Справа № 210/440/22
Провадження № 2/210/918/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 червня 2022 року Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Літвіненко Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування свої вимог позивач зазначив, що 19.05.2021 року о 17год. 28 хв. сталося ДТП, а саме зіткнення а/м ЗАЗ-DAEWOO, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 з а/м Dodge RAM VAN, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та а/м MAN LE 8.150, д.н.з.и НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 тобто під керуванням співробітника, який на той час працював на позивача та керував транспортним засобом, який належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 . 30 червня 2021 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області винесено постанову, якою притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП ОСОБА_2 . Дану постанову позивач отримав 20.01.2022р.

Позивач зазначає, що через ДТП пошкоджений автомобіль потребував послуг евакуації на СТО для вантажних автомобілів. Вартість евакуації та усунення первинних пошкоджень отриманих підчас ДТП, яка була сплачена позивачем складала 6 724 грн. Транспортний засіб було відновлено для короткочасного руху з метою завершення вантажоперевезення та повернення до м.Одеси для подальшого відновлення. Позивач зазначає, що вартість усунення вторинних пошкоджень отриманих під час ДТП та яка буланим сплачена складала 8300,00грн. Крім того. Через деякий час було виявлено ще одне пошкодження, яке сталось під час ДТП та не було виявлено під час первинної діагностики автомобілю, вартість усунення цього пошкодження складало 7100грн. Крім того, через ДТП автомобіль простояв на місці майже 23 години та через це ТОВ «Карго Транс Сервіс» яке на той час орендувало цей ТЗ утримало з позивача гроші в сумі 4600грн. як це передбачено договором та розраховується із врахуванням 200грн. за кожну годину простою транспортного засобу, що укладений між позивачем та ТОВ «Карго Транс Сервіс», оскільки в автомобілі знаходився вантаж,який повинен був бути вивантаженим 19.05.2021р. у м. Кривий Ріг. Разом сума завданих позивачеві збитків складала 26 724 грн.

Ухвалою від 03.02.2022 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України.

Відповідачу направлялась позовна заява з додатками та копія ухвали про прийняття до розгляду та відкриття провадження за адресою місця реєстрації. Вказане повернулось на адресу суду з відміткою «вручено адресату».

Відповідач ОСОБА_2 отримавши копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву.

Так, у відзиві, поданому в строки та за встановленими правилами, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що позивачем не було проведено товарознавчого дослідження вартості вантажного транспортного засобу MAN LE 8.150, у зв`язку із чим, відповідач не викликалась для участі в технічному огляді автомобіля, за результатом якого повинно було складено висновок автотоварознавчого дослідження. На вирішення автотоварознавчого дослідження повинні були поставлені питання про вартість відновлювального ремонту та матеріального збитку завданого позивачу у зв`язку із ДТП. Однак позивач знехтував необхідність проведення такого дослідження, а це означає, що оцінка завданого збитку позивачем не здійснена. Замість цього, позивач надав суду видаткову накладну на суму 6 724,00 грн., видаткову накладну на суму 8 300,00 грн. та акт про надання послуг на суму 7 100,00грн. Із зазначених документів вбачається, що позивачу надано послугу ремонту елементів та деталей підвіски автомобіля MAN LE 8.150. Крім того, відповідач наголошує, що зазначені вище документи не мають жодного відношення до ДТП, що мала місце 19.05.2021 р. Крім того, позивачем не надано суду жодного документа про наявність причинно-наслідкового зв`язку між ДТП, що мала місце 19.05.2021 р. та понесеними витратами на придбання запчастин і проведення ремонтних робіт позивачем. Сам по собі акт виконаних робіт з зазначенням виконаних робіт та їх вартості, наданий у додатках до позовної заяви не є належним та допустимим доказом вартості завданої відповідачем матеріальної шкоди. Окрім того, позивачем надано лист ООО «ПРЕМЬЕР ИНВЕСТ ЛТД» про простій автомобіля MAN LE 8.150. Зазначає,що позивач посилається на невідомий суду договір з ТОВ «Карго Транс Сервіс» з яким нібито позивачем було укладено договір оренди. Позивач здійснив арифметичні розрахунки у зв`язку із простоєм внаслідок ДТП на власний розсуд, не підтверджуючи це жодними доказами. Видаткові накладні та акти наданих послуг, що видані ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 є неналежними доказами.

Відповідь на відзив ні позивачем, ні його представником до суду не подавалась.

Положеннями ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна фізичний особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка спричинила шкоду, при наявності вини.

Згідно до ч.1 статті 22 ЦК України: особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що 30.06.2021р. Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області винесено постанову, якою визнано ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.3).

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 19 травня 2021 року серії ДПР18 №187829, водій ОСОБА_2 19 травня 2021 року о 17 годині 28 хвилин, в Металургійному районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, біля буд.№114 по вул. Вадима Гурова, керуючи автомобілем «ЗАЗ-DAEWOO» номерний знак НОМЕР_1 , не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, перед зміною напрямку руху не переконалася, що це буде безпечно, та не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, а саме при повороті ліворуч, не надала переваги в русі транспортному засобу «DODGE RAM VAN WAGON» номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів, після чого транспортний засіб «ЗАЗ-DAEWOO» номерний знак НОМЕР_1 , здійснив додаткове зіткнення з автомобілем «MAN LE8.150», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок ДТП всі транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, чим завдано матеріальні збитки. Будучи присутньою при розгляді справи ОСОБА_2 надала пояснення по суті справи, провину визнала, підтвердила обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Транспортний засіб «MAN LE8.150», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 належить ОСОБА_1 (а.с.4).

Позивач обґрунтовує понесені ним витрати згідно видаткової накладної №344 від 20.05.2021р. із зазначенням суми 6 724,00грн., видаткової накладної №130/ВН-1 від 21.05.2021р. із зазначенням суми 8300,00грн. та квитанції до наряду-замовлення №ОО00000017 від 29.06.2021р. на суму 7100грн.(а.с.5,6,7).

Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи на підтвердження простою транспортного засобу лист - відповідь ООО «ПРЕМЬЕР ИНВЕСТ ЛТД» від 28.05.2021р. з якого вбачається, що в автомобілі «MAN LE8.150», номерний знак НОМЕР_3 знаходився пристрій моніторингу Teltonika FM420, imei НОМЕР_5 з 19.05.2021 17:44:05 по 20.05.2021 13:00:15 за адресою Дніпропетровська обл.., м. Кривий Ріг, вул. Тайгова, час простою 19:16:10 а також з 20.05.2021 13:46:56 по 20.05.2021 17:34:03 за адресою Дніпропетровська обл.., м. Кривий Ріг, вул. Цимлянська, 3б час простою 3:47:07 (а.с.9).

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ "СК "УКРАЇНСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СТАНДАРТ" (поліс № АО № 1857786), а страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого складала 1 30 000.00 грн., що підтверджується полісом №АО/1857786 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим, відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», положення якого спрямовані на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 28, 29 Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це, серед іншого, шкода пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

При цьому, відповідно до ст. 30 Закону, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Ураховуючи, що позивачем не було проведено товарознавчого дослідження вартості вантажного транспортного засобу MAN LE 8.150, не було викликано відповідача для участі в технічному огляді автомобіля, за результатом якого повинно було бути складено висновок автотоварознавчого дослідження суд приходить до висновку про недоведеність останнім понесених ним матеріальних витрат та недоведеністю матеріальної шкоди.

Так, на вирішення автотоварознавчого дослідження повинні були поставлені питання про вартість відновлювального ремонту та матеріального збитку завданого позивачу у зв`язку із ДТП. Однак позивач знехтував необхідність проведення такого дослідження, а це означає, що оцінка завданого збитку позивачем не здійснена та не доведена. Замість цього, позивач надав суду видаткову накладну на суму 6 724,00 грн., видаткову накладну на суму 8 300,00 грн. та акт про надання послуг на суму 7 100,00 грн. Із зазначених документів вбачається, що позивачу надано послуги ремонту елементів та деталей підвіски автомобіля MAN LE 8.150. Зазначені документи не мають жодного відношення до ДТП, що мала місце 19.05.2021 р. оскільки з них неможливо встановити причинно-наслідковий зв`язок між ДТП 19.05.2021р. та шкодою, спричиненою транспортному засобу.

Позивачем не надано суду жодного документа про наявність причинно- наслідкового зв`язку між ДТП, що мала місце 19.05.2021 р. та понесеними витратами на придбання запчастин і проведення ремонтних робіт.

Сам по собі акт виконаних робіт з зазначенням виконаних робіт та їх вартості, наданий у додатках до позовної заяви не є належним та допустимим доказом вартості завданої відповідачем матеріальної шкоди. Таким чином, позивач на власний розсуд, без належного підтвердження розміру завданих збитків помилково ототожнює їх з розміром виконаних робіт, у той час, як причинно-наслідковий зв`язок ушкоджень транспортного засобу у певних обставинах дорожньо-транспортної пригоди так і реальна вартість завданої відповідачем матеріальної шкоди мас підтвердити виключно експертне автотоварознавче дослідження.

Обов`язок проводити оцінку при визначенні розміру завданого збитку зазначений і в статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Рахунок та акти виконаних робіт надані СТО не є належним та допустимим доказом у справі. Подібну позицію висловили і судді Верховного Суду у складі палати Касаційного цивільного суду у Постанові № 466/9318/14-ц від 27.06.2018 року. У зазначеній справі судді відкинули як доказ акт виконаних робіт з СТО та надали перевагу оцінці проведеній страхової компанією на підставі якої було здійснено виплату страхового відшкодування. У справі, що розглядається оцінка страховою компанією не проводилася, як і не проводилася експертна, а відтак відсутні будь-які належні та допустимі докази розміру завданого збитку.

Окрім того, позивачем надано лист ООО «ПРЕМЬЕР ИНВЕСТ ЛТД» про простій автомобіля MAN LE 8.150. Позивач посилається на невідомий суду договір з ТОВ «Карго Транс Сервіс» з яким нібито позивачем було укладено договір оренди. Позивач здійснив арифметичні розрахунки у зв`язку із простоєм внаслідок ДТП на власний розсуд, не підтверджуючи це жодними доказами.

Видаткові накладні та акти наданих послуг, що видані ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 є неналежними доказами.

Крім того, позивач в позові зазначає, що в день ДТП за кермом транспортного засобу MAN LE 8.150. знаходився співробітник підприємства позивача, який на той час працював на позивача, а саме ОСОБА_4 . Проте позивачем також не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що внаслідок ДТП 19.05.2021 року, що сталося з її вини, транспортний засіб позивача було пошкоджено. Однак позивачем жодним чином не доведено понесеної ним матеріальної шкоди внаслідок ДТП.

Позивачем не надано суду жодного документа про наявність причинно-наслідкового зв`язку між ДТП, що мала місце 19.05.2021 р. та понесеними витратами на придбання запчастин і проведення ремонтних робіт. Крім того, позивачем не надано суду даних, чи звертався від до ПАТ "СК "УКРАЇНСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СТАНДАРТ" з метою відшкодування матеріальної шкоди, адже цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована саме в ПАТ "СК "УКРАЇНСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СТАНДАРТ".

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України "Про страхування").

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України "Про страхування". До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 26724,00 грн.

За змістом ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку

Положеннями п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За змістом статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором та/або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого.

Разом з тим, у порушення принципу пропорційності законом не встановлено механізму захисту права осіб (поновлення права), які добросовісно виконують покладені на них обов`язки, якщо шкода не відшкодована не з їхньої вини. Тому тлумачення права щодо відшкодування шкоди за наслідками страхового випадку за Законом № 1961-IV, має здійснюватися з огляду на добросовісне виконання зобов`язань та поведінки всіх учасників (добросовісна чи недобросовісна поведінка/дії) та пропорційність інтересів усіх учасників цих правовідносин.

За загальним принципом, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, як уже зазначалось, винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону).

Відтак, суд приходить до висновку, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19)).

Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди.

Відтак, необґрунтованими є доводи позивача про те, що шкода має бути відшкодована її заподіювачем в даній справі.

З огляду на вказане, суд погоджується з доводами відповідача ОСОБА_2 яка заперечувала проти відшкодування шкоди, оскільки вважає, що саме на її страховика покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування, тому у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди відмовляє. Інші доводи позивача не спростовують відсутність підстав для задоволення позовних вимог та не впливають на висновки суду.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 11, 13, 979, 980, 988, 993, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 1, 7, 10, 27 Закону України "Про страхування", ст.ст. 2, 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 83, 95, 141, 223, 229, 259, 263-265 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: Н. А. Літвіненко