КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/8599/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 червня 2021 року (суддя Каліушко Ф.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз», ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним договору, стягнення страхового відшкодування з урахуванням штрафних санкцій, відшкодування шкоди,

встановив:

у вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений між ПрАТ «Європейський Страховий Союз» та ОСОБА_1 , посвідчений полісом АМ/1075560 від 30 грудня 2017 року, недійсним з моменту його укладення; стягнути з МТСБУ страхове відшкодування, 3% річних, пеню та інфляційне збільшення боргу в сумі 34 267грн 95коп.; стягнути з ОСОБА_1 різницю між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу та без урахування зносу в сумі 11 824грн 25коп., та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що 22 травня 2018 року близько 19 години 05 хвилин у м. Києві на вулиці Залізничне шосе, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , під його керуванням та автомобіля марки «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Постановою Печерського районного суду м. Києва від 15.03.2019 року визнано, що дана ДТП сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Позивач стверджував, що цивільна відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий союз» на підставі страхового полісу серії АМ №1075560. Однак, розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №3620 від 29.08.2017 року анульована ліцензія на проведення страхової діяльності ПрАТ «Європейський Страховий Союз», а відповідно до розпорядження №4061 від 12 жовтня 2017 року вказане товариство виключено з Державного реєстру фінансових установ, анульовано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи, серії СТ №411 від 2 серпня 2005 року.

Позивач вважав, що на момент укладення договору обов`язкового страхування

цивільно-правової відповідальності між ПрАТ «Європейський Страховий Союз» та ОСОБА_1 , а саме 30 грудня 2017 року, страхова компанія не мала відповідних повноважень на укладення договору обов`язкового страхування у зв`язку з відсутністю ліцензії на здійснення таких операцій, а тому вказаний договір є недійсним відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України.

Позивач зазначав, що враховуючи вищезазначене, він звернувся до МТСБУ для виплати спричиненої шкоди за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, однак листом від 28.08.2018 року йому було відмовлено у відшкодуванні шкоди, посилаючись на дійсність полісу. Із відповіді МТСБУ вбачається, що зазначений договір страхування є правомірним, оскільки договір обов`язкового страхування серії АМ №1075560 діє на умовах, передбачених у даному договорі, незалежно від того чи внесені представником страховика відомості про укладений договір страхування до ЦБД МТСБУ. МТСБУ виконує зобов`язання страховика за внутрішніми договорами страхування у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/ або ліквідований.

Позивач посилався на те, що відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку №1349 від 1.06.2018 року, виконаного на замовлення МТСБУ, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 22 813,80грн (в тому числі ПДВ), вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу без урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 34 638,05грн, тому МТСБУ на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язане відшкодувати йому вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, що складає 22 813,80грн, а також сплатити 3% річних, пеню та інфляційне збільшення боргу з 28.08.2018 року (дати прийняття рішення про відмову у виплаті) по 26.09.2019 року (дати звернення до суду з позовом), що становить 34 267,95грн, та складається з: 22 813,80грн (вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) + 739грн. (3% річних від простроченої суми відшкодування) + 8707,67грн. (пеня за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування) + 2007,48грн. (інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання).

Також позивач вважав, що розрахунок залишкової суми матеріального збитку має бути стягнено з винуватця ДТП - ОСОБА_1 , що становить 11 824грн 25 коп.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 червня 2021 року позов задоволено частково, визнано договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений між Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий союз» та ОСОБА_1 , посвідчений полісом АМ/1075560 від 30 грудня 2017 року, недійсним з моменту його укладення. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірі 22 813,80грн, судовий збір у розмірі 380,32грн та витрати на правову допомогу у розмірі 2283,33грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу та страховим відшкодуванням у розмірі 11 824, 25грн, судовий збір у розмірі 581,29грн (384,20 + 197,09), а також витрати на правову допомогу у розмірі 2 283,33 грн. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 384,20грн та витрати на правову допомогу у розмірі 2 283,33 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким

у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем у даній справі фактично не надано жодних доказів на підтвердження порушення його прав та заподіяння особисто йому майнової шкоди, а натомість долучено до матеріалів справи копію довіреності від 2 липня 2019 року, з якої вбачається, що позивач може діяти виключно як представник третьої особи - ОСОБА_3 щодо захисту його прав та інтересів у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та отриманням сум страхового відшкодування у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, в результаті якої завдано шкоду автомобілю марки «Chevrolet Lacetti», 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний № НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_1 вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_2 судом першої інстанції мало бути відмовлено в повному обсязі з огляду на те, що вищевказаний автомобіль належить третій особі, а до суду звернулась особа, права якої жодним чином не порушені, оскільки він не є ні власником, ні користувачем пошкодженого транспортного засобу.

Також відповідач ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто з нього на користь позивача різницю між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу та страховим відшкодуванням у розмірі 11 824,25грн, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що автомобіль марки «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , було відремонтовано.

Відповідач ОСОБА_1 вважає, що оскільки основні позовні вимоги (щодо стягнення страхового відшкодування) є необґрунтованими та такими, що не підлягали задоволенню, то й у вимогах про стягнення з нього на користь позивача судового збору та витрат на правову допомогу, які є похідними, також мало бути відмовлено.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги та зазначає, що він керував транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом і реєстраційного документа на транспортний засіб, а отже на момент ДТП був законним володільцем (користувачем) автомобіля марки «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , а тому відповідно до правового висновку, висловленого у постанові Великої Палати Верховного суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17, має право вимагати відшкодування шкоди, завданої вищезазначеному транспортному засобу внаслідок ДТП.

У письмових поясненнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить залишити її без задоволення, оскільки він не заперечує проти стягнення майнової шкоди на користь позивача.

Моторно (транспортне) страхове бюро України, ПрАТ «Європейський страховий союз», ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.214-215, 218, 220), у судове засідання своїх представників не направили, представник МТСБУ направив клопотання про розгляд апеляційної скарги у його відсутність (с.с.193-194), судова повістка-повідомлення, направлена на адресу ПрАТ «Європейський страховий союз», повернулася до апеляційного суду з відміткою листоноші про відсутність адресата за вказаною адресою, тому відповідно до положень ст.128, 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність вказаних учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Петренко І.Л., яка підтримала доводи апеляційної скарги, зазначивши, що рішення суду в частині визнання договору недійсним ними не оскаржується, пояснення позивача ОСОБА_2 , який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, враховуючи пояснення ОСОБА_3 , вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з

наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 22 травня 2018 року у м. Києві на вулиці Залізничне шосе сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля марки «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , у результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 15 березня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак він звільнений від адміністративної відповідальності у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий союз» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ №1075560 від 29 грудня 2017 року.

Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, №3620 від 29 серпня 2017 року анульована ліцензія ПрАТ «Європейський Страховий Союз» на провадження страхової діяльності.

Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, №4061 від 12 жовтня 2017 року ПрАТ «Європейський Страховий Союз» виключено з Державного реєстру фінансових установ, анульовано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи, серії СТ №411 від 2 серпня 2005 року.

23 травня 2018 року ОСОБА_2 направив повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду МТСБУ, а 21 серпня 2018 року подав заяву про виплату страхового відшкодування.

Листом від 28 серпня 2018 року МТСБУ відмовило у виплаті страхового відшкодування, з посиланням на наявність у ОСОБА_1 полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, який на момент ДТП був дійсним.

Згідно звіту про оцінку автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , складеного незалежною автоекспертизою «Дикий та партнери» 1 червня 2018 року за дорученням МТСБУ від 29 травня 2018 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля без врахування ПДВ складає 34 638,05грн; вартість відновлювального ремонту автомобіля без врахування ПДВ та з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників, складає 22 813,80грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на момент видачі ОСОБА_1 полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ПрАТ «Європейський страховий союз» був позбавлений ліцензії на провадження страхової діяльності, а відтак не мав права на укладення договору страхування, тому договір є недійсним відповідно до положень ч. 1 ст. 227 ЦК України, а МТСБУ на підставі норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за рахунок коштів фонду захисту потерпілих повинен відшкодувати завдану пошкодженням автомобіля шкоду у вигляді вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Рішення суду в частині стягнення з МТСБУ страхового відшкодування не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду. При цьому у клопотанні від 15 серпня 2022 року представник МТСБУ повідомив про виконання рішення суду МТСБУ (с.с.193).

Апеляційна скарга не містить доводів незаконності рішення суду в частині визнання недійсним договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29 грудня 2017 року, представник ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду підтвердила, що рішення суду

в цій частині не оскаржується, тому колегія суддів в цій частині рішення суду не переглядає.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 різниці між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу та страховим відшкодуванням, суд першої інстанції зазначив, що вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням внаслідок ДТП автомобіля, перевищує розмір страхового відшкодування, тому з відповідача, як винної у ДТП особи, підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1,7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе за умови, що згідно із Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика (МТСБУ) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання

обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку), винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Враховуючи, що у даній справі суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення регламентної виплати з МТСБУ у сумі 22 813,80грн і рішення суду в цій частині не оскаржується, у ОСОБА_1 виник обов`язок відшкодувати різницю між розміром фактично завданої шкоди та регламентною виплатою, що становить 11 824грн 25коп.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 не є належним позивачем у даному спорі, так як пошкоджений автомобіль на момент ДТП не належав йому на праві власності, а він діяв на підставі довіреності власника автомобіля - ОСОБА_3 , колегія суддів вважає безпідставними.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 06 червня 2018 року у справі № 597/1070/15-ц, зазначено, що «пунктом 1 частини першої статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Враховуючи те, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначено, що «факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну.

За змістом частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності

тощо).

Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, визначено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

З наданих суду документів вбачається, що ОСОБА_2 у момент ДТП керував автомобілем марки «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , власник автомобіля ОСОБА_3 не заперечував правомірного користування ОСОБА_2 транспортним засобом, доказів притягнення позивача до відповідальності за керування транспортним засобом без посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, суду не надано, а відтак суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що автомобіль правомірно перебував у користуванні позивача.

За таких обставин, позивачу, який правомірно керував транспортним засобом, належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок МТСБУ та ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано доказів здійснення ремонту автомобіля, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_1 , колегія суддів вважає необґрунтованими.

Згідно зі абзацом 2 частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Отже, фактичний розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому, включає як реальну вартість пошкодженого майна, так і витрати потерпілого на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (відновлювальний ремонт транспортного засобу).

Позивачем надано суду копію звіту №1349 про оцінку автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля без врахування ПДВ складає 34 638,05грн; вартість відновлювального ремонту автомобіля без врахування ПДВ та з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників, складає 22 813,80грн.

У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник

обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема у постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18.

Позивачем надано докази на підтвердження завданих йому збитків, у вигляді витрат, які він мусить зробити, для відновлення майна (вартості відновлювального ремонту) у розмірі 34 638,05грн, при цьому відповідачем вказаний розмір збитків не спростовано.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 11 824грн 25коп., як різниці між сумою вартості відновлювального ремонту та страховою виплатою.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 760/5618/16-ц, від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд здійснив розподіл судових витрат, понесених позивачем при розгляді даної справи.

Апеляційна скарга не містить доводів неправильності застосування судом норм матеріального та процесуального права при стягненні з відповідача судових витрат, зазначається тільки про те, що вказані вимоги є похідними від вимог про стягнення заподіяної шкоди і у їх відшкодуванні необхідно відмовити у зв`язку із безпідставністю позовних вимог.

Оскільки апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги, пред`явленні до ОСОБА_1 , правових підстав для перегляду рішення суду в частині розподілу судових витрат, колегією суддів не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані сторонами докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Також колегія суддів вважає за необхідне відновити дію рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 червня 2021 року.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 - 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 червня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк