КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9411/2022
Справа № 369/7439/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Савченка С.І., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області,постановлену в м. Київ06 січня 2022 року в складі судді Фінагеєвої І.О. у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов Михайло Андрійович про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою, просиввизнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Корольова М.А. з винесення постанови про опис та арешт майна боржника та акту від 23 липня 2020 року у виконавчому провадженні № 62569061, визнати протиправними і скасувати постанову і акт.

Посилався на те, що в провадженні приватного виконавця Корольова М.А. перебуває виконавче провадження № 62569061 з примусового виконання виконавчого листа № 369/8077/13-ц, виданого 16 травня 2017 року на виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року про звернення стягнення на предмет іпотеки. 14 липня 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, 23 липня 2020 року винесено постанову про опис та арешт майна боржника та складено акт. В постанові було описано та накладено арешт на земельну ділянку пл. 0,1076 га. у АДРЕСА_1 та домоволодіння за цією ж адресою. В акті виконавця зазначено, що невідома особа, яка представилась сином боржника, відмовилася впускати їх на територію домоволодіння, а боржник був відсутній за вказаною адресою. Крім приватного виконавця, участь у виконавчих діях 23 липня 2020 року брали поняті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , представник АТ КБ «ПриватБанк» Пшечук О.В. та суб`єкт оціночної діяльності ТОВ «Експертна служба України» ОСОБА_6.

ОСОБА_1 вважає, що постанова та акт винесені виконавцем незаконно, є протиправними та підлягають скасуванню.

Вказував, що не був повідомлений як боржник про візит приватного виконавця та виконавчі дії 23 липня 2020 року. Оскільки приватний виконавець не був на території земельної ділянки та будинку, то відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень ним повинен був складений акт про неможливість проникнення на земельну ділянку та до садового будинку, однак натомість приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна за відсутності боржника, що позбавило його можливості скористатися право бути присутнім при здійсненні виконавчих дій та залишити свої зауваження.

Зазначав, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не могли бути залучені як поняті, вони є заінтересованими особами, оскільки мають відкриті рахунки в АТ КБ «ПриватБанк», а тому упереджені у відношенні саме цього банку, крім того, підписи понятих в постанові про опис та арешт майна та акті приватного виконавця суттєво відрізняються, що ставить під сумнів їх присутність під час вчинення виконавчих дій.

Вважав, що участь суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_6 в даних виконавчих діях була незаконною, оскільки постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності була винесена приватним виконавцем лише 29 липня 2020 року.

Наголошував, що відповідно до рішення суду звертається стягнення тільки на житловий будинок, а тому накладення арешту і на земельну ділянку є протиправним.

Вказував, що з матеріалами виконавчого провадження ознайомився тільки 21 травня 2021 року, а тому строк на подачу скарги пропущено не було.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 січня 2022 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просив скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 січня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року в справі № 369/8077/21, залишеною без змін постановою Верховного Суду, було задоволено скаргу ОСОБА_1 та визнано протиправними дії приватного виконавця Корольова М.А. з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 62569061 та про арешт майна боржника від 14 липня 2020 року та скасовано ці постанови. Відтак, внаслідок скасування постанови про відкриття та визнання дій виконавця незаконними, всі подальші дії, спрямовані на виконання рішення у примусовому порядку, є автоматично незаконними, оскільки приймаються та здійснюються на підставі саме постанови про відкриття виконавчого провадження. Отже, висновки суду про законність оскаржуваних дій та рішень виконавця та необґрунтованість вимог скаржника є передчасними.

Зазначав, що постановою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року по цій справі скасовано заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року в частині задоволених вимог та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказував, що суд першої інстанції, встановлюючи обставини справи щодо направлення виконавцем на адресу боржника вимоги від 15 липня 2020 року, проігнорував норми Закону України «Про поштовий зв`язок», а також Правил надання послуг поштового зв`язку, якими термін зберігання встановлюється протягом 30 днів, таким чином, невідомо, яким чином вимога виконавця від 15 липня 2020 року вже була повернута за терміном зберігання до 23 липня 2020 року.

Вказував, що з рішення суду вбачається, що право позивача (іпотекодержателя) захищено належним способом, передбаченим п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону, що, у свою чергу, не передбачає видачу виконавчого листа для звернення його до примусового виконання у виконавчому провадженні та проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, тобто зовсім у інший спосіб, ніж передбачено рішенням суду. Враховуючи, що у виконавчому листі № 369/8077/13-ц передбачено лише можливість банку укласти від свого імені договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку, то не могли бути проведені виконавчі дії з опису, арешту, проникнення до житла та земельної ділянки. Відтак, встановивши цю обставину, приватний виконавець повинен був повернути виконавчий лист на підставі п. 7, 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Залишаючи без задоволення скаргу ОСОБА_1 на постанову та акт приватного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що з доказів, наявних в матеріалах справи, підтверджується повідомлення боржника про дату та час проведення приватним виконавцем виконавчих дій щодо опису та арешту земельної ділянки та домоволодіння; доводи скаржника про упередженість та заінтересованість понятих у відношенні до стягувача не знайшли свого підтвердження, а участь суб`єкта оціночної діяльності у виконавчих діях до його призначення не суперечить вимогам закону; при дослідженні акта приватного виконавця від 23 липня 2020 року судом встановлено, що останній відповідає вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень, а тому підстав для визнання його незаконним і скасування немає.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками, виходячи із наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що 16 травня 2017 року Києво-Святошинським районним судом Київської області видано виконавчий лист в справі № 369/8077/13-ц на виконання рішення від 24 червня 2016 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 920102,85 доларів США, що еквівалентно 7 351 621,77 грн., звернуто стягнення на будинок загальною площею 301,10 кв.м., житловою площею 86,30 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки (а. с. 8 т. 1).

На а. с. 9 - 10 т. 1 знаходиться копія постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М.А. від 14 липня 2020 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 62569061 з виконання виконавчого листа від 16 травня 2017 року в справі № 369/8077/13-ц.

На а. с. 132 - 134 т. 1 знаходиться копія вимоги приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М.А. від 15 липня 2020 року № 2371 на адреси стягувача, боржника ( АДРЕСА_2 ), якою приватний виконавець зобов?язував ОСОБА_1 бути присутнім 23 липня 2020 року о 11:00 за адресою АДРЕСА_1 під час проведення приватним виконавцем виконавчих дій щодо опису та арешту нерухомого майна боржника, а саме домоволодіння та земельної ділянки, надати безперешкодний доступ приватному виконавцю до домоволодіння та земельної ділянки для проведення виконавчих дій щодо опису та арешту нерухомого майна.

На а. с. 135 - 136 т. 1 знаходяться копії конвертів з листами, направлених на адреси ОСОБА_1 АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , які повернуто приватному виконавцю з відміткою Укрпошти «За закінченням терміну зберігання».

На а. с. 10 - 11 т. 1 знаходиться копія постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М.А. від 23 липня 2020 року про опис та арешт майна боржника, якою встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником на праві власності зареєстровані земельна ділянка пл. 0,1076 га. за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:037:0028, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 301,10 кв.м., житловою площею 86,30 кв.м. На підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» постановлено описати та накласти арешт на вказане майно.

Постанова містить підписи стягувача (заставодержателя), яким є представник АТ КБ «ПриватБанк» Пшечука О.В., понятих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та особи, залученої до проведення виконавчих дій суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_6 .

На а. с. 12 т. 1 знаходиться копія акту приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М.А. від 23 липня 2020 року, складеного за участі представник АТ КБ «ПриватБанк» Пшечука О.В., понятих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та особи, залученої до проведення виконавчих дій суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_6 про те, що виходом приватного виконавця за адресою АДРЕСА_1 у призначений час згідно вимоги від 15 липня 2020 року № 2371 встановлено, що боржник відсутній. На стук у ворота відкрив чоловік, який представився сином боржника, та повідомив про те, що в даному будинку мешкають його дідусь і бабуся, тобто батьки боржника. Також він підтвердив, що боржник на момент виходу за даною адресою відсутній, проживає за іншою адресою, надати доступ до домоволодіння відмовився. Про відкриття виконавчого провадження йому відомо. Під час зазначених дій вівся відеозапис на реєстратор виконавця.

На а. с. 146 - 148 т. 1 наявна копія постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М.А. від 29 липня 2020 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб?єкта господарювання ТОВ «Експертна служба України» в особі ОСОБА_6. для участі у виконавчому провадженні, якою призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ТОВ «Експертна служба України» у виконавчому провадженні.

На а. с. 152 - 154 т. 1 наявна копія договору № 1437-ПВ/20 про проведення оцінки, укладеного 20 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М.А. з ТОВ «Експертна служба України».

На а. с. 13 - 14 т. 1 наявна копія листа приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М.А. на адресу адвокатського бюро «Касьяненко і Партнери» від 14 травня 2021 року, додатком до якого зазначена належним чином завірена копія матеріалів виконавчого провадження.

На а. с. 45 т. 1 наявна копія протоколу № 512092 проведення електронних торгів від 18 листопада 2020 року, згідно якого ОСОБА_3 є переможцем торгів з продажу лота № 448651, яким є домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 301,10 кв.м., житловою площею 86,30 кв.м., продавець приватний виконавець Корольов М.А.

На а. с. 46 т. 1 наявна копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на будинок за ОСОБА_3 21 грудня 2020 року на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

На а. с. 47 т. 1 знаходиться копія довідки відділу реєстрації місця проживання та ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 03 лютого 2021 року № 337, згідно якої в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 з 28 грудня 2020 року по теперішній час зареєстровані ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

На а. с. 156 - 158 т. 2 знаходиться копія постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М.А. від 17 травня 2021 року у ВП № 62569061 про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 15 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Крім того, до апеляційної скарги ОСОБА_1 надано нові докази: знеособлену копію постанови Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року та копію постанови Верховного Суду від 21 квітня 2022 року в справі № 369/7440/21 за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця та зобов`язання виконати дії; знеособлену копію постанови Київського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року в справі № 369/8077/13-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року в справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому апеляційний суд враховує правові висновки Верховного Суду в постанові від 19 травня 2021 року в справі № 488/1449/16-ц (провадження № 61-9308св20), а саме, встановивши, що суд апеляційної інстанції, змінюючи законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції щодо розміру заборгованості, аргументував свою позицію тим, що розмір нарахованої банком заборгованості за процентами розраховано з застосуванням збільшеної процентної ставки, що не було передбачено умовами, які були узгоджені на час підписання довідок про умови кредитування від 20 вересня 2010 року та 12 січня 2011 року. Однак, до позовної заяви банк відповідних довідок не додавав, не приєднував в якості доказу під час розгляду справи в суді першої інстанції, подавши їх лише на стадії апеляційного перегляду справи. У порушення вимог статті 367 ЦПК України позивач не надав доказів неможливості подання зазначених довідок про умови кредитування до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тому апеляційний суд не мав процесуальних повноважень приймати вказані докази та вирішувати справу з посиланням на ці довідки. Безпідставно змінивши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд допустив помилку в застосуванні процесуального та матеріального закону.

В постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 336/1461/19 (провадження № 61-17391св20), від 07 липня 2021 року у справі № 509/4286/16-ц (провадження № 61-2393св21), від 14 липня 2021 року у справі № 405/2098/18 (провадження № 61-106св21) зроблено правовий висновок про те, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 367 ЦПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Оскільки частина нових письмових доказів (постанова Верховного Суду від 21 квітня 2022 року в справі № 369/7440/21 та постанова Київського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року в справі № 369/8077/13-ц), якими ОСОБА_1 обґрунтовує свої доводи, не існувала станом на момент ухвалення рішення суду першої інстанції і ці документи були виготовлені пізніше, вони не можуть бути прийняті апеляційним судом.

Щодо інших доказів (постанови Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року в справі № 369/7440/21), то заявником не надано доказів неможливості подання їх до суду першої інстанції з об`єктивних причин, що не залежали від нього.

Крім того, клопотання про поновлення процесуального строку для прийняття нових доказів та прийняття їх до розгляду в апеляційній скарзі не заявлене.

За наведених обставин апеляційний суд не вбачає підстав для прийняття нових доказів та надання їм оцінки.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Апеляційний суд не приймає доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що постановами Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року та Верховного Суду від 21 квітня 2022 року задоволено його скаргу та визнано протиправними дії приватного виконавця Корольова М.А. з відкриття виконавчого провадження і скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження, а також про те, що постановою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року скасовано заочне рішення, на підставі якого проводилось примусове виконання у ВП № 62569061, оскільки дані доводи ґрунтуються на нових доказах, які не були прийняті апеляційним судом.

Оцінюючи правильність висновків суду першої інстанції в сукупності зіншими доводами апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право брати участь у вчиненні виконавчих дій.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов`язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику. Після надходження відомостей про наявність майна боржника виконавець проводить опис такого майна, накладає на нього арешт, вилучає його і реалізує в установленому цим Законом порядку.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.

Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог.

Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. При нотаріальному посвідченні такого договору купівлі-продажу правовстановлюючий документ на предмет іпотеки не подається.

Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Надаючи оцінки аргументам ОСОБА_1 , викладеним у його скарзі на обґрунтування протиправності дій державного виконавця, суд першої інстанції зосередився на тому, що боржник був повідомлений про дату та час проведення приватним виконавцем виконавчих дій щодо опису та арешту земельної ділянки та домоволодіння, оскільки відповідна вимога була направлена на адресу боржника, зазначену у виконавчому листі, рекомендованим поштовим відправленням; на відсутності доказів заінтересованості або упередженості понятих, присутніх під час виконавчих дій, а також на законній присутності суб`єкта оціночної діяльності, не залученого відповідною постановою приватного виконавця, при проведенні виконавчих дій щодо опису та арешту майна боржника.

Разом із тим, судом першої інстанції безпідставно не надано оцінки аргументам заявника щодо незаконності накладення приватним виконавцем арешту на нерухоме майно боржника в порядку виконання рішення.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року в справі № 369/8077/13-ц в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 920102,85 доларів США, що еквівалентно 7 351 621,77 грн., звернуто стягнення на належний ОСОБА_1 будинок загальною площею 301,10 кв.м., житловою площею 86,30 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Судом першої інстанції не надано оцінки тим обставинам, що предметом, на який звертається стягнення, є саме житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , відтак у приватного виконавця не було передбачених законом підстав для опису і накладення арешту на інше належне боржнику майно - земельну ділянку пл. 0,1076 га. за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:037:0028, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Крім того, за змістом резолютивної частини вказаного судового рішення, що викладена у виконавчому документі від 16 травня 2017 року № 369/8077/13-ц, передбачено право іпотекодержателя ПАТ КБ «ПриватБанк» на продаж предмета іпотеки з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу, що виключає можливість проведення передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів з примусового виконання судового рішення органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року в справі № 369/7440/21, які підлягають врахуванню апеляційним судом відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Наведені обставини залишені поза увагою суду першої інстанції і зроблено передчасний та помилковий висновок про відповідність дій приватного виконавця вимогам закону та відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, оскільки приватний виконавець взагалі не мав проводити заходи з примусового виконання даного рішення, апеляційний суд не надає оцінки доводам апеляційної скарги щодо відсутності доказів належного повідомлення боржника про час і місце проведення виконавчих дій та висновкам суду першої інстанції з приводу цього та інших аргументів ОСОБА_1 у його скарзі.

Виходячи із наведеного, ухвала суду першої інстанції постановлена внаслідок неповного з?ясування обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю викладених у ній висновків обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, відтак ухвала суду не може вважатись законною і обґрунтованою, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи вимоги скарги ОСОБА_1 по суті, апеляційний суд виходить із того, що зі змісту рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року в справі № 369/8077/13-ц право позивача (іпотекодержателя) було захищене належним способом, передбаченим п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону, що, в свою чергу, не передбачає видачу виконавчого листа для звернення його до примусового виконання у виконавчому провадженні та проведення прилюдних торгів предмета іпотеки.

Відтак, оскільки арешт та опис майна боржника в даному випадку не могли забезпечити реального виконання рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», дії приватного виконавця щодо опису та арешту будинку та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 вчинені з порушенням наведених вимог закону.

Таким чином, у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М.А. при винесенні оскаржуваної постанови про опис та арешт майна боржника від 23 липня 2020 року були відсутні правові підстави для її прийняття, як і для складання акту в межах цих же виконавчих дій.

Враховуючи, що акт та постанова є видами рішень, які під час здійснення виконавчого провадження приймає виконавець, вони підлягають оскарженню відповідно до ст. 447 ЦПК України.

Оскільки під час апеляційного перегляду доводи ОСОБА_1 щодо неправомірності дій приватного виконавця по вчиненню виконавчих дій з опису та арешту майна боржника та необхідності скасування прийнятих ним рішень знайшли своє підтвердження, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду відповідно до п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки постановлена в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, з прийняттям нової постанови про задоволення скарги на дії та рішення приватного виконавця.

На підставі ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат, та оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, а боржник звільняється від сплати судового збору, судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 496,20 грн. підлягає стягненню з приватного виконавця в дохід держави.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 січня 2022 року скасувати та прийняти нову постанову.

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов Михайло Андрійович про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова Михайла Андрійовича з винесення акту та постанови про опис та арешт майна боржника від 23 липня 2020 року у виконавчому провадженні ВП № 62569061 та скасувати акт та постанову.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова Михайла Андрійовича (м. Київ вул. Костьольна 7 оф. 4) в дохід держави судові витрати в розмірі 496,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2022 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Савченко С.І.

Яворський М.А.