Справа № 522/59/22
Провадження № 2/522/12/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Косіциної В.В.,

за участю секретаря судових засідань Левченко К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, зміну формулювання причин звільнення з роботи, стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, зміну формулювання причин звільнення з роботи, стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 12.05.2011 р. ОСОБА_1 була прийнята на посаду оператора поштового зв`язку 1 класу у 98 відділення зв`язку поштамт-центру поштового зв`язку №1 ОДУДППЗ «Укрпошта». 01.02.2021 р. ОСОБА_1 було звільнено за п. 2 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку з втратою довір`я при обслуговуванні матеріальних цінностей (хоча в трудовій книжці позивачки зазначається, що остання звільнена з посади за п. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з втратою довір`я при обслуговуванні матеріальних цінностей), що вбачається з записів в трудовій книжці позивачки та рішення суду (наказ 153-к від 12.01.2021), - зазначений наказ визнаний незаконним та скасований рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2021р. по справі № 522/4530/21. 19 жовтня 2021 року р. до ОД AT «Укрпошта» була направлена засобами поштового зв`язку заява ОСОБА_1 про поновлення на роботі.

Наказом ОД AT «Укрпошта» №4887-к від 03.11.2021р. «Про поновлення на роботі», на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2021р. по справі №522/4530/21, було, зокрема: 1) Скасовано наказ про припинення трудового договору (контракту) № 153-к від 12.01.2021р. про звільнення ОСОБА_1 з посади оператора поштового зв`язку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції AT «Укрпошта» з 01 лютого 2021 року, на підставі пункту 2 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку з втратою довір`я при обслуговуванні матеріальних цінностей; 2) На підставі ст. 235 КЗпП - поновлено позивачку на попередній роботі на посаді оператора поштового зв`язку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції AT «Укрпошта» з 01.02.2021р., з посадовим окладом згідно штатного розкладу.

03.11.2021 р. у трудовій книжці позивачки зроблено запис - «Запис № 42 недійсний (примітка: запис про звільнення позивачки у зв`язку з втратою довір`я при обслуговуванні матеріальних цінностей на підставі наказу № 153-к від 12.01.2021, який визнаний незаконним та скасований судовим рішенням). Поновлений на попередній роботі», згідно Наказу №4887-к від 03.11.2021р.

09.11.2021р. Одеською дирекцією AT «Укрпошта» було отримано заяву ОСОБА_1 від 08.11.2021р. про звільнення у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю (ч. 3 ст. 38 КЗпП України).

25.11.2021 р. ОД AT «Укрпошта» прийнято Наказ № 5169-к про припинення трудового договору (контракту), яким було звільнено ОСОБА_1 з посади оператора поштового зв`язку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції AT «Укрпошта», причина звільнення - ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, підстава звільнення - заява працівника, про що до трудової книжки позивача 25.11.2021 р. зроблено відповідний запис № 44.

Таким чином відповідач, ОД AT «Укрпошта» незаконно самостійно змінив правові підстави звільнення позивача, відтак є підстави для зміни в судовому порядку формулювання причин звільнення з ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням на ч. 3 ст. 38 КЗпП України, а також стягнення на користь позивача передбаченої ст. 44 КЗпП України вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду.

10 січня 2022 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, зміну формулювання причин звільнення з роботи, стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди залишено без руху та надано позивачу строк 10 днів з дня вручення зазначеної ухвали для усунення недоліків.

12 січня 2022 року представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Чумаченко С.О. на електронну адресу суду подано заяву про усунення недоліків на виконання ухвали від 10.01.2022 року.

13 січня 2022 року ухвалою суду заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чумаченко С.О. про усунення недоліків від 12.01.2022 року повернутио заявникові без розгляду.

20 січня 2022 року представником ОСОБА_1 до канцелярії суду подано заяву про усунення недоліків.

24 та 25 січня 2022 року головуюча суддя перебувала у відпусці, а тому питання про відкритя провадження вирішується 26.01.2022 року.

Ухвалою суду від 26.01.2022 року прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом осіб.

Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

22 лютого 2022 року від директора філії акціонерного товариства «Укрпошта» до суду надійшов відзив на позов (у порядку ст. 178 ЦПК України), в якому просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, оскільки заявлені позивачем позовні вимоги не підлягають задоволенню, так як позивач до 08.11.2021 року з метою виконання рішення до відповідача не звертався, до того ж поновлення на роботі передбачає безпосередню присутність працівника, надання ним трудової книижки тощо. Враховуючи відсутність будь-яких порушень законодавства про працю з боку відповідача, ним було письмово повідомлено позивача про відсутність поважних причин, відповідно до яких звільнення повинно бути здійснене в день отримання заяви та про необхідність відпрацювання протягом двох тижнів, як передбачено ст. 38 КЗпП України. Заперечень проти цього з боку позивача не висловлено, наполягань на негайному припиненні трудових відносин також не було.

12 квітня 2022 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чумаченко С.О. до суду надійшли додаткові пояснення щодо доводів відповідача, зазначених у відзиві на позов (прийнятий судом 22.02.2022 за вх. № 18074/22), в яких просив позов задовольнити, вказавши на те, що роботодавець не вправі замість «Звільнений згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України» зробитии запис в трудовій працівника «звільнений згідно зі ст. 38 КЗпП України», підставою для безумовного застосування ч. 3 ст. 38 КЗпП України є сам факт порушення трудового законодавства, а не істотність, причини такого порушення.

03 червня 2022 року до суд від директора філії акціонерного товариства «Укрпошта» Дрозд С. надійшла відповідь на додаткові пояснення позивача, в яких відповідач додатково звернув увагу суду, що порушень трудових прав позивачки в період з 11.10.2021 року (ухвалення рішення про поновлення на роботі) до 08.11.2021 року (фактичне зявлення позивачки на роботу з метою поновлення) не було, будь-якого визнання порушень прав позивача з боку відповідача не було, а тому просили суд врахувати викладені обставини при розгляді справи та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтриимав поданий позов, наполягаючи на його задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на відсутність підстав для цього та просив врахувати обставини викладені у відзиві та відповіді на додаткові пояснення позивача.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.

Судом встановлено, що 12.05.2011 р. ОСОБА_1 була прийнята на посаду оператора поштового зв`язку 1 класу у 98 відділення зв`язку поштамт-центру поштового зв`язку №1 ОДУДППЗ «Укрпошта» (наказ №997-к від 04.05.2011), що підтверджується відповідним записом №35 у трудовій книжці позивача (а.с. 35-36).

Згідно довідки про доходи № 585 ОСОБА_1 за період з 12.05.2011 року по 01.02.2021 року отримала 21525,14 грн. (а.с. 49).

01.02.2021 року ОСОБА_1 було звільнено з посади за власним бажанням ст. 38 КЗпПУкраїни (наказ 153-К від 12.01.2021). В наступному рядку вказано запис за № 41 вважати недійсним (а.с. 37-38).

Згідно запису № 42 у трудовій книжці НОМЕР_1 , 01.02.2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади п. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з втратою довір`я при обслуговуванні матеріальних цінностей (наказ 153-к від 12.01.2021) (а.с. 38).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2021 р. по справі № 522/4530/21 позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково та визнано незаконним та скасовано наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) № 153-к від 12.01.2021, яким ОСОБА_1 було звільнено з посади оператора поштового зв`язку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції AT «Укрпошта» з 01 лютого 2021 року, на підставі пункту 2 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку з втратою довір`я при обслуговуванні матеріальних цінностей. Ухвалено поновити ОСОБА_1 на посаді оператора поштового зв`язку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції AT «Укрпошта» з 01 лютого 2021 року. Стягнути з Акціонерного товариства «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2021 року по 11 жовтня 2021 року в сумі 96 035,82 грн. Стягнути з Акціонерного товариства «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 7000,00 грн. Стягнути з Акціонерного товариства «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22 500 грн. (а.с. 20-30).

17 лютого 2022 року постановою Одеського апеляційного суду у справі № 522/4530/21 ААпеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрпошта», в особі Одеської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта», залишено без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2021 року залишено без змін.

ОСОБА_1 звернулась до Директора AT «Укрпошта» Дрозд С.Я. з заявою про поновлення її на посаді оператора поштового звязку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації згідно рішення суду від 11.10.2021 по справі № 522/4530/21 Приморського суду (а.с. 39).

19.10.2021 р. до ОД AT «Укрпошта» була направлена засобами поштового зв`язку вказана заява ОСОБА_1 про поновлення на роботі.

19.10.2021 р. адвокатом Чумаченко С.О. в інтересах ОСОБА_1 надіслано до ОД AT «Укрпошта» заяву щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі, в якій наголошувалось, що рішенням (яке підлягає негайному виконанню) Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2021р., яким визнаний незаконним та скасований наказ про припинення трудового договору (контракту) № 153-к від 12.01.2021, яким ОСОБА_1 було звільнено на підставі пункту 2 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку з втратою довір`я при обслуговуванні матеріальних цінностей, у заяві також зазначалось про необхідність повідомити, коли ОСОБА_1 зможе приступити до роботи (а.с. 40-42).

02.11.2021 року адвокатом Чумаченко С.О. в інтересах ОСОБА_1 надіслано до ОД AT «Укрпошта» адвокатський запит із вимогою надати інформацію про результати розгляду заяви від 19.10.2021р. щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі (а.с. 43-46).

На виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2021 року по справі №522/4530/21, Наказом ОД AT «Укрпошта» №4887-к від 03.11.2021 р. «Про поновлення на роботі», було, зокрема: 1) Скасовано наказ про припинення трудового договору (контракту) № 153-к від 12.01.2021р. про звільнення ОСОБА_1 з посади оператора поштового зв`язку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції AT «Укрпошта» з 01 лютого 2021 року, на підставі пункту 2 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку з втратою довір`я при обслуговуванні матеріальних цінностей; 2) На підставі ст. 235 КЗпП - поновлено ОСОБА_1 на попередній роботі на посаді оператора поштового зв`язку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції AT «Укрпошта» з 01.02.2021 р., з посадовим окладом згідно штатного розкладу (а.с. 47).

03.11.2021 р. у трудовій книжці позивача зроблено запис - «Запис № 42 недійсний. Поновлений на попередній роботі», згідно Наказу №4887-к від 03.11.2021 р. (а.с. 38).

Позивач наполягає на тому, що вказане скасування незаконного наказу є нічим іншим як згода роботодавця з порушенням ним прав позивача та чинного законодавства України, її незаконного звільнення відповідачем по пункту 2 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку з втратою довір`я при обслуговуванні матеріальних цінностей.

08.11.2021 року позивачем надіслано до ОД AT «Укрпошта» рекомендованим листом з повідомленням про вручення Заяву від 08.11.2021 р. про звільнення за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю (ч. 3 ст. 38 КЗпП України), що виразилося в незаконному звільненні позивачки з роботи згідно наказу №153-к від 12.01.2021 р., порушенні умов колективного договору, їх невиконання. Просила її звільнити з 09.11.2021 р. або в день отримання цієї заяви поштою (а.с. 31-32).

Заява про звільнення була вмотивована порушенням законодавства про працю з боку роботодавця що виразилося в незаконному звільненні позивачки з роботи згідно наказу №153-к від 12.01.2021 р. по пункту 2 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку з втратою довір`я при обслуговуванні матеріальних цінностей, та порушенням умов колективного договору, їх невиконання роботодавцем.

09.11.2021 р. Одеською дирекцією AT «Укрпошта» було отримано заяву ОСОБА_1 від 08.11.2021 р. про звільнення у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю (ч. 3 ст. 38 КЗпП України), що підтверджується трекінгом від стеження відправлення № 442 (а.с. 33).

09.11.2021 року ОД AT «Укрпошта» надано відповідь № 03-31/360 на заяву ОСОБА_1 про звільнення по ч. 3 ст. 38 КЗпП України в якій вказано, що позивачем не зазначено поважних причин, на підставі яких звільнення повинно бути здійснено в день отримання заяви від працівника, відповідно до ст. 38 КЗпП. З метою дотримання норм чинного трудового законодавства та на вимогу ст. 38 КЗпП позивачу потрібно відпрацювати два тижні (а.с. 48).

25.11.2021 року Одеською дирекцією AT «Укрпошта» прийнято Наказ № 5169-к про припинення трудового договору (контракту), яким було звільнено ОСОБА_1 з посади оператора поштового зв`язку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції AT «Укрпошта», причина звільнення - ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, підстава звільнення - заява працівника. Копія наказу про звільнення 5169-К від 25.11.2021 року отримана ОСОБА_1 25.11.2021 року (а.с. 34).

В той же день, тобто 25.11.2021 року до трудової книжки позивача зроблено запис № 44, - «звільнено з посади згідно ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням», згідно Наказу № 5169-к від 25.11.2021 року (а.с. 38).

Відповідно до cт.232 КЗпП України, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників підприємств, установ, організацій.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» № 13 від 24 жовтня 2008 року, відповідно до ст.3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій, незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

За правилами ст.38 КЗпП України, працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому, строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно.

Так ч. 1 ст. 38 КЗпП передбачає право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного або трудового договору.

Судом встановлено, що позивач звернулась до відповідача із заявою про звільнення її саме за ч. 3 ст. 38 КЗпП, оскільки на її думку її попереднє незаконне звільнення свдчить про невиконання відповідачем як работодавцем законодавства про працю.

В свою чергу відповідач не погодившись з наяністю з його боку факту не вконання законодавства про працю, умов колективного або трудового договору, прийняв ршення про звільнення позивачки за власним бажанням. Відповідний запис «Звільнена з посади за власним бажаннням ст. 38 КЗпП України», був внесений до трудової книжки позивачки без зазначення частини статті 38 КЗпП.

За змістом статті 38 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.

При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися. Аналогічний висновок зазначений у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі N 754/1936/16-ц , від 22.04.2020 року у справі № 199/8766/18 та у постанові від 20 лютого 2021 року у справі № 522/18787/17.

Таким чином, згідно наведених правових позицій, Суд зауважує, що заборона роботодавцеві самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору виникає за умови непідтвердження або невизнання роботодавцем порушень трудового законодавства, вказаних працівником, як на підставу звільнення за ч.3.ст. 38 КЗпП України.

Тобто, основною підставою для застосування вказаної норми КЗпП України є факт порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи.

Вказання працівником конкретних випадків порушення трудового законодавства має наслідком в подальшому підтвердження даних фактів роботодавцем та звільнення працівника на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, або ж невизнання власником зазначених порушень та відмову у розірванні трудового договору відповідно до даної норми.

Як було встановлено судом позивачка в своїй заяві про звільнення від 08.11.2021 року просила звільнити її за власним бажанням у звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю (ч.3 ст. 38 КЗпП України), що виразилося в незаконному звільнені мене з роботи згідно наказу № 153 від 12.01.2021 , порушенні порушенні умов колективного договору, їх невиконання. Просила її звільнити з 09.11.2021 р. або в день отримання цієї заяви поштою (а.с. 31-32).

Тобто чітко зазначила в чому на її думку полягає невиконання роботадавцем законодавства про працю.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав позицію відповідача, що ані на момент звільнення, ані на момент розгляду справи відповідач не вбачає зі свого боку порушень законодавства про працю.

Таким чином суд приходить до висновку, що в даному випадку законні дії відповідача мали полягати в надані позивачці письмової вмотивованої відмови у звільнені за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Проте відповідач самовільно змінив підставу для звільнення позивачки та звільнив її «за власним бажанням», а не на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України «за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного або трудового договору»

При цьому в наказі, як і в трудовій книжці позивачки, не зазначена частина статті 38 КЗпП України на підставі якої її звільнено.

З відзиву та поянень представника відповідача вбачається, що звільняючи позивачку відповідач керувався саме ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) №5169-к від 25.11.2021р. є незаконним, оскільки роботодавець самовільно змінив підставу звільнення та підлягає скасуванню.

Водночас, з приводу заявленої позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача змінити формулювання причини звільнення, то суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки позивачка не надала суду доказів не виконання роботодавцем законодавства про працю, умов колективного або трудового договору.

Так дійсно рішенням Приморського районного суду м. Одеси було визнано незаконним та скасовано наказ про її звільненя від 12.01.2021 року.

Але тим самим рішенням було стягнуто на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 910/4518/16, за змістом норм статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Таким чином суд не тільки поновив позивачку на посаді, але й застосував до відповідача спеціальний вид відповідальності за незаконне звільнення та відшкодував позивачці моральну шкода, що вона зазнала внаслідок незаконного звільнення.

При звільненні за ч. 3 ст. 38 КЗпУкраїни, законодавець передбачив виплату працівнику вихідної допомоги у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку (ст. 44 КЗпП України).

Тобто законодавець передбачив спеціальний вид відповідальносіт роботодавця у випадку не виконання роботодавцем законодавства про працю, умов колективного або трудового договору та відповідно компенсацію працівнику за таке порушення.

Проте як вже встановлено судом, позивачка отримала середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також відшкодування моральної шкоди.

Єдиною підставою для звяльненя за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що в свою чергу є підставою для виплати вихідної допомоги позивачка зазначає її незаконне звільнення,

Інших порушень трудового закнодавства, трудового або колективного договору відповідачем позивачка не зазначає.

За таких обставин суд не вбачає підстав для зміни формулювання звільнення позивачки на «ч.3 ст. 38 КЗпП Украни», оскільки вважає. що в таком випадку роботодавець фактично буде двічі притягутий до відповільності за прийняття незаконного наказу про звільнення.

Щодо вимоги позивача про стягнення на її користь вихідної допомоги у розмірі 33943,71 грн. та середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги у розмірі 11590,53 грн., то суд зазначає, що такі вимоги позивача є похідними, а враховуючи, що суд задовольняє позов лише частині скасування наказу, отже підстав для їх задоволення немає.

Фактично, всі посилання ОСОБА_1 в позовній заяві в обґрунтування своїх вимог зводяться до того, що відповідачем порушуються вимоги трудового законодавства та колективного договору. При цьому, доказів, у відповідності до вимог ст.12, 81 ЦПК України, того, що відповідач або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю та умови колективного чи трудового договору, позивачем до суду не надано. Як і не надано доказів того, що ОСОБА_1 спричинена моральна шкода.

Посилання на будь-які інші обставини, що були б підставою для ствердження про порушення прав позивачп відсутні як у позові так і у додаткових поясненнях.

Тому суд не вбачає підстав для задоволення інших вимог позивача у зв`язку з відсутністю доведеності фактів порушення відповідачем законодавства про працю.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України)

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача змінити підставу звільнення на ч.3 ст.38 КЗпП України та інші вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з недоведеністю.

Разом з тим, положеннями ч. 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно до ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані із розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, представником позивача в позовній заяві наданий розрахунок судових витрат, пов`язаних з розглядом цивільної справи № 522/59/22, що заявляються до відшкодування, в якому просили стягнути з відповідаяа судові витрати по справі, а саме витрати на професійну правничу допомогу адвоката у загальному розмірі 20000,00 грн. На підтвердження чого надано копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 1-2012/21 від 20.12.2021 року на суму 20000,00 грн. та договір № 1-2012/21 про надання правової допомоги від 20.12.2021 року.

Представник відповідача в судовому засіданні не просив про їх зменшення, а лише заперечував протти задоволення позову.

Самі витрати стягуються судом пропорційно до задоволених вимог. В цій справі суд задовольнив 1 вимогу з 5 заявлених позивачем, тобто 20 % від заявлених вимог.

Отже, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що на користь позивача підлягають стягненню з відповідача судові витрати у розмірі 4000,00 грн. сплачені позивачем як витрати на професійну правничу допомогу, оскільки позов задоволено частково.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Одескьої Дирекції про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, зміну формулювання причин звільнення з роботи, стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати Наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) №5169-к від 25.11.2021р., яким ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) було звільнено з посади оператора поштового зв`язку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції AT «Укрпошта» з 25 листопада 2021 року, на підставі статті 38 КЗпП України, за власним бажанням.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 4000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано13 липня 2022 року.

Суддя Косіцина В.В.

27.06.22