печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

"05" грудня 2022 р. Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого Підпалого В.В.,

при секретарі Каракоха В. О.

за участю:

представника заявника - Дрюка О.М.,

представника заінтересованої особи Офісу Генерального прокурора - Гриненко А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересованих осіб: ГУ ДМС України у м. Києві, Офіс Генерального прокурора про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 в межах цивільного судочинства за правилами окремого провадження, звернувся до Печерського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просить суд встановити факт, що має юридичне значення, зокрема, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є уродженим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також просить суд зобов`язати Печерський РВ в м. Києві ГУ ДМС України в м. Києві документувати паспортом громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

31.05.2022 року через канцелярію суду від заінтересованої особи - Офісу Генерального прокурора надійшла заява про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В судовому засіданні на обговорення поставлено клопотання про закриття провадження у справі.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату час та місце засідання повідомлявся належним чином, у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі.

Представник заявника - адвокат Дрюк О.М. в судовому засіданні щодо задоволення клопотання про закриття провадження у справи з підстав викладених в клопотанні заперечував, в задоволенні просив відмовити.

Представник заінтересованої особи - ГУ ДМС України в м. Києві в судове засідання не з`явився, про дату час та місце засідання повідомлявся належним чином, у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі.

Представник заінтересованої особи - Офісу Генерального прокурора прокурор Гриненко А.Є. в судовому засіданні подане клопотання підтримав, на задоволенні наполягав.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали заяви та клопотання, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з частиною 2 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб?єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦІК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Тлумачення цієї норми свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.

Статтею 315 ЦІК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Цей перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до висновків сформованих у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов?язується з наступним вирішенням спору про право.

Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи ї спеціальний статус» визначено поняття ідентифікації особи в контексті розгляду питання щодо встановлення належності особи до громадянства.

Зокрема, відповідно до ст. 3 означеного вище закону, ідентифікація особи - це встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо.

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи ї спеціальний статус» порядок здійснення ідентифікації та верифікації встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302, зокрема п. п. 16, 18, 39-43, 46-68 встановлено порядок проведення ідентифікації особи, її встановлення. При цьому вказаними нормами визначені повноваження Державної міграційної служби щодо виконання заходів з ідентифікації і встановлення особи у зв`язку з оформленням (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміном паспорта.

Крім того, відповідно до п. 11 ч. 4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 360, на ДМС України покладено завдання проведення ідентифікації осіб.

Також зазначений орган забезпечує створення, удосконалення, розвиток, супроводження та підтримку функціонування Національної системи біометричної верифікації та ідентифікації громадян України, іноземців та осіб без громадянства.

Таким чином, з метою забезпечення і реалізації прав осіб на своєчасне і якісне отримання послуг щодо отримання документів (паспорта) і проведення при цьому всіх необхідних процедур, у тому числі ідентифікації особи, виконання заходів з встановлення її тотожності, створені відповідні державні органи ДМС України, які мають дискреційні повноваження щодо здійснення оформлення видачі громадянам України документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство.

Виходячи з наведених норм закону та актів Кабінету Міністрів України вбачається, що порядок ідентифікації особи, умови та строки її проведення, а також встановлення особи з метою її подальшої паспортизації як громадянина чітко нормативно врегульовано.

Отже, заявнику гарантовано законом право для використання позасудового порядку встановлення факту та надано можливість одержати, відновити документ, що посвідчує факт.

З матеріалів справи вбачається, що заявник належним чином не скористався правом звернення до відповідних органів ДМС України для проведення його ідентифікації або процедури встановлення особи для подальшого підтвердження його громадянства та відповідного документування цього факту - видачі паспорта громадянина України.

Крім того, з даних Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що попереднє звернення заявника до органів ДМС України щодо видачі йому паспорта було залишене без розгляду у зв?язку з ненаданням належних документів, законність такого рішення підтверджена рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва № 826/3685/17 від 19.11.2019 року залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду.

У заяві ОСОБА_5 порушено питання про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, що ОСОБА_6 є уродженим ОСОБА_4 .

При цьому в заяві вказується, що ОСОБА_4 був документований паспортом громадянина колишнього СРСР (зразка 1974 року) серії НОМЕР_1 , виданим Московським РВВС м. Києва, був зареєстрований та проживав разом зі своєю матір?ю ОСОБА_7 та батьком ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того заявнику у своїй заяві вказує, що ОСОБА_8 з 1985 року по 1987 рік у зв?язку зі службою обмеженого контингенту військ збройних сил СРСР на території Демократичної Республіки Куба був знятий з відповідного обліку на вул. Щорса, та в подальшому з 1988 року по 2001 рік був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

У заяві також зазначається, що вказані обставини підтверджуються показаннями самого ОСОБА_1 , свідків: його матері - ОСОБА_7 ; його сина від першого шлюбу - ОСОБА_9 та подруги матері - ОСОБА_10 , а також відповідними документами: копією листа ГУ ДМС України в м. Києві № 1-16/x3281-16 від 17.05.2016 року із додатками, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13.04.2016 року, копією свідоцтва про народження ОСОБА_9 .

З викладеного у заяві ОСОБА_1 , а також доданих копії документів вбачається, що заявником порушено питання про встановлення тотожності особи, тобто ідентифікації (встановлення особи шляхом порівняння наданих даних з наявною інформацією про особу) заявника як ОСОБА_4 громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також зобов?язання органів ДМС України видали вказаній особі паспорт громадянина України.

Таким чином, встановлення факту тотожності особи, а саме, що ОСОБА_11 та ОСОБА_4 є однією і тією ж особо, суперечить вимогам ст. 315 ЦІК України, оскільки суд може встановлювати належність особі документа, а не тотожність осіб, які фізично можуть бути однією людиною, проте мають різні прізвища та громадянства, означене узгоджується з правовою позицією сформованою Верховним Судом у постанові № 464/6696/20 від 08.12.2021 «Про неможливість встановлення судом тотожності особи».

Крім того, про неможливості встановлення судами тотожності особи також імперативно наголошено Верховним Судом України у постанові Пленуму від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (п. 12).

3 огляду вищевикладеного вище, вбачається неможливість розгляду заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, що ОСОБА_6 є уродженим ОСОБА_4 , у порядку цивільного судочинства є підстави для закриття провадження у справі згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Висновки сформовані судом узгоджуються з висновками сформованими у постанові Верховного Суду № 591/5199/20 від 22.09.2021 року.

Зважаючи, що заява ОСОБА_1 не підлягає судовому розгляду, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі на підстав п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Оскільки зазначені вимоги не підлягають судовому розгляду, суд не зазначає, до юрисдикції якого суду віднесено їх вирішення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, ст.ст. 256, 259, 260, 353-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Клопотання представника заінтересованої особи Офісу Генерального прокурора про закриття провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересованих осіб: ГСУ ДМС України у м. Києві, Офіс Генерального прокурора про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити.

Провадження по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересованих осіб: ГСУ ДМС України у м. Києві, Офіс Генерального прокурора про встановлення факту, що має юридичне значення, - закрити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Підпалий