єдиний унікальний номер справи 546/948/21
номер провадження 2/546/77/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2022 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Зіненка Ю.В., за участі секретаря судового засідання Захарченко Л.Я., представника відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсним кредитного договору б/н від 08.09.2019,-

встановив:

30 вересня 2021 року до Решетилівського районного суду Полтавської області звернувся представник АТ «Універсал Банк» до суду з вказаним позовом про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості. Позов мотивовано тим, що в жовтні 2017 року банк запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в акціонерному товаристві «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.

08 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 08.09.2019. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердила своїм підписом, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір, та зобов`язалася виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 25 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на неї обов`язки перед банком не виконала, порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість за наданим кредитом.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань, станом на 07.06.2021 року утворилася заборгованість, що становить 31541,96 грн та складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту).

Посилаючись на викладені обставини позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 31541,96 грн. та судові витрати у розмірі 2 2270,00 грн.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2021 року було відкрито провадження по справі та призначено судове засідання на 17 листопада 2021 року.

15 листопада 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву з додатками в якому відповідачка вважала позовні вимоги позивача незаконними та необґрунтованими, оскільки між сторонами ніколи не укладався договір в письмовій формі, а відповідно до п.2 ст. 1055 ЦК України такий договір є нікчемним; право нараховувати передбачені договором проценти не зазначені в Анкеті заяві до Договору про надання банківських послуг. «Умови обслуговування рахунків фізичної особи», Тарифи, Таблиця обчислення вартості кредиту та Паспорт споживчого кредиту не є складовими Анкети заяви до договору про надання банківських послуг від 08.09.2019; не відкрито поточний рахунок на ім`я позичальника ОСОБА_1 , що є істотною умовою та передбачено ч.1 ст. 1066 ЦК України; Анкета заява до договору про надання банківських послуг від 08.09.2019 не містить інших істотних умов, притаманних споживчому кредитуванню: письмовий документ під назвою «Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 08.09.2019 станом на 07.06.2021» не може вважатися належним та допустимим доказом щодо неналежного виконання зобов`язань відповідача, а лише ґрунтується на особистих припущеннях позивача; позивач штучно збільшив тіло кредиту за рахунок відсотків, які він включив до тіла кредиту; в Анкеті заяві до Договору про надання банківських послуг не зазначений строк кредитування. Також у відзиві в порядку статті 93 ЦПК України було поставлено позивачу ряд запитань (а.с.49-57, 58-60).

15 листопада 2021 року до суду від відповідачки ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява про захист прав споживачів та визнання недійним кредитного договору № б/н від 08 вересня 2019 року, в якій відповідачка зазначила, що укладання усного договору № б/н від 08 вересня 2019 року між сторонами стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та прав позичальника, як споживача кредитної послуги з боку АТ «Універсал Банк», а саме: не було виконано переддоговірну роботу з позичальником; відсутність письмової форми укладення договору; усний договір №б/н від 08.09.2019 не містить умови, які регулюють розірвання договору: постійна одностороння зміна умов кредитного договору; протиправне включення до тіла кредиту несплачених відсотків та нарахування відсотків на відсотки (а.с.а.с.61-64).

Ухвалою суду від 17.11.2021 було прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» до спільного розгляду з первісним позовом, об`єднавши позови в одне провадження, та здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання було призначено на 16 грудня 2021 року.

28 січня 2022 року до суду від позивача за первісним позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» надійшла відповідь на відзив з додатками, в якій представник позивача надав відповіді на запитання відповідачки та зазначив, що відповідно до виписки по руху коштів на рахунку кредитний ліміт боржника складає 21400,00 грн. Відповідно до виписки про рух коштів на рахунку баланс на кінець періоду складає мінус 10141,96 грн, тобто заборгованість складає 31541,96 грн. ця заборгованість складається з повністю використаного боржником кредитного ліміту в сумі 21400,00 грн та суми овердрафту (мінусу по картці), яка становить 10141,96 грн. Відповідно до виписки про рух кошті по картці всього за весь час користування карткою боржником було проведено поповнень карткового рахунку на суму 41686,66 грн, а витрат на суму 73228,62 грн. Отже, сума коштів, яка досі не повернута банку становить 31541,96 грн (73228,62 грн - 41686,66 грн). крім того, відповідно до пункту 3 Анкети заяви від 08.09.2019 підписанням договору боржник підтвердив, що він ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг та отримав їх примірники у мобільному додатку (а.с.а.с.96-105, 106-119).

Підготовче провадження у справі було закрито 04 лютого 2022 року та призначено судове засідання на 03 березня 2022 року, яке неодноразово відкладалося з незалежних від суду причин.

В судовому засіданні 16 червня 2022 року позивачка надала заяву про врахування при винесенні рішення Решетилівським районним судом Полтавської області рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 щодо захисту прав споживачів, висновків Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 на обґрунтування того, що підписана заява анкета про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета заява не може розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору(а.с.а.с.208-212). За клопотанням представника позивачки ОСОБА_2 , довіреність щодо якого була посвідчена в судовому засіданні, судовий розгляд справи було відкладено на 05 серпня 2022 року

В судове засідання 05 серпня 2022 року позивач за первісним позовом не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.174). Разом із позовною заявою до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача (а.с.32).

Відповідачка та її представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.169,170).

У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Cудом встановлено, що 08 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та АТ «Універсал Банк» укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг (monobank), відповідно до умов якого АТ «Універсал Банк» відкрив ОСОБА_1 поточний рахунок у гривні. На підтвердження своїх вимог позивачем надано також витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Тарифи та Паспорт споживчого кредиту, які містять інформацію про їх підписання електронним цифровим підписом обома сторонами Договору (а.с. 9-23).

Підписавши анкету-заяву відповідачка погодилася, що ця анкета разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які вона отримала в мобільному додатку, складають договір про надання банківських послуг. Крім того, у заяві зазначено, що ОСОБА_1 просить вважати наведений зразок її власноручного підпису або його аналоги (у тому числі електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкрити їй в Банку та засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, який буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його даних згідно з договором (а.с.8).

З наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з Умовами обслуговування рахунків особи в АТ «Універсал Банк» та Тарифами за карткою Monobank подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Отже, заповненням Анкети-заяви відповідач підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 2 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20.

Таким чином суд вважає, що відповідачка була ознайомлена з Правилами, які діяли на час підписання Анкети-заяви, та добровільно погодилася на такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання.Тобто після підписання анкети-заяви у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання платіжних карток згідно Тарифів та повернути кредит.

Відповідачці ОСОБА_1 на підставі кредитного договору було видано кредитну картку: рахунок № НОМЕР_2 , тип рахунку кредитна карта, дата отримання картки 08.09.2019, строк дії 04/24 (а.с.111).

Відповідно до довідки АТ «Універсал Банк» про розмір встановленого кредитного ліміту ОСОБА_1 за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 08.09.2019 станом на 25.01.2022, встановлена 08.09.2019 сума кредитного ліміту становить 10000,00 грн, 11.01.2020 25000,00 грн, 11.04.2020 24300,00 грн, 08.05.2020 24000,00 грн, 06.07.2020 21400,00 грн (а.с. 113).

Щодо зміни позивачем розміру встановленого кредитного ліміту суд зазначає, що згідно з п. 3 анкети-заяви, підписаної відповідачкою, остання беззастережно погодилася з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту та повідомляти його про це шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

Про факт направлення позивачем відповідачці інформації про зміну розміру кредитного ліміту свідчать копії повідомлень з мобільного додатку (а.с.а.с.114, 115).

Згідно частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами укладено кредитний договір в електронному вигляді у відповідності з проектом «monobank» шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви та надання як клієнтом банку своїх анкетних та паспортних даних для їх завантаження у мобільний додаток.

В Анкеті заяві до Договору про надання банківських послуг від 08.09.2019 ОСОБА_1 просила відкрити поточний рахунок № НОМЕР_2 у гривні на її ім`я, що в подальшому і було зроблено позивачем. Цим спростовується твердження відповідачки у відзиві на позовну заяву про те, що позивачем не було відкрито поточний рахунок на ім`я позичальника.

Таким чином позичальник підтвердив, що ознайомився та отримав примірники документів у мобільному додатку, в якому відбувається попередня ідентифікація клієнта за допомогою завантаження паспортних та інших особистих даних клієнта. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.

На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної, Тарифи банку, паспорт споживчого кредиту, Таблицю обчислення загальної вартості кредиту, з якими відповідач ознайомився шляхом накладення цифрового електронного підпису.

Таким чином, сторони належним чином погодили умови використання кредитної картки та визначений розмір відсотків.

Крім того, судом встановлено, що заява-анкета на отримання кредиту містить персональні дані ОСОБА_1 , зокрема, її паспортні дані та її РНОКПП, які відповідають копіям її паспорта та картки платника податків, які наявні в матеріалах справи.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику.

Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 07.06.2021 року становить 31541,96 грн, який складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту).

Суд погоджується з тим, що даний розрахунок не є первинним документом, як зазначила у відзиві відповідачка ОСОБА_1 , оскільки він не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом. Тому зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку.

Таким чином, вказаний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором №б/н від 08.09.2019, не приймається судом до уваги.

Водночас позивачем було надано виписку про рух коштів на картці ОСОБА_1 , з якої вбачається, що заборгованість останньої станом на 01.05.2021 становить 10141, 96 грн.

Відповідно до поданих до суду 05 серпня 2022 року представником відповідачки ОСОБА_2 письмових пояснень та розрахунків на позовну заяву стосовно розрахунку заборгованості та виписки, як на дату 07.06.2021, так і на дату 01.05.2021 відповідно до розрахунку заборгованість відповідача становить 31541,96 грн, водночас заборгованість відповідача по виписці станом на 01.05.2021 становить лише 10141,96 грн. Також з 24.03.2020 з`являється рядок що має назву, «Щомісячний платіж», внаслідок чого позивачем було неправомірно включено до тіла кредиту суму в розмірі 5016,08 грн (а.с.а.с.175-182).

З таким твердженням представника відповідача суд частково погоджується з огляду на наступне.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання господарських операції і стали підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах віднесені: касові, банківські документи, повідомлення банків, виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок та ін.

Отже банківська виписка про стан рахунку , яка завірена належним чином та містить всі необхідні дані для ідентифікації боржника, дати здійснення операцій між банком та відповідачкою ОСОБА_1 , є належним та допустимим доказом в даній справі.

Суд зазначає, що наданою позивачем випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 підтверджується те, що остання користувався наданою їй карткою, здійснюючи покупки в магазинах, перекази, знімаючи готівкові кошти та поповнюючи свій рахунок, фактично погодившись на запропоновані банком умови.

Провівши арифметичні підрахунки по витратам відповідачки, зазначеним в графі «Сума валюти в картці» виписки про рух коштів на картці ОСОБА_1 судом встановлено, що відповідачкою фактично було використано коштів на суму 73228,62 грн, в той час як поповнень карткового рахунку було здійснено на суму 41686,66 грн. Тобто загальна сума заборгованості становить 31541, 96 грн (73228,62 - 41686,66).

З вказаними сумами погоджується і позивач, про що він зазначив у відповіді на відзив (а.с.99).

Щодо твердження відповідачки про те, що позивач штучно збільшив тіло кредиту за рахунок відсотків, які він включив до тіла кредиту, суд зазначає наступне.

Як було зазначено вище, підписавши анкету-заяву відповідачка погодилася, що ця анкета разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які вона отримала в мобільному додатку, складають договір про надання банківських послуг. Згідно з п. 11 анкети-заяви усе листування щодо цього договору відповідач просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору. В свою чергу відповідачем не спростовано, що дані документи не відповідають документам, які були ним отримані у мобільному додатку при підписанні Анкети-заяви.

Тобто сторони належним чином погодили умови використання кредитної картки та визначений розмір відсотків.

Однак суд зазначає, що вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом позовна заява не містить.

З огляду на викладене в даній справі не підлягають до застосування правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

При цьому відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Проте детально дослідивши надану позивачем виписку про рух коштів по картковому рахунку відповідачки ОСОБА_1 та розрахунок заборгованості, судом було встановлено, що до загальної суми заборгованості, яка позивачем названа «тілом кредиту», ним за період з 08 вересня 2019 року по 01 травня 2021 року було включено нараховані відсотки на загальну суму 13168,15 грн. Так, за жовтень 2019 року позивачем було нараховано відсотки в сумі 440,59 грн, за листопад 2019 року - 307,21 грн, за грудень 2019 року - 136,37 грн, за січень 2020 року - 508,40 грн, за лютий 2020 року - 467,97 грн, за березень 2020 року - 770,72 грн, за квітень 2020 року - 767,36 грн, за травень 2020 року - 790,96 грн, за червень 2020 року - 793,46 грн, за липень 2020 року - 717,26 грн, за серпень 2020 року - 741,38 грн, за вересень 2020 року - 734,89 грн, за жовтень 2020 року - 801,22 грн, за листопад 2020 року - 790,07 грн, за грудень 2020 року - 829,09 грн, за січень 2021 року - 874,86 грн, за лютий 2021 року - 823,20 грн, за березень 2021 року - 937,44 грн, за квітень 2021 року - 935,70 грн.

У рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Таким чином, з огляду на принцип диспозитивності, суд вважає, що для правильного визначення розміру тіла кредиту необхідно від доведеної належним чином суми заборгованості відповідача за картковим рахунком відняти суму нарахованих позивачем відсотків, що банк без узгодження з відповідачем самостійно нарахував та включав до загальної суми заборгованості.

Тобто фактична заборгованість за тілом кредиту становить 18373,81 грн (31541, 96 грн 13168,15 грн).

Стосовно рядка «Щомісячний платіж» та включення позивачем до тіла кредиту суму в розмірі 5016,08 грн, слід зазначити, що рядки, на які звертає увагу представник відповідачки ОСОБА_2 носять назву «Щомісячний платіж. Витрата у розстрочку від 23.03.2020». Як зазначав позивач в позовній заяві послуга - переведення витрати у розстрочку надається разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Як вбачається з виписки про рух коштів 24.03.2020 на рахунок відповідачки шляхом переведення витрати у розстрочку було зараховано 2080,00 грн, після цього залишок після операції становив 2198,15 грн. Після цього відповідачка продовжувала користуватися наданими коштами шляхом здійснення покупок, поповнення мобільного телефону тощо, фактично прийнявши умови банку. Так само відповідачкою було прийнято запропоновані банком умови на підстави переведення витрати у розстрочку на суму 3996,00, що було здійснено 08.09.2019.

Щодо правомірності суми нарахованих позивачем відповідачці щомісячних платежів по витраті у розстрочку суд зазначає, що клопотань про проведення відповідної судової експертизи від сторони відповідача до суду не надходило.

Таким чином платежі, на які звертає увагу представник позивача, були включені до тіла кредиту правомірно.

З приводу зустрічного позову ОСОБА_1 про захист прав споживачів та визнання недійним кредитного договору № б/н від 08 вересня 2019 року суд зазначає наступне.

Право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, визначене частиною першою статті 15 ЦК України.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення вимог або відмову в їх задоволенні.

Для визнання недійсним кредитного договору необхідним є встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду, у зв`язку з укладенням оспорюваного договору.

Водночас суд зазначає, що оспорюваний кредитний договір був підписаний відповідачкою особистим ключем, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Також як уже було зазначено, без ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, що складають договір про надання банківських послуг, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи зустрічного позову у цій частині.

Доводи ОСОБА_1 , викладені у зустрічній позовній заяві, про те, що договір №б/н від 08.09.2019 не є письмовим, а є усним суд не приймає, з огляду на положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до якої електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Суд не приймає також доводи відповідачки за первісним позовом про те, що договір не містить умов, які регулюють розірвання договору, оскільки відповідно до підпункту 3.5.8 пункту 3.5. Умов обслуговування рахунків фізичної особи клієнт має право у будь який момент відмовитися від виконання договору, попередньо погасивши всю наявну перед банком заборгованість, а також витребувати всі належні йому грошові кошти і надати заяву банку про закриття своїх рахунків (а.с.16).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тобто позивачка була вільна як у виборі фінансових установ для отримання кредиту, так і у виборі форми кредитування.

Про добровільність позиції відповідачки ОСОБА_1 свідчать також надані нею позивачу копії паспорту і РНОКПП та підпис в Анкеті заяві до договору про надання банківських послуг.

Отже суд вважає, що вимоги зустрічного позову є необґрунтованими, а тому зустрічний позов ОСОБА_1 до задоволення також не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За загальним правилом, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, в сумі 18373,81 грн, тобто 58,25 % від суми позову, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судові витрати в сумі 1322,28 грн.

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». В зв`язку з відмовою у задоволенні зустрічного позову, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 11, 12, 13, 76-80, 81, 82, 83, 89, 133, 141, 247, 259, 263-265, 272-273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг від 08 вересня 2019 рокузадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг від 08 вересня 2019 року в сумі 18373 (вісімнадцять тисяч триста сімдесят три) гривень 81 коп., що складається із тіла кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір в розмірі 1322 грн. 28 коп.

В іншій частині позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсним кредитного договору б/н від 08.09.2019 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - Акціонерне товариство «Універсал Банк», місцезнаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19, ;

відповідачка - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

представник відповідачки ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення було складено 08 серпня 2022 року.

Суддя Ю.В. Зіненко