ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4731/22 Справа № 206/2552/21 Суддя у 1-й інстанції - Малихіна В. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 28 березня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дітей,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 16 червня 2015 року вона уклала шлюб з ОСОБА_1 .

Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Подружні стосунки між позивачем та відповідачем припинені з серпня 2018 року через різні погляд на сімейне життя, спільне господарство між ними не ведеться. Після припинення сімейних відносин малолітні діти залишилися проживати з матір`ю. 23 вересня 2020 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Позивач опікується інтересами і потребами дітей, піклується про них. Відповідач іноді приходить до дітей, бере їх гуляти та в гості до себе, але в зв`язку з цим виникають проблеми. Відповідач повертав дітей в неохайному вигляді та з проблемами в особистій гігієні. На прохання позивача контролювати його побачення з дітьми, відповідач став погрожувати позивачу, що забере дітей собі, оскільки саме він знає як необхідно виховувати дітей. Окрім того, відповідач почав ультимативно ставити питання щодо навчальних закладів дітей.

У зв`язку з чим, з урахуванням уточнень, ОСОБА_2 просила суд визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею за місцем її проживання, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 28 березня 2022 року задоволено позов ОСОБА_2 та визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю за місцем її проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 . Також вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

ОСОБА_2 , відповідно до ст.360 ЦПК України, подала відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 29 лютого 2012 року Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в книзі реєстрації народжень 29 лютого 2012 року зроблено відповідний актовий запис №134 (а.с.25).

Батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 16 червня 2015 року Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що 16 червня 2015 року складено відповідний актовий запис №356 (а.с.26).

16 червня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, про що Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №167. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу змінено на « ОСОБА_6 » (а.с.10).

Згідно висновку органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 30 грудня 2021 року №7/11-265, доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей з матір`ю ОСОБА_2 , за місцем її проживання: АДРЕСА_1 , як таке, що відповідає інтересам малолітніх дітей.

Згідно зі свідоцтвом про право власності від 10 січня 2019 року реєстраційний №8 И-19 Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (а.с.17).

Відповідно до довідки №070069 від 26 жовтня 2020 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, за адресою: АДРЕСА_1 , до складу сім`ї/зареєстрованих входять: ОСОБА_2 (наймач), ОСОБА_7 (брат) та ОСОБА_4 (син) (а.с.13).

Окрім того, відповідно до акту від 11 березня 2021 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_2 , та засвідченого ст.менеджером Упр.ком. ТОВ «КОД» ОСОБА_8 , ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , проживає з дітьми: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.20).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №02.3-12/421 від 10 січня 2020 року ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №02.3-13/3033 від 13 вересня 2018 року, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.22).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №02.3-12/1472 від 30 серпня 2016 року ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 09 лютого 2021 року №222, складеного на підставі заяви ОСОБА_2 проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого, для виховання та проживання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в квартирі створені належні умови (а.с.24).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 12 січня 2022 року, складеного на підставі заяви ОСОБА_1 проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до якого, батьком створені умови для виховання та проживання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Окрім того, згідно довідки від 26 жовтня 2020 року №60, ОСОБА_3 навчається у 3-А класі КЗО «Навчально-виховний комплекс №144 «Спеціалізована школа з поглибленим вивченням івриту, історії єврейського народу, єврейських традицій дошкільний навчальний заклад (дитячий садок)» Дніпровської міської ради (а.с.27).

Відповідно до характеристики з вказаного закладу освіти ОСОБА_3 навчається в школі з першого класу. Окрім іншого зазначено, що мати приділяє багато уваги вихованню доньки. Систематично відвідує батьківські збори. Допомагає у виконанні домашніх завдань. Завжди цікавиться успіхами своєї дитини і прислухається до порад вчителів (а.с.28).

Згідно довідки від 27 жовтя 2020 року №72 ОСОБА_4 дійсно відвідує дошкільний навчальний заклад №338 з вересня 2017 року по теперішній час (а.с.29).

З педагогічної характеристики ОСОБА_4 вбачається, що останній проживає з матір`ю, яка його приводить до садка та забирає. Мама завжди допомагає вихователям в питаннях виховання дитини, реагує на рекомендації, відвідує батьківські збори, приймає участь в житті групи (а.с.30).

В матеріалах справи наявний сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду серія 12ЯЯТ №439308 відносно ОСОБА_2 . Вказаний сертифікат дійсний до 27 жовтня 2022 року (а.с.31).

Також в матеріалах справи міститься медична довідка про проходження обов`язкового попереднього та періодичного психіатричних оглядів серія 12ЯЯТ №006500 відносно ОСОБА_2 . Вказана довідка дійсна до 28 жовтня 2021 року (а.с.31).

Відповідно до довідки №1 від 12 листопада 2021 року ОСОБА_2 працює в ТОВ «Аграрний холдинг «Дніпро» з 01 липня 2021 року. На час складання довідки займає посаду менеджера. Дохід за період з 01 липня 2021 року по 31 жовтня 2021 року склав 24 000,00 грн (а.с.86).

Згідно з довідкою №ЗР00-000032 від 15 листопада 2021 року ОСОБА_2 працює в ТОВ «Земельний регіон» з 01 жовтня 2021 року за сумісництвом. На час складання довідки займає посаду менеджера. Дохід за період з 01 жовтня 2021 року по 31 жовтня 2021 року склав 6 000,00 грн (а.с.87).

З характеристики ОСОБА_2 від 15 листопада 2021 року Вих.№1-15/11 вбачається, що остання займає посаду менеджера в ТОВ «Аграрний холдінг «Дніпро» з 01 липня 2021 року. За час роботи зарекомендувала себе відповідальним робітником. За характером спокійна та врівноважена, жодної скарги від клієнтів та співробітників не надходило, тільки позитивні відгуки. В колективі користується повагою та авторитетом. За час роботи не допускала порушень трудової дисципліни. Доган та стягнень не має (а.с.89).

З довідки-розрахунку заборгованості про стягнення аліментів з ОСОБА_1 в/л 202/720/21 від 09 квітня 2021 року, складеної державним виконавцем Бутенко О.М., вбачається, що сукупний розмір заборгованості складає 18 000,00 грн (а.с.90,91).

Відповідно до довідки від 01 грудня 2021 року №102 виданої ОСОБА_2 , про надання соціально-психологічної допомоги в умовах денного стаціонару КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» ДОР, згідно результатів психологічного діагностування виявлено, що актуальний психоемоційний стан ОСОБА_2 стабільний, вона має високу самооцінку. ОСОБА_2 має високий рівень батьківського потенціалу. Між нею та дітьми існує тісний емоційний контакт. Стиль батьківської поведінки у ОСОБА_2 авторитетний. Вона відкрита для спілкування та обговорення з дітьми встановлених правил поведінки, допускає зміни своїх вимог у розумних межах. Визначає та заохочує автономію своїх дітей. Діти разом з матір`ю відчувають себе комфортно, спокійно та вільно, матір є домінуючою особою для дітей, символізує безпеку та захист. Ймовірно батько дітей ОСОБА_1 має неконструктивний стиль спілкування з дітьми. Оскільки, виходячи із результатів діагностування, ОСОБА_9 прагне відсторонитися від батька через образу, а у ОСОБА_10 при згадуванні батька вступають в дію несвідомі механізми психологічного захисту ігнорування, відсторонення, що свідчить про те, що неприємні спогади, пов`язані з батьком, викликають у дитини стресовий стан (а.с.112-116).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що сукупність з`ясованих обставин про морально-психологічну обстановку, яка склалася у місці проживання матері, вказує на доброзичливі та дружні стосунки. Разом з тим, висновок органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради у з`ясованих у справі обставинах, достатньо обґрунтований та інтересам дітей не суперечить, через що суд не знайшов підстав відповідно до ч.6 ст.19 СК України не погоджуватися з ним. У зв`язку з чим, районний суд, взявши до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, відповідно до ст.161 СК України, та враховуючи і погоджуючись із зазначеним висновком органу опіки та піклування в найвищих інтересах дітей, вважав за доцільне визначити місце проживання дітей разом із матір`ю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписаною Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі Конвенція про права дитини).

Стаття 51 Конституції України закріплює рівність прав і обов`язків подружжя у шлюбі та сім`ї, а також однакову охорону державою як материнства, так і батьківства в цілях забезпечення охорони сім`ї та дитинства, що знайшло свій розвиток у ст.ст.11,12 Закону України «Про охорону дитинства», який відповідно до преамбули визначає основні засади державної політики у цій сфері.

Так, відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до діючого сімейного законодавства суд при вирішенні спору про місце проживання дитини повинен врахувати те, хто з батьків проявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається, зокрема, на те, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору не врахував до кого із батьків малолітні діти мають більшу прихильність, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення заявлених позовних вимог.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, фактично спір щодо місця проживання дітей виник у сторін з серпня 2018 року, а саме з того часу, як батьки вирішили проживати окремо. Однак, добровільної спільної згоди щодо подальшого визначення місця проживання дітей сторони не досягли.

До пред`явлення позовів з приводу визначення місця проживання дітей, батьки до органу опіки та піклування не зверталися.

Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2021 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей повернуто заявнику. Дана ухвала не оскаржувалася та набрала законної сили.

При цьому, згідно доказів, наявних у матеріалах даної справи, мати ОСОБА_2 має схвальні характеристики, офіційно працевлаштована, забезпечує дітей необхідним одягом та взуттям відповідно до сезону. Для дітей створені належні умови для виховання, розвитку та утримання.

Згідно висновку органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради від 30 грудня 2021 року №7/11-265, який судом першої інстанції було прийнято до уваги у сукупності з іншими встановленими при розгляді даного спору обставинами, доцільним є визначення місця проживання дітей разом із матір`ю.

Також, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, апелянт підтвердив, що після припинення сімейних відносин сторін малолітні діти залишилися проживати з матір`ю.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на спростування правомірності заявлених позивачкою позовних вимог та встановлених судом першої інстанції обставин в ході апеляційного перегляду даної справи апеляційним судом не встановлено, а скаржником надано не було, тоді як, відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши висновки Верховного Суду про застосування ч.1 ст.3, ст.9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.161 СК України та ч.ч. 2 і 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», викладені у постанові Великої Палати по справі №14-327цс18 від 17 жовтня 2018 року, дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю, що передусім буде найбільш повно сприяти якнайкращому забезпеченню найвищих інтересів дітей в особливому піклуванні та допомозі, повному і гармонійному розвитку в атмосфері щастя, любові і розуміння, закріплених в преамбулі зазначеної Конвенції.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що батько дітей не обмежений у своєму праві на спілкування з дітьми, турботи відносно них та участі в їх вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дітей або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 28 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова