсутнє, транспортні засоби відсутні.

Станом на теперішній час виконавчі листи є не виконаними, у зв`язку з відсутністю майна у боржника.

28.08.2018 Департаментом організаційного забезпечення Черкаської міської ради було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та зареєстровано право власності на 5/6 частини квартири АДРЕСА_3 за відповідачем ОСОБА_4 . Підстава виникнення права власності: договір міни, серія та номер: 19194, виданий 19.12.2003, видавник: приватний нотаріус Черкаського МНО Романій Н.В., розмір частки 2/3, власник ОСОБА_4 ; 1/6 частину зазначеної квартири за ОСОБА_6 , 1/6 частину зазначеної квартири за відповідачем ОСОБА_7 .

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, що сформована за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна № 101, 03.09.2018 з ОСОБА_7 було укладено договір дарування частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_3 , а саме 5/6 частини квартири. Договір дарування було зареєстровано Третьою Черкаською державною нотаріальною конторою.

Отже, 03.09.2018 відповідач ОСОБА_4 подарував ОСОБА_7 частину квартири, а саме 5/6 частини квартири АДРЕСА_3 . Остання є матір`ю ОСОБА_4 , а квартира була спільною частковою власністю відповідачів.

Відповідач ОСОБА_4 був усвідомлений про невідворотність покарання за вчинене ДТП, подання позову потерпілою та припускав можливість негативних наслідків для себе в разі задоволення поданого проти нього позову, отже враховуючи дату укладення договору дарування, вважає, що відчуження частки квартири відбулося для уникнення відповідальності, зокрема, недопущення звернення стягнення на нерухоме майно. Такі дії є недобросовісними та зводяться до зловживання правом, у зв`язку з чим зазначений договір дарування має бути визнаний недійсним на підставі ст. 234 ЦК України, оскільки він не був спрямований на настання реальних правових наслідків, а мав на меті уникнення від відповідальності у вигляді відшкодування шкоди.

У зв`язку з цим, просить визнати недійсним договір дарування 5/6 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_4 , посвідчений 03 вересня 2018 року державним нотаріусом Третьої Черкаської державної нотаріальної контори Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Олексієнко К. П., серія та номер 1-1506 з моменту його укладення; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 42818592 від 03.09.2018 17:26:45, прийняте державним нотаріусом Третьої Черкаської державної нотаріальної контори Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Олексієнко К.П.; скасувати записи про право власності на 5/6 квартири АДРЕСА_4 ., від 03.09.2018 17:26:45, внесені до державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним нотаріусом Третьої Черкаської державної нотаріальної контори Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Олексієнко К.П. згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 42818592 від 03.09.2018 17:26:4; а також стягнути з солідарно з відповідачів на її користь судові витрати.

Ухвалою від 24 червня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання у порядку загального позовного провадження.

26 листопада 2018 року відповідачем в судовому засіданні подано заперечення на позовну заяву.

14.07.2021 року відповідачами подано відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 20 грудня 2021 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Адвокат позивача Шульга П.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Адвокат відповідачів ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення.

Суд, заслухавши думки адвокатів, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що 31 липня 2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 липня 2019 року відповідача ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробовуванням, встановивши відносно нього іспитовий термін на 3 роки. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 50 000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 21 038,95 грн.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 20 січня 2020 року вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 липня 2019 року змінено в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 . Збільшено розмір моральної шкоди з 50 000 грн. до 200 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 5 700 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу. В решті вирок залишено без змін.

На виконання зазначено вироку та ухвали суду Соснівським районним судом м. Черкаси видано виконавчі листи.

На їх виконання Соснівським відділом ДВС у місті Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження: № 61345656 від 24.02.2020 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 боргу в сумі 200 000 грн.; № 61345782 від 24.02.2020 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрат на правову допомогу в сумі 5 700 грн.; № 64763738 від 10.03.2021 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрат на правову допомогу в розмірі 21038,95 грн.

18 листопада 2020 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 61345782 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 боргу в сумі 5 700 грн. у зв`язку зі сплатою боргу.

Інші два виконавчі провадження на даний час не завершені та перебувають в процесі виконання.

У своєму позові позивач вказує на те, що відповідач ОСОБА_4 03 вересня 2018 року уклав зі своєю матір`ю ОСОБА_7 договір дарування, за яким подарував належну йому на праві власності 5/6 частин квартири АДРЕСА_3 . Вважає, що вказаний договір був укладений з метою уникнення від відповідальності, зокрема, недопущення звернення стягнення на належне йому нерухоме майно. Такі дії вважає недобросовісними та такими, що зводяться до зловживання правом, у зв`язку з чим зазначений договір дарування має бути визнаний недійсним на підставі ст. 234 ЦК України, оскільки він не був спрямований на настання реальних правових наслідків, а мав на меті уникнення від відповідальності у вигляді відшкодування шкоди.

Відповідач ОСОБА_4 з такими доводами позивача не погодився та у відзиві на позовну заяву зазначив, що спірний договір дарування був укладений ще під час досудового розслідування по вказаній кримінальній справі, на той час не було встановлено, хто був винен у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді. Оскільки вирок суду був винесений лише 30 липня 2019 року. Вважає, що він як власник мав право на розпорядження своїм майном. Щодо посилання позивача на те, що виконане лише одне виконавче провадження, зазначив, що на даний час він офіційно працевлаштований та з його заробітної плати щомісячно здійснюються відрахування на виконання вказаних виконавчих листів. Станом на дату подання відзиву з його заробітної плати утримано 17 788 грн. 95 коп. Тому від виконання рішення суду він не ухиляється.

Відповідно до ст.ст. 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до ст.718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

Згідно з ч. 2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При цьому, статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (постанова Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 910/1891/14).

Згідно із ст.234 ЦПК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі № 6-197цс14, з якою погодився і Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 у справі № 379/1256/15-ц.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Аналогічні за змістом висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_9 , діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, вирішив передати безоплатно за нотаріально посвідченим договором дарування 5/6 частин належної йому квартири своїй матері ОСОБА_7 . У спірному договорі дарування чітко визначений предмет договору, вказана його вартість.

На момент вчинення правочину заборони в реєстрі іпотек не було, реєстрацію права власності на квартиру внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, договір укладений в належній формі та досягнуто згоди з усіх істотних умов та на його виконання передано майно.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом із тим, позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що спірний договір укладено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, є фіктивним, та укладений між відповідачами з метою уникнення виконання рішення суду.

При цьому, судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_4 на даний час офіційно працює у ТОВ «ПРОМІНЬ-ФУД», що підтверджується довідкою з місця роботи від 08 липня 2021 року. В довідці також зазначено, що станом на 08 липня 2021 року за виконавчим листом № 712/14671/18 від 06.02.2020, виданий Соснівським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 боргу в сумі 205 700 грн., утримано із заробітної плати та перераховано кошти в сумі 17 788 грн. 85 коп., що свідчить про відсутність ухилення ОСОБА_4 від відшкодування шкоди позивачу.

Таким чином, враховуючи відсутність правових підстав для визнання оспорюваного договору дарування недійсним з підстав його фіктивності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.

Оскільки в задоволені позовних вимог відмовлено повністю, відповідно ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати суд покладає на позивача.

Керуючись ст.ст.12,13,259,263-265,268 ЦПК України, ст..ст. 203, 204, 215, 225, 717-719 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_10 у задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст судового рішення складено 21 липня 2022 року.