Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1443/22 Головуючий у 1-й інст. Татуйко Є.О.
Категорія 61 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 278/1443/22 за позовом ОСОБА_1 до Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Татуйка Є.О. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті відкрилась спадщина на майно, що складається з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно заповіту, від 05 грудня 2006року, все своє майно ОСОБА_3 заповів своїй онучці ОСОБА_4 .

На час смерті ОСОБА_3 його дружина ОСОБА_5 була непрацездатною, а тому за приписами ст. 1241 ЦК України вона успадкувала ј житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . З метою оформлення частки у спадщині, а саме ѕ частини будинку, ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із відповідною заявою, у чому їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2022 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Зазначає, що згідно Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» та Постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» підставою виникнення у громадян права власності на жилий будинок визнавався сам факт спорудження ним нерухомого майна з додержанням вимог цих актів законодавства.

Вказує, що індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Зазначає, що матеріали спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 безпосередньо мають відношення до предмета доказування у справі, а тому твердження суду першої інстанції про зворотне є помилковим.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер дід позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.7).

05.12.2006 ОСОБА_3 склав заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що за законом він матиме право заповів своїй внучці ОСОБА_4 . Заповіт посвідчений секретарем Левківської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №11 (а.с.10).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 у зв`язу з одруженням з ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_7 », після розірвання цього шлюбу уклала шлюб із ОСОБА_8 , змінивши прізвище на « ОСОБА_9 » (а.с.20-22).

Довідкою, виданою Глибочицькою сільською радою Житомирського району та області від 21.12.2021 №1761 підтверджується, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 Шевченко ОСОБА_10 на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Разом із ним за вищевказаною адресою на день смерті були зареєстровані: дружина ОСОБА_5 1933р.н, дочка ОСОБА_11 , 1962 р.н., зять ОСОБА_12 , 1959 р.н., онука ОСОБА_4 , 1990 р.н., онука ОСОБА_13 , 1990 р.н., онука ОСОБА_14 , 1981 р.н., правнук ОСОБА_15 1998 р.н., правнук ОСОБА_16 , 2010 р.н., правнука ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.23).

З довідки КП «Житомирського обласного МБТІ» Житомирської обласної ради від 11.06.2019 вбачається, що за ОСОБА_18 ( ОСОБА_9 ) на праві власності нерухомого майна не зареєстровано (а.с.24).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса для оформлення свідоцтва про право на спадщину в 3/4 частках на майно, яке складається із житлового будинку АДРЕСА_1 .

Приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Кулініч Н.А. 24.12.2021 за №390/02-31 винесено постанову, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в 3/4 частках житлового будинку АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю документа, що підтверджує право власності на вказаний житловий будинок (а.с.16-18).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спадкодавець за життя не мав зареєстрованих прав власності на спірний житловий будинок, оскільки таке та новостворене майно з часу його побудови не було введено в експлуатацію (тобто не досліджено спеціально уповноваженим на то компетентним органом державної влади) та не зареєстровано у встановленому законом порядку, а отже таке майно не можна успадкувати, оскільки воно не входить до спадкової маси. До реєстрації права власності на таке майно або до завершення його будівництва спадкодавці можуть успадкувати лише матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створенні майна). Однак, із відповідною заявою позивач не зверталась і суд позбавлений можливості виходити за межі заявлених та вирішуваних у рамках даної справи позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на таке.

Змістом статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі в справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів чи неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі в справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти в задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Звертаючись до суду з позовом, заявник повинен чітко зазначити спосіб захисту, якого він вимагає, та яке право він вважає порушеним, невизнаним чи оспорюваним, чітко вказати ким порушені його права та в чому полягає порушення.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Зазначений висновок висловлено Великою Палати Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

В пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

В постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 635/7642/16-ц (провадження № 61-42670св18) вказано, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача.

Звертаючись до суду з позовом до Глибочицької об`єднаної територіальної громади в особі Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області, позивач виходила з того, що інший, окрім неї, спадкоємець майна ОСОБА_3 - його дружина ОСОБА_5 померла і спадщину після її смерті спадкоємці не прийняли, про що свідчить витяг з Спадкового реєстру, тому відповідачем у даному спорі про визнання права власності на житловий будинок є Глибочицька об`єднана територіальна громада в особі Глибочицької сільської ради як орган, до якого переходить у власність відумерла спадщина.

Такі твердження позивача не грунтуються на фактичних обставинах справи.

Так, із матеріалів справи вбачається та зазначається у позовній заяві, що дружина померлого ОСОБА_3 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на момент смерті чоловіка була непрацездатною, мала право на обов`язкову частку у спадщині та успадкувала її в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Доказів того, що ОСОБА_5 відмовилась від прийняття спадщини матеріали справи не містять.

Факт прийняття спадщини ОСОБА_5 підтверджено також довідкою приватного нотаріуса від 24.12.2021 № 391/02-14 9 (а.с.6).

Окрім того, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того чи один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Отже, домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 належало на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

З матеріалів справи вбачається та не заперечується стороною позивача, що на момент смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , у будинку по АДРЕСА_1 разом з померлою проживала її дочка ОСОБА_11 , 1962 р.н., яка продовжує проживати у цьому будинку і на теперішній час та фактично, як спадкоємець першої черги, прийняла спадщину після своєї матері ОСОБА_5 в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України.

У справах про визнання права власності на майно в порядку спадкування при наявності інших спадкоємців, які прийняли спадщину, відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за законом і за заповітом відповідачем є територіальні громади в особах відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Оскільки спадщину на частину будинку по АДРЕСА_1 , стосовно якої позивач також заявила позовні вимоги, прийняла ОСОБА_11 , то вона є належним відповідачем у справі, а не Глибочицька об`єднана територіальна громада в особі Глибочицької сільської ради.

З огляду на те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, то в задоволенні позову ОСОБА_1 до Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом необхідно відмовити з цих підстав.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390,391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.12.2022.

Головуючий Судді