Справа № 716/1323/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.12.2022 року місто Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого судді Вайновської О.Є.,

секретаря судового засідання Кулька О.М.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Данищука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 08.08.2009 року виконкомом Дорошовецої сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, актовий запис №04, посилаючись на припинення з 2021 року шлюбних відносин з відповідачкою через різні погляди на життя та сімейні обов`язки, неможливість примирення.

Ухвалою судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 03.10.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено її розгляд.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснив, що протягом останніх двох років відповідачка більшість часу проживає за межами України, що відобразилося на їх сімейних стосунках. Спроби примиритися не дали результатів. Просив суд розірвати шлюб.

Представник позивача адвокат Данищук В.В. наполягав на задоволенні позову.

Відповідачка до судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов визнала.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову про розірвання шлюбу з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.08.2009 року, про що виконкомом Дорошовецої сільської ради Заставнівського району Чернівецької області вчинено актовий запис №04.

Сторони є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом РАЦС Заставнівського РУЮ Чернівецької області, актовий запис №22 від 17.03.2010 року.

За змістом ст.ст.104, 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України).

Відповідно до ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, встановивши під час розгляду справи що шлюбні відносини між сторонами припинені протягом тривалого часу і сторони не бажають примирення, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя, а отже шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 08.08.2009 року виконкомом Дорошовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області слід розірвати і це не порушить права сторін, права їх малолітньої дитини.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Одночасно з вимогою про розірвання шлюбу позивач заявив про залишення проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з батьком. При цьому позивач посилався на постанову Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18, згідно якої за загальним правилом, при відсутності спору між батьками з ким будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з одним із батьків одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що місцем проживання позивача, відповідачки та їх малолітньої дитини ОСОБА_3 є житловий будинок АДРЕСА_1 .

Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 161 СК України, в свою чергу, врегульовано процедуру визначення місця проживання дитини в разі наявності спору між батьками.

Так, відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Отже, з аналізу вищевказаних норм Сімейного кодексу України можна дійти висновку про те, що в разі якщо спір між батьками відсутній, місце проживання дитини визначається за згодою батьків, тобто в договірному порядку, а судом лише за наявності між батьками спору.

З пояснень позивача, малолітньої дитини ОСОБА_3 , думку якої суд заслухав під час розгляду справи, з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання родини Вигнан від 31.08.2022 року вбачається, що протягом останніх двох років, тобто з часу припинення шлюбних відносин між сторонами та їх окремого проживання, дитина ОСОБА_3 проживає за вказаною адресою разом з батьком ОСОБА_1 і за цей час питання про зміну або визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 як з боку матері так і з боку батька не порушувалось. Більш того, в матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява відповідачки ОСОБА_2 про згоду на проживання її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 ..

Вказані обставини свідчать про те, що сторонами досягнуто згоди щодо місця проживання малолітньої ОСОБА_3 за місцем її постійного проживання разом з батьком.

Процедури визначення місця проживання дитини в разі відсутності спору між батьками із залученням суду не існує.

І це узгоджується із завданням та основними засадами цивільного судочинства, відповідно до яких здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором і кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст.ст.5,4 ЦПК України). Іншими словами, захист прав особи судом здійснюється у разі їх порушення.

Посилання представника позивача на те, що непідтвердження рішенням суду місця проживання дитини з батьком може призвести до порушення прав дитини, зокрема, на надання медичної допомоги чи під час перетину державного кордону, суд вважає необґрунтованими, оскільки суд не ухвалює рішення про захист прав, порушення яких не виникло, або може виникнути в майбутньому. Також суд не здійснює підтвердження рішенням місця проживання дитини.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18, на яку посилався представник позивача як на підставу для задоволення вимоги про залишення проживання дитини з батьком одночасно з вирішенням вимоги про розірвання шлюбу, Верховний Суд висловився про те, що за відсутності між батьками спору щодо місця проживання дитини, цей спір судом не вирішується. І це узгоджується з положеннями ст.ст.160, 161 СК України. Нормами Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України не передбачено вирішення питання про залишення проживання дитини, а передбачено лише вирішення спору про визначення місця проживання дитини. Сутність та правову природу поняття «залишення проживання дитини», правові наслідки, які воно створює для сторін, відмінність вищевказаних понять Верховний Суд не досліджував, не надавав цьому відповідної правової оцінки. А тому, на переконання суду, під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини чи залишення проживання дитини спірність правових норм відсутня, посилання представника позивача на постанову Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18 є необґрунтованим.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, встановивши під час розгляду справи що малолітня ОСОБА_3 постійно проживає разом з батьком ОСОБА_1 і це питання врегульовано самими сторонами, суд приходить до висновку про відсутність предмета спору, а отже вимога позивача про залишення проживання дитини з батьком унеможливлює її вирішення по суті, оскільки цим неможливо досягти завдання цивільного судочинства ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав позивача.

Враховуючи викладене, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу в частині вимоги про залишення проживання дитини разом з батьком слід закрити на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 4, 5, 12, 13, 77, 81, 255, 259, 263-268, 354 ЦПК України, ст.ст.104, 105, 110, 112, 160, 161 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 08.08.2009 року виконкомом Дорошовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, актовий запис №04, розірвати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу в частині вимоги про залишення проживання дитини разом з батьком закрити на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 26.12.2022 року.

Суддя О.Є. Вайновська