04 липня 2022 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:
головуючого судді Скрипки О.І.
при секретарі Моторенко К.О.
за участю позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 16.04.2010 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05.12.2014 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Рішенням міськрайонного суду Київської області від 06.01.2015 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини, які відповідач на даний час не сплачує.
Як зазначає позивач, фактично починаючи з дати розірвання шлюбу відповідач зовсім не займається вихованням сина, а саме взагалі не спілкується з ним, не відвідував і не відвідує його вдома, в школі, в позакласних гуртках. Тобто відповідач не дбає про нормальне самоусвідомлення дитини, не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, як це встановлено ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», зовсім не піклується про сина, про його стан здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не проявляє відносно сина батьківської турботи. Син навіть не отримує від відповідача жодного подарунку на свій день народження чи будь-якої іншої іграшки. Вона в свою чергу дбає про розвиток дитини, постійно приділяє увагу його позашкільному розвитку. Дитина займається футболом, разом із нею відвідує виставки та інші позашкільні заходи. З 2015 року вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 , якого, на її думку, дитина за 5 років спільного проживання сприймає як свого батька та відчуває спорідненість саме з ним, а не з відповідачем. ОСОБА_5 разом із нею займається вихованням малолітньої дитини та забезпечує його матеріально. На даний час дитина майже не запитує про свого рідного батька, що також вказує на втрату дитиною соціальної зв`язку з відповідачем як зі своїм рідним батьком.
З урахуванням наведеного позивач вважає, що відповідач ухиляється та не бажає виконувати свої батьківські обов`язки, є повністю байдужим до життя малолітнього сина, а вихованням, матеріальним забезпеченням та всебічним розвитком дитини фактично займається вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5 .
Посилаючись на викладені обставини, позивач просить позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 20.10.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
21.120.2020 року до суду надійшли пояснення представника третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, в яких вона просить розглядати справу в її відсутність, а також просить залучити до участі у справі в якості третьої особи Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 21.12.2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 21.12.2020 року витребувано у ТОВ «Гармонія здоров`я» (інформацію стосовно того, з якого часу малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує Медичний центр «Гармонія Здоров`я»; інформацію стосовно того, в якому стані здоров`я перебуває малолітній син ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; інформацію стосовно того, хто здійснює супровід малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час відвідування Медичного центру «Гармонія Здоров`я».
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 06.12.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду в загальному порядку.
В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення.
Відповідач, в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України, про причину неявки суд до відома не поставив. Судові повістки, що направлялися на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання.
Порядок вручення судових повісток визначено ст.ст.128, 130 ЦПК України, а також п.п.99, 100, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року.
Таким чином, повідомлення відповідача про час розгляду справи за адресою зареєстрованого місця проживання здійснювалося відповідно до вимог закону.
Крім того, Верховний Суд у постанові № 922/1714/18 від 17 квітня 2019 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, зазначив, що дії відповідача, направлені на неотримання судової кореспонденції, яка направлялася йому судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, є свідомими, спрямовані на затягування розгляду справи та свідчать про зловживання процесуальними правами, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи.
Виходячи з цього, порядку повідомлення адресата про надходження судової повістки, обізнаність відповідача про знаходження справи в провадженні суду та її предмет, суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним, а тому вважає можливим розглянути справу в заочному порядку, проти чого не заперечували позивач та її представник.
За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, проти чого не заперечувала позивач у своїй заяві.
Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, надавши суду листи, в яких просять розглядати справу в їх відсутність.
Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, заслухавши думку малолітньої дитини, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.04.2010 року, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05.12.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.01.2015 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24.11.2014 року.

З 25.12.2015 року позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 .

Згідно характеристики дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учня 3-А класу спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 137 м.Києва з поглибленим вивченням англійської мови № 157 від 29.07.2020 року, позивач підтримує зв`язок з класним керівником та вчителями, цікавиться успішністю, поведінкою сина, його стосунками з іншими дітьми у колективі. Систематично відвідує консультації з батьками. Батьки хлопчика розлучені. ОСОБА_6 проживає з матір`ю та вітчимом ОСОБА_5 , які піклуються про дитину, створюють необхідні умови для навчання, відпочинку, збереження здоров`я, всебічного розвитку. Батько ОСОБА_3 за період навчання ОСОБА_4 у школі батьківські консультації та індивідуальні зустрічі з класним керівником та вчителями не відвідував.

Аналогічною за змістом є і характеристика № 42 від 19.03.2021 року.

Як вбачається з висновку психолога щодо результатів обстеження 30.12.2020 року дитини ОСОБА_4 , складеного дитячим психологом Пасічник О.В. , між дитиною та його біологічним батьком ОСОБА_3 повністю відсутній соціальний та психологічний зв`язок, дитина не сприймає ОСОБА_3 як свого батька. Дитина бажає повністю відсторонитись від свого біологічного батька ОСОБА_3 та припинити із ним будь-які соціальні зв`язки. Повноцінним батьком для дитини є папа ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ), тому малолітній ОСОБА_4 для збільшення соціального зв`язку з папою ОСОБА_5 має бажання в майбутньому змінити своє прізвище з « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов громадянки ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 23.12.2020 року № 147, складеного Службою у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, під час обстеження за адресою: АДРЕСА_1 , сім`я матеріально забезпечена, малолітній ОСОБА_6 проживає разом з матір`ю та вітчимом, забезпечений всім необхідним для навчання, розвитку та відпочинку.

Як вбачається з акту обстеження умов проживання, акту № 370/21 оцінки потреб сім`ї/особи, висновку оцінки потреб сім`ї від 28.07.2021 року, складених Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації, відповідач як батько дитини здатний виконувати батьківські обов`язки по вихованню дитини. З вказаним висновком відповідач погодився, про що свідчить його підпис у вказаному висновку.

28.07.2021 року відповідачем надано письмові пояснення начальнику Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації, в яких він зазначає про те, до він знає, що в Деснянському районному суді м.Києва розглядається справа по позбавлення його батьківських прав. Позов не підтримує. Веде здоровий спосіб життя, має постійну роботу. Має бажання брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Згідно висновку органу опіки та піклування Бориспільської міської ради, погодженого рішенням виконавчого комітету міської ради № 968 від 06.12.2021 року, орган опіки та піклування вважає можливим позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач просить задовольнити її вимоги в повному обсязі, вказуючи на те, що відповідач жодним чином не приймає участі у житті дитини, нехтує покладеними на нього обов`язками, матеріально дитину не забезпечує, не проявляє до неї жодного інтересу, повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.

Суд вважає, що доводи позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції, про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Згідно з частиною восьмою статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України, орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція прав людини) (пункт 47 рішення Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в цьому випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції прав людини і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке, у свою чергу, не є абсолютним.

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд, з однієї сторони, має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції прав людини. З іншої сторони, обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення права неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).

Статтею 8 Конвенції прав людини гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції прав людини, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського суду у справі «Хант проти України»).

Європейський суд у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів, та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.

Разом з тим у рішенні Європейського суду у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Таким чином, при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту.

Також, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21), Верховний Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків».

ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією.

Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією.

Позбавлення батьківських прав відповідача в судовому порядку скасувало лише правовий зв`язок між ним та його дітьми, підтвердило відсутність фактичного духовного зв`язку між батьком та дітьми.

За змістом статті 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Так, згідно висновку органу опіки та піклування Бориспільської міської ради, погодженого рішенням виконавчого комітету міської ради № 968 від 06.12.2021 року, орган опіки та піклування вважає можливим позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, за висновком психолога щодо результатів обстеження 30.12.2020 року дитини ОСОБА_4 , складеного дитячим психологом Пасічник О.В. , між дитиною та його біологічним батьком ОСОБА_3 повністю відсутній соціальний та психологічний зв`язок, дитина не сприймає ОСОБА_3 як свого батька. Дитина бажає повністю відсторонитись від свого біологічного батька ОСОБА_3 та припинити із ним будь-які соціальні зв`язки. Повноцінним батьком для дитини є папа ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ), тому малолітній ОСОБА_4 для збільшення соціального зв`язку з папою ОСОБА_5 має бажання в майбутньому змінити своє прізвище з « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пояснили, що знають родину ОСОБА_1 7-8 років та підтвердили, що в їх родині існують добрі родинні відносини та створені всі належні умови для малолітнього сина сторін. Свідок ОСОБА_12 також зазначила, що за цей період бачила відповідача лише 1 раз на дні народження дитини.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 , який є чоловіком позивача, пояснив, що він проживає разом з позивачем та опікується малолітньою дитиною сторін з її 4-річного віку. Відповідач за весь цей час лише двічі забирав дитину до себе, після чого ОСОБА_6 розповідав, що батько залишав його з тіткою, а сам з друзями пив пиво. Останній раз він бачив відповідача у 2017 року на дні народження дитини і дитина з відповідачем на святкуванні не спілкувалась.

В судовому засіданні в присутності психолога заслухано думку малолітнього ОСОБА_4 , який зазначив, що останній раз бачив відповідача у 2017 році і в тому ж році останній раз спілкувався по телефону. Бабуся та дідусь з боку батька також не телефонують. Мама йому не каже, що відповідач поганий. Малолітній ОСОБА_4 вказав, що йому байдуже на ОСОБА_3 (відповідача), він не вважає його своїм батьком і не бажає з ним спілкуватись. Він називає батьком ОСОБА_5 (чоловіка позивача), любить його і хоче, щоб він був його татом.

Вирішуючи спір, суд виходить з того, що відповідач в останній раз приїжджав до дитини у 2017 році та з цього ж року з дитиною взагалі не спілкується, не турбується про неї, не утримує матеріально.

Крім того, як вже зазначено вище, з акту обстеження умов проживання, акту № 370/21 оцінки потреб сім`ї/особи, висновку оцінки потреб сім`ї від 28.07.2021 року, складених Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації, вбачається, що відповідач як батько дитини здатний виконувати батьківські обов`язки по вихованню дитини. З вказаним висновком відповідач погодився, про що свідчить його підпис у вказаному висновку.

Однак, відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що він виконує свої батьківські обов`язки або не може їх виконувати з поважних причин.

З висновку органу опіки та піклування Бориспільської міської ради, погодженого рішенням виконавчого комітету міської ради № 968 від 06.12.2021 року, вбачається, що 19.10.2021 року на засіданні комісії відповідача було офіційно попереджено про зміну ставлення до його батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_4 та зобов`язано надати документи на чергове засідання комісії щодо його участі у вихованні та матеріальному утриманні сина. Відповідач був офіційно запрошений на чергове засідання комісії на 16.11.2021 року, на яке не з`явився та не надав документи щодо зміни його ставлення до виконання батьківських обов`язків, що було розцінено як мовчазну згоду на позбавлення його батьківських прав та свідоме нехтування батьківськими обов`язками, які зводяться виключно до його абстрактного бажання залишатись батьком дитини, при цьому не вчиняючи ніяких дій.

Суд погоджується з даним висновком та зазначає, що після написання відповідачем письмових пояснень від 28.07.2021 року про його бажання виконувати свої батьківські обов`язки ним жодних дій, спрямованих на виконання таких обов`язків, вчинено не було. Суд зауважує і на те, що з моменту написання цих пояснень та до моменту розгляду справи по суті минув майже рік.

Суд також звертає увагу на те, що відповідач достовірно обізнаний про розгляд справи в суді, оскільки був присутній в підготовчому судовому засіданні 24.03.2021 року. Проте після вказаної дати відповідач в жодне судове засідання не з`явився, ухилявся від отримання судових повісток. Крім того, відзиву на позовну заяву та будь-яких доказів на заперечення вимог позивача не надав, з будь-якими клопотаннями за весь період часу не звертався, що свідчить про його байдуже ставлення як до результатів розгляду справи, так і до долі дитини.

Таким чином, аналізуючи встановлені вище обставини в сукупності з наведеними правовими нормами, суд приходить до висновку про те, що відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дитини є взагалі відсутньою, що в свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. При цьому суд звертає увагу на те, що відсутні будь-які докази того, що з боку позивача відповідачу створювались будь-які перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Відтак, суд вважає встановленим той факт, що відповідач з 2017 року не брав та не бере участі у вихованні дитини, не піклується про неї, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, як складову частину виховання.

Вищевказані встановлені обставини свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя.

Таким чином, врахувавши конкретні обставини справи, якнайкращі інтереси дитини та її думку, а також те, що відповідач фактично не виконував свої батьківські обов`язки з майже 5 років, суд приходить до висновку про застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини ухиляється, нехтує батьківськими правами, не піклується про дитину, не вживає заходів для вирішення питання виконання батьківських обов`язків по її вихованню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.164, 165, 166 СК України, ЗУ «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 89, 132,141, 263-265, 280, 285, 289 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (а/з № 3227, зроблений Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м.Києві, 22.09.2010 року).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанціїї.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 13 липня 2022 року.

Суддя: