Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 липня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Орєхова О.І.,

за участю секретаря - Сокур О.В.,

представника позивачів - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» про розірвання договорів оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати і нанесеної відповідачем шкоди ( збитків ),-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» про розірвання договорів оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати і нанесеної відповідачем шкоди ( збитків ), посилаючись на наступні обставини.

Між спадкодавцем позивачем 1 - ОСОБА_3 та відповідачем - приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» укладено договір оренди землі № 28 від 02 серпня 2013 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:010:0033, площею 2,855 га.; між позивачем 2 - ОСОБА_4 та відповідачем - приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» укладено договір оренди землі № 13 від 05 серпня 2013 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:010:0034, площею 2,854 га.; між спадкодавцем позивачів 3 та 4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_15 та відповідачем - приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» укладено договір оренди землі від 07 серпня 2013 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:010:0090, площею 5,7477 га.; між позивачем 5 - ОСОБА_7 та відповідачем - приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» укладено договір оренди землі від 12 листопада 2014 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:013:0008, площею 2,806 га.; між спадкодавцем позивача 6 - ОСОБА_8 та відповідачем - приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» укладено договір оренди землі № 131 від 19 серпня 2013 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:008:0011, площею 2,87 га.; між позивачем 7 - ОСОБА_9 та відповідачем - приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» укладено договір оренди землі від 12 серпня 2013 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:011:0019, площею 5,685 га.; між позивачем 8 - ОСОБА_10 та відповідачем - приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» укладено договори оренди землі від 10 вересня 2015 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:012:0102, площею 32033 га та договір оренди землі від 21 травня 2014 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:005:0051, площею 2,8357 га; між позивачем 9 - ОСОБА_11 та відповідачем - приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» укладено договір оренди землі від 17 вересня 2014 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:004:0012, площею 0,9999 га.; між позивачем 10 - ОСОБА_12 та відповідачем - приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» укладено договір оренди землі від 17 липня 2014 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:013:0035, площею 2,787 га.; між спадкодавцем позивача 11 - ОСОБА_13 та відповідачем - приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» укладено договори оренди землі від 17 вересня 2014 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:010:0040, площею 2,952 га, самим позивачем 11 від 17 вересня 2014 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:010:0038, площею 2,851 га та від 17 вересня 2014 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:010:0039, площею 2,882 га; між позивачем 12 - ОСОБА_14 та відповідачем - приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» укладено договір оренди землі від 25 серпня 2013 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:013:0015, площею 2,793 га.

Відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на час укладення договору) сторонами узгоджено та закріплено в договорі всі істотні умови договору оренди землі.

Право оренди зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином держава офіційно визнала та підтвердила факт набуття Відповідачем речових прав на земельні ділянки згідно укладених договорів.

Договорами оренди землі передбачена виплата орендної плати. Відповідні пункти договорів є ідентичними у всіх позивачів.

Так пунктом 6 договорів оренди землі, передбачено, що орендна плата складається з 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах, що становить 1381,44 грн. Додатково: безкоштовна оранка, культивація, обмолот на присадибних ділянках 0,30 га.

Пунктом 7 договорів встановлено, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації вартості землі без урахування індексів інфляції.

Орендна плата видається до 31 грудня поточного року (пункт 8 договорів).

Пунктом 10 договорів передбачено перегляд орендної плати один раз на два роки за взаємною згодою сторін.

Відповідно до статей 21; 22 та 23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Орендна плата справляється у грошовій формі.

За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

Розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі.

Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Таким чином, виходячи з вимог закону сторонами було встановлено у договорах оренди землі форму та розмір орендної плати, строки її виплати та порядок перегляду розміру орендної плати.

Проте, орендар не виконує взятих на себе зобов`язань щодо виплати орендної плати за використання наданих йому в оренду земельних ділянок, чим порушує умови договорів оренди землі. Додаткової орендної плати (безкоштовна оранка, культивація, обмолот на присадибних ділянках 0,30 га), орендар не виплачував жодного разу від часу укладення договорів, а починаючи з 2018 року відповідач припинив виплату орендної плати і в грошовій формі за користування земельними ділянками.

За 2018 та 2019 рік відповідачем нарахована, але не виплачена орендна плата позивачам: ОСОБА_3 орендна плата за 2018 рік 3,635,98 грн., за 2019 рік 11 180,12 грн.; ОСОБА_4 орендна плата за 2018 рік 3 635,98 грн., за 2019 рік 11 180,12 грн.; ОСОБА_5 орендна плата за 2018 рік 3 635,98 грн., за 2019 рік 11 180,12 грн.; ОСОБА_6 орендна плата за 2018 рік 3 635,98 грн., за 2019 рік 11 180,12 грн.; ОСОБА_7 орендна плата за 2018 рік 3 635,96 грн., за 2019 рік 11 180,12 грн.; ОСОБА_8 орендна плата за 2018 рік 3 635,98 грн., за 2019 рік 11 180,12 грн.

За 2019 рік відповідачем нарахована, але не виплачена орендна плата позивачу ОСОБА_9 29 681,99 грн.

Нарахування орендної плати за 2020 та 2021 роки позивачам не здійснювалося взагалі.

Враховуючи, що орендна плата згідно пунктів 6 договорів оренди землі становила 1 381,44 грн., то нарахування позивачем орендної плати у 2018 році 3 635,98 грн, а у 2019 році 11 180,12 грн. свідчить про перегляд орендарем розміру орендної плати згідно пункту 10 оспорюваних договорів оренди землі. Щодо такого перегляду розміру орендної плати позивачі не заперечують.

Таким чином, заборгованість орендної плати за 2020 рік та 2021 рік становить перед позивачами у розмірі по 11 180,12 гривень ( за кожний рік ).

Пунктом 11 оспорюваних договорів за несвоєчасну сплату орендної плати передбачено пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Таким чином, розмір пені становить за 2018, 2019 та 2020 роки: ОСОБА_3 за 2018 рік - 2 318,77 грн., за 2019 рік - 3 332,79 грн., за 2020 рік - 1 556,32 грн.; ОСОБА_4 за 2018 рік - 2 318,77 грн., за 2019 рік - 3 332,79 грн., за 2020 рік - 1 556,32 грн.; ОСОБА_5 за 2018 рік - 2 318,77 грн., за 2019 рік - 3 332,79 грн., за 2020 рік - 1 556,32 грн.; ОСОБА_6 за 2018 рік - 2 318,77 грн., за 2019 рік - 3 332,79грн., за 2020 рік - 1 556,32 грн.; ОСОБА_7 за 2018 рік - 2 318,77 грн., за 2019 рік - 3 332,79 грн., за 2020 рік - 1 556,32 грн.; ОСОБА_8 за 2018 рік - 2 318,77 грн., за 2019 рік - 3 332,79 грн., за 2020 рік - 1 556,32 грн.; ОСОБА_9 за 2019 рік - 6 665,58 грн., за 2020 рік - 3 289,06 грн,; ОСОБА_10 за 2020 рік - 1 556,32 грн.; ОСОБА_10 за 2020 рік - 1 556,32 грн.; ОСОБА_11 за 2020 рік - 778,16 грн.; ОСОБА_12 за 2020 рік - 1 556,32 грн.; ОСОБА_13 - 1 556,32 грн.; ОСОБА_13 за 2020 рік - 1 556,32 грн.; ОСОБА_13 за 2020 рік - 1 556,32 грн.; ОСОБА_14 за 2020 рік - 1 556,32 грн.

Розрахунки пені за несвоєчасну сплату орендної плати по роках додаються до позовної заяви.

Розрахунок заборгованості з орендної плати та пені наведено в додатку 5 до позовної заяви.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, істотними умовами договору оренди землі: є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з положеннями статей 21, 22 зазначеної редакції Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз вище вказаних норм дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

Невиплата орендної плати за 2018, 2019, 2020 роки свідчить про системність порушення умов договору.

Згідно листа Сидорівської сільської ради, копія якого додається до позовної заяви у додатку 6, позивачі використовують присадибні земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Всупереч вказаним умовам договорів оренди землі, зокрема у частині надання послуги з обробітку присадибних земельних ділянок орендодавців площею до 0,30 га, оранка, культивація та обмолот з 2014 року відповідачем взагалі не проводилася.

Не надавав відповідач допомоги на поховання померлого ОСОБА_16 , спадкоємець якого є позивач ОСОБА_3 .

Такі дії відповідача є систематичною несплатою орендної плати у повному обсязі, що є істотним порушенням умов укладених між сторонами договорів оренди.

Отже, систематична несплата орендної плати у відробітковій формі, що передбачена у пункті 6 оспорюваних договорів (безкоштовна оранка, культивація, обмолот на присадибних ділянках 0,30 га) є істотним порушенням умов договору оренди землі та є підставою для його розірвання.

Таким чином, неналежне виконання умов договору, а саме несплата як основної так і додаткової орендної плати є порушенням умов договорів оренди земельних ділянок, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того оспорюванні договори оренди землі зареєстровані відповідачем через рік і більше після їх укладання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 року по справ 322/1 178/17 сформовано правовий висновок, що обов`язок забезпечити державну реєстрацію договору оренди покладено на орендаря.

У пунктах 5 оспорюваних договорів оренди землі вказано, що ці договори укладено на 10 років. Пунктом 37 передбачено, що ці договори набирають чинності після підписання та державної реєстрації.

Таким чином, у зв`язку з недобросовісним виконанням орендарем обов`язку зареєструвати право оренди у розумні строки термін оренди збільшено на один сільськогосподарський рік без погодження з орендодавцями, на що вони при укладенні оскаржуваних договорів не розраховували.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про охорону земель» охорона земель сільськогосподарського призначення забезпечується на основі реалізації комплексу заходів щодо збереження продуктивності сільськогосподарських угідь, підвищення їх екологічної стійкості та родючості, ґрунтів, а також обмеження їх вилучення (викупу) для несільськогосподарських потреб.

Статтею 37 Закону України «Про охорону земель» встановлено основні вимоги до охорони родючості ґрунтів. Власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється. Частина 4 статті 37 встановлює можливість обмеження діяльності на землях сільськогосподарського призначення щодо: вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій; розорювання сіножатей, пасовищ; використання деградованих, малопродуктивних, а також техногенно забруднених земельних ділянок; необґрунтовано інтенсивного використання земель.

На даний час відповідач не розробив проект землеустрою, що забезпечує еколого- економічне обґрунтування сівозміни чим порушив вимоги пункту 14 договорів оренди землі щодо дотримання сівозмін.

Разом з тим, в порушення вимог статей 34, 36, 37 Закону України «Про охорону земель», нормативів оптимального співвідношення культур у сівозмінах в різних природно-сільськогосподарських регіонах затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2010 р. № 164 на належних позивачам орендованих земельних ділянках відповідач п`ять років поспіль вирощує насіння соняшнику, яке дозволено вирощувати один раз у сім років на одному місці.

Посів соняшника на протязі п`яти років на земельних ділянках позивачів підтверджується Сидорівською сільською радою, на території якої розташовані земельні ділянки у відповіді на адвокатський запит.

Отже, кошти, що необхідно буде потратити позивачам на поповнення елементів живлення винесених з ґрунту в наслідок господарської діяльності орендаря - відповідача є збитками, які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, як шкода заподіяна майну позивачів.

Причино - наслідковий зв`язок між заподіяними збитками і відповідачем доводиться тим, що шкода (збитки) заподіяні позивачам в результаті господарської діяльності відповідача на орендованих ним земельних ділянках.

Розрахунок витрат на приведення земельних ділянок у стан, придатний для вирощування с/г культур наведено в таблиці до цього позову.

У відповідь на адвокатський запит, Сидорівська сільська рада повідомила, що на земельних ділянках позивачів, а саме: кадастровий номер :04:010:0033, площею 2,855 га, кадастровий номер :04:010:0034, площа 2,854 га., кадастровий номер З220486000:04:010:0090, площею 5,7477 га., кадастровий номер :04:013:0008, площею 806 га., кадастровий номер :04:008:0011, площею 2,87 га, кадастровий номер: :04:011:0019, площею 5,685 га., кадастровий номер: :04:012:0102, площею 32033 га., кадастровий номер: :04:005:0051, площею 2,8357 га., кадастровий номер: :04:004:0012, площею 0,9999 га., кадастровий номер: :04:013:0035, площею 2287 га., кадастровий номер: :04:010:0040, площею 2,952 га., кадастровий номер: :04:010:0038, площею 2,851 га., кадастровий номер: :04:010:0039, площею 2.882 га., кадастровий номер: :04:013:0015, площею 2,793 га., в період з 2015 по 2020 роки вирощувався соняшник.

Таким чином, щоб поновити в ґрунті основні елементи живлення (привести земельну ділянку у стан придатний для вирощування сільськогосподарських культур) кожному позивачу на один гектар необхідно затратити 68 286,00 грн.

Таким чином, істотне порушення позивачем вимог пункту 14 договорів полягає у недотриманні затверджених державою нормативів оптимального співвідношення культур у сівозмінах, відсутність проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозмін, що призвело до недотримання сівозмін, наслідком якого стало істотне порушення умов договору. Істотне порушення договору призвело до забороненого законом інтенсивного використання земельних ділянок, яке є підставою для розірвання договорів оренди.

Отже, кошти, що необхідно буде потратити позивачам на поповнення елементів живлення винесених з ґрунту в наслідок господарської діяльності орендаря - відповідача є збитками, які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, як шкода заподіяна майну позивачів.

Просив суд розірвати договір оренди землі № 28 від 02 серпня 2013 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:010:0033, площею 2,8550 га між ОСОБА_16 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори», спадкоємцем якого є ОСОБА_3 та припинити державну реєстрацію речового права оренди за цим договором. Розірвати договір оренди землі № 13 від 05 серпня 2013 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:010:0034, площею 2,8540 га між ОСОБА_4 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» та припинити державну реєстрацію речового права оренди за цим договором. Розірвати договір оренди землі від 07 серпня 2013 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:010:0090, площею 5,7477 га між ОСОБА_17 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори», спадкоємцем якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_15 і припинити державну реєстрацію речового права оренди за цим договором. Розірвати договір оренди землі від 12 листопада 2014 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:013:0008, площею 2,8060 га між ОСОБА_7 та відповідачем - приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» та припинити державну реєстрацію речового права оренди за цим договором. Розірвати договір оренди землі № 131 від 19 серпня 2013 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:008:0011, площею 2,870 га між ОСОБА_18 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори», спадкоємцем якого є ОСОБА_8 та припинити державну реєстрацію речового права оренди за цим договором. Розірвати договір оренди землі від 12 серпня 2013 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:011:0019, площею 5,6850 га між ОСОБА_9 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» та припинити державну реєстрацію речового права оренди за цим договором. Розірвати договір оренди від 10 вересня 2015 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:012:0102, площею 3,2033 га між ОСОБА_10 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» та припинити державну реєстрацію речового права оренди за цим договором. Розірвати договір оренди землі від 21 травня 2014 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:005:0051, площею 2,8357 га між ОСОБА_10 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» та припинити державну реєстрацію речового права оренди за цим договором. Розірвати договір оренди землі 17 вересня 2014 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:004:0012, площею 0,9999 га між ОСОБА_11 та відповідачем - приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» та припинити державну реєстрацію речового права оренди за цим договором. Розірвати договір оренди землі від 17 липня 2014 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:013:0035, площею 2,7870 га між ОСОБА_12 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» та припинити державну реєстрацію речового права оренди за цим договором. Розірвати договір оренди землі 17 вересня 2014 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:010:0040, площею 2,952 га між ОСОБА_13 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» та припинити державну реєстрацію речового права оренди за цим договором. Розірвати договір оренди землі від 17 вересня 2014 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:010:0038, площею 2,851 га між ОСОБА_13 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» та припинити державну реєстрацію речового права оренди за цим договором. Розірвати договір оренди землі від 17 вересня 2014 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:010:0039, площею 2,882 га між ОСОБА_13 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» (та припинити державну реєстрацію речового права оренди за цим договором. Розірвати договір оренди землі від 25 серпня 2013 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:013:0015, площею 2,793 га між ОСОБА_14 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» та припинити державну реєстрацію речового права оренди за цим договором. Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на користь ОСОБА_3 239 340,75 грн., з яких 37 176,34 грн. заборгованість з орендної плати за 2018, 2019, 2020, 2021 роки, 7 207,88 грн. пені за несвоєчасну виплату орендної плати у 2018, 2019, 2020 роках та 194 956,53 грн. шкоди (збитків) заподіяної недотриманням встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2010 р. N 164 оптимальних нормативів співвідношення насіння соняшника в сівозмінах на земельній ділянці кадастровий номер :04:010:0033, площа 2,8550 га. Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на користь ОСОБА_4 239 272,46 грн., з яких 37 176,34 грн заборгованість з орендної плати за 2018, 2019, 2020, 2021 роки, 7 207,88 грн. пені за несвоєчасну виплату орендної плати у 2018, 2019,2020 роках та 194 888,24 грн. шкоди ( збитків) заподіяної недотриманням встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2010 р. N 164 оптимальних нормативів співвідношення насіння соняшника в сівозмінах на земельній ділянці кадастровий номер :04:010:0034, площа 2,854 га. Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 481 255,88 грн., з яких 74 352,68 грн. заборгованість з орендної плати за 2018, 2019, 2020, 2021 роки, 14 415,76 грн. пені за несвоєчасну виплату орендної плати у 2018, 2019, 2020 роках та 392 487,44 грн. шкоди (збитків) заподіяної недотриманням встановлених постановою Кабінету Міністрів України №164 від 11.02.2010 оптимальних нормативів співвідношення насіння соняшника в сівозмінах на земельній ділянці кадастровий номер :04:010:0090, площею 5,7477 га. Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на користь ОСОБА_7 235 994,74 грн., з яких 37 176,34 грн заборгованість з орендної плати за 2018, 2019, 2020, 2021 роки, 7 207,88 грн. пені за несвоєчасну виплату орендної плати у 2018, 2019, 2020 роках та 191 610,52 грн. шкоди (збитків) заподіяної недотриманням встановлених постановою Кабінету Міністрів України №164 від 11.02.2010 оптимальних нормативів співвідношення насіння соняшника в сівозмінах на земельній ділянці кадастровий номер :04:013:0008, площею 2,806 га. Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на користь ОСОБА_8 240 365,04 грн., з яких 37 176,34 грн. заборгованість з орендної плати за 2018, 2019, 2020, 2021 роки, 7 207,88 грн. пені за несвоєчасну виплату орендної плати у 2018, 2019, 2020 роках та 195 980,82 грн. шкоди (збитків) заподіяної недотриманням встановлених постановою Кабінету Міністрів України №164 від 11.02.2010 оптимальних нормативів співвідношення насіння соняшника в сівозмінах на земельній ділянці кадастровий номер :04:008:0011, площею 2,87. Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на користь ОСОБА_9 489 640,44 грн., з яких 91 479,89 грн. заборгованість з орендної плати за 2019, 2020, 2021 роки, 9 954,64 грн. пені за несвоєчасну виплату орендної плати у 2019, 2020 роках та 38 8205,91 грн. шкоди (збитків) заподіяної недотриманням встановлених постановою Кабінету Міністрів України №164 від 11.02.2010 оптимальних нормативів співвідношення насіння соняшника в сівозмінах на земельній ділянці кадастровий номер: :04:011:0019, площею 5,685 га. Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на користь ОСОБА_10 242 657,10 грн., з яких 22 360,24 грн. заборгованість з орендної плати за 2020, 2021 роки, 1 556,32 грн. пені за несвоєчасну виплату орендної плати у 2020 роках та 218 740,54 грн. шкоди (збитків) заподіяної недотриманням встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 164 від 11.02.2010 оптимальних нормативів співвідношення насіння соняшника в сівозмінах на земельній ділянці кадастровий номер: :04:012:0102, площею 3,2033 га. Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на користь ОСОБА_10 217 555,17 грн., з яких 22 360,24 грн. заборгованість з орендної плати за 2020, 2021 роки, 1 556,12 грн. пені за несвоєчасну виплату орендної плати у 2020 роках та 193 638,61 грн. шкоди (збитків) заподіяної недотриманням встановлених постановою Кабінету Міністрів України №164 від 11.02.2010 оптимальних нормативів співвідношення насіння соняшника в сівозмінах на земельній ділянці кадастровий номер: :04:005:0051, площею 2,8357 га. Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на користь ОСОБА_11 80 237,45 грн., з яких 11 180,12 грн. заборгованість з орендної плати за 2020, 2021 роки, 778,16 грн. пені за несвоєчасну виплату орендної плати у 2020 році та 68 279,17 грн. шкоди (збитків) заподіяної недотриманням встановлених постановою Кабінету Міністрів України №164 від 11.02.2010 оптимальних нормативів співвідношення насіння соняшника в сівозмінах на земельній ділянці кадастровий номер: :04:004:0012, площею 0,9999 га. Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на користь ОСОБА_12 214 229,64 грн., з яких 22 360,24 грн. заборгованість з орендної плати за 2020, 2021 роки, 1 556,32 грн. пені за несвоєчасну виплату орендної плати у 2020 році та 190 313,08 грн. шкоди (збитків) заподіяної недотриманням встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 164 від 11.02.2010 оптимальних нормативів співвідношення насіння соняшника в сівозмінах на земельній ділянці кадастровий номер: :04:013:0035, площею 2,787 га. Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на користь ОСОБА_13 225 496,83 грн., з яких 22 360,24 грн. заборгованість з орендної плати за 2020, 2021 роки, 1 556,32 грн. пені за несвоєчасну виплату орендної плати у 2020 році та 201 580,27 грн. шкоди (збитків) заподіяної недотриманням встановлених постановою Кабінету Міністрів України №164 від 11.02.2010 оптимальних нормативів співвідношення насіння соняшника в сівозмінах на земельній ділянці кадастровий номер: :04:010:0040, площею 2,952 га. Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на користь ОСОБА_13 218 599,95 грн., з яких 22 360,24 грн. заборгованість з орендної плати за 2020, 2021 роки, 1 556,32 грн. пені за несвоєчасну виплату орендної плати у 2020 році та 194 683,39 грн. шкоди (збитків) заподіяної недотриманням встановлених постановою Кабінету Міністрів України №164 від 11.02.2010 оптимальних нормативів співвідношення насіння соняшника в сівозмінах на земельній ділянці, кадастровий номер: :04:010:0038, площею 2,851 га. Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на користь ОСОБА_13 220 716,81 грн., з яких 22 360,24 грн. заборгованість з орендної плати за 2020, 2021 роки, 1 556,32 грн. пені за несвоєчасну виплату орендної плати у 2020 році та 196 800,25 грн. шкоди (збитків) заподіяної недотриманням встановлених постановою Кабінету Міністрів України №164 від 11.02.2010 оптимальних нормативів співвідношення насіння соняшника в сівозмінах на земельній ділянці кадастровий номер: :04:010:0039, площею 2,882 га. Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на користь ОСОБА_14 214 639,36 грн., з яких 22 360,24 грн. заборгованість з орендної плати за 2020, 2021 роки, 1 556,32 грн. пені за несвоєчасну виплату орендної плати у 2020 році та 190 722,80 грн. шкоди (збитків) заподіяної недотриманням встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 164 від 11.02.2010 оптимальних нормативів співвідношення насіння соняшника в сівозмінах на земельній ділянці кадастровий номер: :04:013:0015, площею 2,793 га. Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на користь позивачів 120 000,00 гривень витрат на правничу допомогу по 10 000,00 грн. на користь кожного з позивачів, а також судовий збір ( а. с. 1-26 том 1 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2021 року ( а. с. 121 том 1 ) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду.

Ухвалою судді від 24 грудня 2021 року позовна заява ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» про розірвання договорів оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати і нанесеної відповідачем шкоди ( збитків ) була залишено без руху ( а. с. 126-129 том 1 ).

За відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу ( ч. 1 ст. 187 ЦПК України ).

18 січня 2022 року за вх. № 2044 судом отримано клопотання про усунення недоліків на виконання ухвали суду ( а. с. 132, 133-145 том 1 ).

Ухвалою судді від 20 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 09 годину 30 хвилин 08 лютого 2022 року ( а. с. 226-227 том 1 ).

16 лютого 2022 року за вх. № 7091 судом отримано від відповідача заяву про продовження процесуального строку ( а. с. 1-3 том 2 ), яке судом було задоволено.

30 травня 2022 року протокольною хвалою суд закрив підготовче засідання та призначив справу до розгляду ( а. с. 48-50 том 2 ).

23 червня 2022 року за вх. № 19991 судом отримано відзив на позовну заяву позивачів від ПОСП «Сидори», в якому просили у задоволенні вимог позивачів відмовити повністю. Відзив обґрунтований наступним.

Як зазначено у позові між Відповідачем та Позивачами 1-12 були укладені договори оренди земельних ділянок (далі - разом Договори оренди). Відповідно до пунктів 6 Договорів оренди орендна плата нараховується та видається згідно чинного законодавства в розмірі не менше 3% від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки.

Згідно з пунктом 7 Договорів оренди обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації вартості землі без урахування індексів інфляції.

Пунктом 8 Договорів оренди передбачено, що орендна плата видається до 31 грудня поточного року.

Позивачі стверджують, що починаючи з 2018 року (2018-2020 роки) орендна плата згідно з умовами Договорів оренди не виплачувалася Відповідачем і таким чином Відповідач порушив умови Договорів оренди.

Вказані твердження Позивачів 1-12 не відповідають дійсності, оскільки вимоги щодо оплати Відповідачем орендної плати за період 2018 - 2020 років, виконувалися належним чином, Позивачі 1-12 (або їх спадкодавці) фактично не отримували орендну плату, передбачену умовами Договорів оренди, крім того сума отриманої Позивачами орендної плати у 2017 році покриває всі виплати за Договорами оренди за період 2017-2020 років.

Позивачі 1-12 вказують, що нібито сумо орендної плати за Договорами оренди у 2018 році становила 3635,00 грн, а у 2019 році нібито склала вже 11 180,12 грн по кожному окремому договору оренди. Проте, вказані твердження Позивачів 1-12 не відповідають дійсності, оскільки орендна плата за кожним окремим договором розраховується зважаючи на нормативно грошову оцінку земельної ділянки (далі - НГО), коефіцієнтів індексації вартості землі.

Крім того, твердження Позивачів 1-12 щодо зміни орендної плати у 2019 договорі 11 180,12 носить абсолютно необґрунтований характер, оскільки будь-яких змін в Договори оренди Позивачі 1-12 та Відповідач щодо розмірів орендної плати не вносилися, а посилання Позивачів 1-12 на пункти 10 Договорів оренди хибне, оскільки відповідно до статті 564 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Будь-які зміни до Договорів оренди вважаються внесеними у випадку письмового погодження змін між сторонами договору, а Позивачі 1-12 доказів письмового погодження внесення змін до Договорів оренди не надали. Відтак оренда плата за Договорами оренди є диверсифікованою та відрізняється у кожному конкретному випадку (обраховується відповідно до умов кожного окремого договору оренди).

Також Позивачі 1-12 стверджують, що Відповідач не виконав зобов`язання з оплати орендної плати за договорами оренди у 2021 році, однак такі твердження також не відповідають дійсності, і станом на момент подання позовної зави Позивачами 1-12 термін виконання зобов`язання не сплив, а тому позовні вимоги щодо не оплати орендної плати за договорами оренди у 2021 також носять необґрунтований характер.

Детальні розрахунки орендної плати з урахуванням НТО, її виплати (видачі) Відповідачем та розмір отриманої орендної плати Позивачами 1-12 (або їх спадкодавцями) з посиланням на належні та допустимі докази здійснення виплат та отримання орендною плати Позивачами 1-12 (або їх спадкодавцями) щодо оспорюваних Договорів оренди надається окремо в Додатках 1-11 до цього Відзиву.

Також зауважують, що Відповідач звертався до позивачів із листами щодо необхідності отримання орендної плати за Договорами оренди, проте будь-якої відповіді на таке звернення не отримав.

Зважаючи на все викладене вище, Відповідач належним чином виконав обов`язки щодо виплати (видачі) орендної плати, направляв орендну плату грошовим переказом, однак позивачі їх не отримували.

Тому позовні вимоги щодо стягнення орендної плати та пені за її несвоєчасну виплату за оспорюваним договором є необґрунтованими та недоведеними належними та допустимими доказами, а тому не підлягають задоволенню.

У позовній заяві представник Позивачів вказує про те, що Відповідач нібито порушив умови Договорів оренди не виконавши оранку присадибних земельних ділянок Позивачів та не надав допомоги на поховання у зв`язку із смертю ОСОБА_16 .

По-перше, представник Позивачів посилається на лист Сидорівської сільської ради відповідно до змісту якої за деякими з Позивачів «числяться» (цитата) земельні ділянки саме для ведення особистого селянського господарства, а не присадибні ділянки. Відповідно до статті 121 Земельного кодексу України земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) є різними видами земельних ділянок, а тому обов`язок щодо оранки, культивації та обмолуту за Договорами оренди поширюється саме на присадибні ділянки, а не на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

По-друге, Позивачами не надано доказів звернення до Відповідача щодо надання інформації про присадибні земельні ділянки, що потребують оранки, культивації, обмолоту. Натомість Відповідач звертався до Позивачі із листами про необхідність його інформування щодо проведення оранки, культивації та обмолоту присадибних ділянок, проте відповіді не отримав.

Щодо надання допомоги на поховання, то Позивач-1, як вже вказувалося, у порушення вимог частини 3 статті 148-1 Земельного кодексу України не повідомив Відповідачів про те, що саме він є спадкоємцем ОСОБА_16 .

Враховуючи вище викладене, Відповідач не порушував умови Договорів оренди щодо додаткової орендної плати у вигляді певних послуг чи компенсацій, а Позивачі не довели наявність такого порушення.

Як вказують Позивачі 1-12 Відповідач нібито недобросовісно виконав умови Договорів оренди, оскільки здійснив державну реєстрацію таких договорів не у розумні строки і, зважаючи на цю обставину Договори оренди мають бути розірвані.

Зауважимо, що Договори оренди укладалися у період 2013-2015 років строком на 10 років, тобто строк Договорів оренди спливає не раніше 2023 року, 2024 року та 2025 року (в залежності від дати укладення Договору), а відтак навіть не зважаючи на момент державної реєстрації Договорів оренди строк їх дії не сплив до моменту подачі позовної заяви.

Позивачі вказують про нібито порушення Відповідачем законодавства про охорону земель та недотримання оптимальної сівозміни на земельних ділянках орендованих Позивачем за Договорами оренди.

Доказами недотримання сівозміни на думку Позивачів 1-12 міститься у відповіді на адвокатський запит, наданий Сидорівською сільською радою, зокрема у такій відповіді міститься інформація про нібито вирощування соняшнику протягом 2015-2020 років на виключно всіх земельних ділянках, орендованих Відповідачем за оспорюваними Договорами оренди.

На думку, Відповідача такий доказ на підтвердження вказаних обставин є неналежним, оскільки Сидорівська сільска рада відповідно до законодавства України у сфері місцевого самоврядування не наділена повноваженням здійснювати облік чи інспекції земельних ділянок щодо фіксування вирощування певних видів сільськогосподарських культур. Також Сидорівська сільська рада будь-яким чином не підтверджує факти вирощування соняшника протягом 2015-2020 років будь-якими документами або не посилається на джерело отриманої інформації про такі дії Відповідача.

Також Позивачі 1-12 на підтвердження недотримання посилаються на акти перевірки Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 11.09.2020 та 28.09.2020, у яких вказано про нібито здійснення Відповідачем на земельних ділянках, орендованих Відповідачем за Договорами оренди, посівів соняшника у 2020 та 2019 роках. При цьому інформація про посіви соняшника у 2019 році взята із сайту geoportalua.com

Відповідач надає відповідні роздруківки із сайту geoportalua.comіз зазначенням інформації про здійснення посівів на земельних ділянках у 2019 році. Зауважимо, що соняшник на вказаних земельних ділянках у 2019 році не вирощувався, а тому інформація, по міститься в актах перевірки є хибною та неправдивою.

Крім того, місце складання вищезгаданих актів перевірок - місто Біла Церква, хоча земельні ділянки знаходяться в межах села Сидори.

Відповідач надає копію довідки щодо сівозміни ПОСП «Сидори» № 20220217-1 від 17.02.2022, де вказується що саме вирощувалося на земельних ділянках протягом 2015-2020 років.

Відтак, доводи та докази Позивачів 1-12 не підтверджують порушення Відповідачем сівозміни при використанні орендованих земельних ділянок належними та допустимими показами.

Також заявлені збитки Позивачами 1-12 носять необґрунтований та недоведений характер, не гуртуються на належних та допустимих доказах, зокрема Позивачі 1-12 будь- ким чином не обґрунтовують факт реального спричинення збитків Позивачам 1-12 у заявлених розмірах, причинний зв`язок між нібито протиправним діянням Відповідача та збитками, завданими Позивачам 1-12. Розрахунки Позивачів базуються на абстрактних субрахунках із використанням абстрактної інформації виробників (дистриб`юторів) агрохімікатів та добрив, наукової літератури, що будь-яким чином не доводить сам факт завдання збитків Позивачам 1-12 так і їх розмір.

Відтак, доводи Позивачів 1-12 щодо спричинення збитків вважаємо абсолютного необґрунтованими, надуманими та недоведеними належними та допустимими доказами ( а. с. 54-66 том 2 ).

14 липня 2022 року за вх. № 23008 судом отримано відповідь на відзив ( а. с. 66-81 том 3 ).

20 липня 2022 року за вх. № 23816 судом отримано заперечення від ПОСП «Сидори» ( а. с. 91-97 том 3 ).

За клопотанням представника позивачів, розгляд справи було відкладено на 29.07.2022 року ( а. с. 171-172 том 3 ).

В судовому засіданні представник позивачів - адвокат Миколюк М.Д. підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позові та просив вимоги позивачів задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ПОСП «Сидори» - адвокат Шарнопільський В.Л. в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивачів, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов.

Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Встановлено, що між ОСОБА_16 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» укладено договір оренди землі № 28 від 02 серпня 2013 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:010:0033, площею 2,855 га ( а. с. 28-29 том 1 ), спадкоємцем якого є ОСОБА_3 , про що свідчить наявне в матеріалах справи свідоцтво про право на спадщину за законом ( а. с. 27 том 1 ).

Між ОСОБА_4 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» укладено договір оренди землі № 13 від 05 серпня 2013 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:010:0034, площею 2,854 га ( а. с. 31-32 том 1 ).

Між ОСОБА_19 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» укладено договір оренди землі від 07 серпня 2013 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:010:0090, площею 5,7477 га ( а. с. 35-36 том 1 ), спадкоємцями якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_15 , про що свідчить наявне в матеріалах справи свідоцтво про право на спадщину за заповітом ( а. с. 34 том 1 ).

Між ОСОБА_7 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» укладено договір оренди землі від 12 листопада 2014 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:013:0008, площею 2,806 га ( а. с. 38-39 том 1 ).

Між ОСОБА_18 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» укладено договір оренди землі № 131 від 19 серпня 2013 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:008:0011, площею 2,87 га ( а. с. 41 том 1 ), спадкоємцем якого є ОСОБА_8 , про що свідчить наявне в матеріалах справи свідоцтво про право на спадщину за законом ( а. с. 40 том 1 ).

Між ОСОБА_9 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» укладено договір оренди землі від 12 серпня 2013 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:011:0019, площею 5,685 га ( а. с. 43-44 том 1 ).

Між ОСОБА_10 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» укладено договори оренди землі від 10 вересня 2015 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:012:0102, площею 32033 га та договір оренди землі від 21 травня 2014 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:005:0051, площею 2,8357 га ( а. с. 47-48, 50-51 том 1 ).

Між ОСОБА_11 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» укладено договір оренди землі від 17 вересня 2014 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:004:0012, площею 0,9999 га ( а. с. 53-54 том 1 ).

Між ОСОБА_12 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» укладено договір оренди землі від 17 липня 2014 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:013:0035, площею 2,787 га ( а. с. 56-57 том 1 ).

Між ОСОБА_13 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» укладено договори оренди землі від 17 вересня 2014 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:010:0040, площею 2,952 га, від 17 вересня 2014 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:010:0038, площею 2,851 га, від 17 вересня 2014 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:010:0039, площею 2,882 га ( а. с. 59-60, 62-63, 65-66 том 1 ).

Між ОСОБА_14 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» укладено договір оренди землі від 25 серпня 2013 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:013:0015, площею 2,793 га ( а. с. 68-69 том 1 ).

З вищевказаних договорів оренди землі вибачається, що вказані земельні ділянки, передані в оренду ПОСП «Сидори» належать позивачам на праві власності на підставі державних актів про право власності на землю, на підставі свідоцтв про право власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ( п. 1 вищевказаних договорів ).

Тобто, укладаючи вищевказані договори, позивачі мали право на їх укладання, оскільки останні належали їх на праві власності.

Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є прав особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що вказані вище земельні ділянки позивачами були передані відповідачу в строкове платне користування на умовах оренди, про що свідчать Акти приймання-передачі ( а. с. 29, 32, 36, 39 на зворотному листі, а. с. 45, а. с. 48, 51, 54, 57, 60, 63, 66, 69 на зворотному листі том 1 ).

Згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, які містяться в матеріалах справи, державна реєстрація вищевказаних договорів оренди землі були здійснені в 2014-2015 роках ( а. с. 30, 33, 37, 42, 46, 49, 52, 55, 58, 61, 64, 67 том 1 ).

Вищезазначені договори оренди землі по формі та змісту є ідентичними.

Так, в кожному договорі оренди землі зазначено, яка земельна ділянка передається в оренду, а саме: її кадастровий номер, розташування, площа та нормативна грошова оцінка земельної ділянки ( п. 2, 3 Договорів ).

Відповідно до п. 5 Договорів, вони укладені на 10 років.

Згідно п. 6 Договорів, Орендна плата нараховується та видається Орендарем згідно чинного законодавства в розмірі не менше 3% від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 1 381,44 грн. Додаткові умови: оранка, культивація та обмолот на присадибних ділянках 0,30 га буде проводитись безоплатно, надання автомобіля для доставки хворого до лікувального закладу, надання допомоги на лікування, при наявності документа та заяви, в розмірі 200 гривень, в разі смерті Орендодавця допомога на поховання в розмірі 500 гривень або продукти на дану суму на підставі заяви особи, що займається похованням.

Орендна плата видається у строк до 31 грудня поточного року ( п. 8 Договорів оренди ).

Відповідно до п. 10 Договорів, розмір орендної плати переглядається один раз на два роки за взаємною згодою сторін.

Згідно п. 11 вказаних Договорів, орендна плата видана не своєчасно або в неповному розмірі з вини Орендаря стягується з нарахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми орендної плати за кожний день прострочення.

Умови збереження стану об`єкта оренди: дотримання сівозміни; використання сучасних агротехнологій; вжиття заходів щодо збереження родючості грантів, зменшення шкідливого техногенного впливу ( п. 14 Договорів ).

Відповідно до п. 17 Договорів, після припинення дії договору Орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Орендодавець у разі погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки, пов`язаних із зміною її стану, має право на відшкодування збитків у розмірі, визначеному сторонами. Якщо сторонами не досягнуто згоди про розмір відшкодування збитків, спір розв`язується у судовому порядку.

Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом ( п. 32 Договорів ).

Пунктом 33 вищевказаних ідентичних Договорів передбачено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивачі посилалися на те, що відповідач в порушення умов договорів, на сплачує орендну плату, не робить безкоштовно оранку, культивацію та обмолот на присадибних ділянках, а також завдав шкоду земельним ділянка, оскільки не дотримується сівозміни, тому є всі підстави для розірвання договорів та стягнення відповідних сум заборгованості, пені та завданої шкоди.

Відповідно ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, у позовній заяві представник позивачів обґрунтовує вимоги щодо розірвання Договорів оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати тим, що Підприємство з 2018 року систематично не сплачує орендну плату за користування земельними ділянками Позивачів у грошовій формі.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина перша статті 629 ЦК України).

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади, згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання. Як правило відокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість, добросовісність та розумність (частина третя статті 509 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, підписання вищевказаних договорів між позивачами та відповідачем свідчить про те, що сторонам всі умови даних договорів цілком зрозумілі і вони вважають їх справедливими по відношенню до них.

Вищевказані договори оренди землі були прочитані та підписані сторонами.

Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладені договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 2 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), ЦК України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частинами першою-третьою статті 21 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до пункту "д" частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Отже, підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата (два та більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Неналежне виконання умов договору, а саме невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди землі, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Подібний висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).

Верховний Суд в своїй постанові від 11.07.2018 року у справі № 484/3687/16 дійшов до висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати. При цьому, зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

Аналогічна правова позиція висловлена об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 06.03.2019 року у справі № 183/262/1 7.

Відтак, з огляду на вищенаведені висновки Верховного Суду систематична несплата орендної плати має місце тоді, коли орендар не здійснює її виплату взагалі у розмірі, визначений у договорі оренди, два або більше разів.

У ч. ч. 1, 2 ст. 22 Закону України "Про оренду землі" у редакції, що діяла на дати укладання Договорів оренди землі, було визначено, що орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах; сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати.

У п. 6 Договорів оренди землі, які є ідентичними, визначено, що орендна плата складає 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формі, що становить 1381,44 грн.

Відповідно до п. 7 Договорів оренди обчислення розміру орендної плати здійснюється урахуванням коефіцієнтів індексації вартості землі, без урахування індексів інфляції.

Встановлено, що нарахування орендної плати відповідачем проводилося згідно з умовами Договорів оренди землі, з урахуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земельних ділянок відповідно до чинного законодавства України.

Нормативна грошова оцінка земель щороку уточняється на коефіцієнт індексації, який визначається відповідно до законодавства.

Відповідно зі ст. 289 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року. Величина коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель залежить від індексу споживчих цін (далі - ІСЦ) за попередній рік і визначається за формулою: Кі = І : 100, де І - ІСЦ за попередній рік. ІСЦ - це показник, який характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним. У разі якщо ІСЦ не перевищує 100%, такий індекс застосовується із значенням 100. Розрахунок величини коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення станом на 1 січня поточного року, щороку здійснює Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі "Держгеокадастр"), про що інформує до 15 січня поточного року.

Коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становили: у 2013 році -1,0. у 2014 році - 1,249, у 2015 році - 1,2 для сільськогосподарських угідь (рілля, перелоги, сіножаті, пасовища, багаторічні насадження), у 2016 році - 1,0 для сільськогосподарських угідь, у 2017 році - 1,0 для сільськогосподарських угідь, у 2018 році - 1,0 для земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок позивачів за 2019 рік змінилась у зв`язку з тим, що у 2018 році була проведена загальнонаціональна (всеукраїнська) нормативна грошова оцінка земель сільськогосподарського призначення відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.201 року № 831. Наказом Мінагрополітики від 16.11.2018 року № 552 "Про затвердження технічної документації із загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення" затверджено відповідну технічну документацію, яка набрала чинності з 01.01.2019 року.

У п. 8 Договорів оренди землі встановлено, що орендна плата видається у такі строки до 31 грудня поточного року.

Так з доданих відповідачем в якості доказів до відзиву на позовну заяву позивачів вбачається, що відповідач здійснив сплату орендної плати за договором оренди землі № 28 від 02.08.2013 (кадастровий номер: :04:010:0033, площа 2,855 га) за період 2017 - 2020 років з урахуванням НГО та коефіцієнту індексації вартості землі (НГО), податку на доходи фізичних осіб та військового збору у розмірі 8 781,68 грн.; за договором оренди землі № 13 від 05.08.2013 (кадастровий номер: :04:010:0034, площа 2,854 га) у розмір 9 002,03 грн.; за договором оренди землі від 07.08.2013 ( кадастровий номер: :04:010:0090, площа 5,7477 га ) у розмірі 18 000,00 грн (по 9 000,00 грн кожному співвласнику); за договором оренди землі від 12.11.2014 (кадастровий номер: :04:013:0008, площа 2,806 га) у розмірі 9 002,28 грн.; за договором оренди землі від № 131 від 19.08.2013 (кадастровий номер: :04:008:0011, площа 2,87 га) у розмірі 9 003,08 грн.; за договором оренди землі від 12.08.2013 (кадастровий номер: :04:011:0019, площа 5,685 га) сплачено у розмірі 38 172,73 грн.; за договором оренди землі від 10.09.2015 (кадастровий номер: :04:012:0102 площа 3,2033 га) та за договором оренди землі від 21.05.2014 (кадастровий номер: :04:005:0051 площа 2,8357 га) сплачено у розмірі 36 560,75 грн.; за договором оренди землі від 17.09.2014 (кадастровий номер: :04:004:0012, площа 0,9999 га) виплачено у розмірі 6 000,23 грн.; за договором оренди землі від 17.07.2014 (кадастровий номер: :04:013:0035, площа 2,787 га) виплачено у розмірі 20 947 грн.; за договором оренди землі від 17.09.2014 (кадастровий номер: :04:010:0038, площа 2,851 га), договором оренди землі від 17.09.2014 (кадастровий номер: :04:010:0039, площа 2,882 га), та договором оренди землі від 17.09.2014 (кадастровий номер: :04:010:0040, площа 2,952 га) виплачено 50 502,48 грн.; за договором оренди землі від 25.08.2013 (кадастровий номер: :04:013:0015, площа 2,793 га) виплачено 18 001,83 грн. ( а. с. 67-77, 78, 79-200 том 2 ).

Крім того, з аналізу отриманих з боку відповідача документів вбачається, що орендна плата здійснювалося відповідачем більш ніж це передбачено умова договорів оренди.

Позивачами та їх представником в судовому засіданні не було спростовано, що у 2017 роках останні не отримували орендну плату та підписи у відомостях їм не належать.

Крім того, посилання представника позивачів на деякі вищевказані документи, що останні є підроблені, жодним чином останнім не доведено.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З вищевказаних відомостей про отримання орендної плати вбачається, що фактично орендна плата була видана позивачам за майбутні періоди, тобто Орендар виконав свої зобов`язання зі сплати орендної плати за Договорами оренди землі за майбутні періоди достроково, що не заборонено законодавством про оренду землі, що дозволяло відповідачу не платити орендну плату у 2018-2020 роках.

Можливість виплати орендної плати наперед підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 22.01.2020 року у справі № 387/193/19, від 02.10.2019 року у справі № 321/329/17 та від 20.11.2019 року у справі № 704/236/17.

Водночас, матеріали справи містять відомості про те, що ПОСП "Сидори" продовжувало виплачувати позивачам орендну плату у 2018-2021 роках.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що орендна плата за 2019-2021 роки надсилалася поштовим переказом позивачам ( а. с. 195-219 том 2 ).

Так, в матеріалах справи міститься копія договору між ПОСП «Сидори та ПАТ «Укрпошта» від 11.09.2018 р. №111.11.2-2689 про надання послуг з приймання до пересилання поштових переказів з додатками.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2021 року у справі № 683/832/18, провадження № 61-20597св19 зробив висновок, що за 2018 рік орендна плата теж була направлена позивачу поштовим переказом, однак повернута на рахунок ТОВ "Енселко Агро" через неотримання ОСОБА_2 .

За таких обставин, суд апеляційної інстанції встановивши, що відповідачем доведено сплату орендної плати Карпюку О. В. за договором оренди земельної ділянки від 10 січня 2011 року, а позивачем в свою чергу, не доведено систематичну (послідовно неодноразову) несплату орендарем орендодавцю, яка відповідно до норм ст. 141 Земельного кодексу України є обов`язковою підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки, обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог.

При цьому, суд звертає увагу, що умовами договорів між позивачами та відповідачем не визначено способу, за яким орендна плата має бути сплачена, а тому відповідач мав право самостійно обирати спосіб виплати грошового зобов`язання, у тому числі, у через здійснення поштового переказу.

Отже, орендна плата була направлена позивачам поштовим переказом через Укрпошту, за таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено сплату орендної плати позивачам.

Встановлено, що позивачами не було отримано орендну плату поштовим переказом через Укрпошту, що не спростовано сторонами.

У 2020 та 2021 роках ПОСП "Сидори" направило Орендодавцям листи-повідомленнями щодо отримання орендної плати в інший зручний спосіб, якою останні не мають можливості звернутися до відділення Укрпошти, можуть звернутися в контору виробничого підрозділу ПОСП «Сидори». Також, в цих листах-повідомленнях зазначалося, що у разі неповернення вказаних повідомлень на адресу ПОСЕП «Сидори» про отримання цих листів-повідомлень, зазначені суми будуть перераховані у депозит нотаріуса ( а. с. 238-290 том 2, 2-47 том 3 ).

У постанові від 11.06.2020 року у справі № 657/2494/17 під час розгляду спору щодо розірвання договору оренди землі подібних обставин Верховний Суд, застосувавши норми п. 6 ч. 1 ст. 3 ч. 3 ст. 13 Цивільні кодексу України (далі - "ЦК України"), дійшов до висновку, що поведінка орендодавця, який ухиляється від отримання орендної плати з метою створення підстав для розірвання договору оренди землі, є недобросовісною та не може бути підставою для розірвання договору оренди. За таких обставин, суди обґрунтовано відмовили в задоволенні позову.

Суд не може погодитися з доводами позивачів, що орендна плата у 2019 році становить в розмірі 11 180,12 грн. та відповідно у послідуючих роках, у зв`язку із нарахуванням відповідачем саме такого розміру орендної плати, що свідчить про перегляд орендарем розміру орендної плати згідно пункту 10 оспорюваних договорів оренди землі, оскільки будь-яких змін в оспорювані Договори оренди землі позивачів щодо розмірів орендної плати не вносилися, а посилання позивачів на пункти 10 Договорів оренди є хибним, оскільки відповідно до статті 564 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Крім того, із зазначеного вбачається, що позивачі фактично підтвердили, що відповідачем нараховувалася орендна плата.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Оскільки такі суми не були отримані з боку позивачів, відповідач у відповідності до вимог статті 537 ЦК України здійсним внесення їх на депозит нотаріуса.

Зазначене не спростовано, а навпаки підтверджено з боку представника позивачів, який додав до матеріалів справи відповідні листи від приватного нотаріуса Цвинтарної І.О. про отримання грошових коштів ( а. с. 20-28 том 2 ).

Статтею 537 Цивільного кодексу України передбачена можливість орендаря виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього орендодавцеві грошей на депозит нотаріуса.

Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд Касаційного цивільного суду в постанові від 23.09.2021 у справі № 683/832/18.

Відповідач підтвердив суду, що ужив усіх можливих дій, спрямованих на виконання свого грошового зобов`язання, у тому числі, й шляхом внесення орендної плати на депозит нотаріуса.

Тому, позивачі не позбавлені можливості звернутися до приватного нотаріуса Цвинтарної Ірини Олександрівни та отримати грошові кошти, які надійшли від ПОСП «Сидори» в рахунок плати за користування земельними ділянками, відповідно до укладених договорів оренди землі.

До того ж, не заслуговують на увагу доводи представника позивачів, що ОСОБА_18 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого є ОСОБА_8 згідно свідоцтва про спадщину за законом, яке видане державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Карпусь І.О. 18 травня 2018 року за реєстром 1-555 не міг отримати орендну плату у 2017 році, оскільки вказаний період не входить до предмету даного спору.

Окрім цього, як встановлено в судовому засіданні відповідача з боку спадкоємця не було повідомлено відповідача про вказаний факт, що не було спростовано з боку представника.

В свою чергу, відповідач як в 2017 році та і в послідуючому здійснював сплату оренди, що підтверджується вищевказаними документами.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не встановлено, що відповідач порушив свої зобов`язання з виплати орендної плати.

Одночасно, суд вбачає неналежне виконання відповідачем умов договорів оренди земельних ділянок, яке полягає у наступному.

Так, п. 6 Договорів оренди землі передбачено, що додатково до виплати орендної плати Відповідач буде проводити безкоштовно оранку, культивацію та обмолот на присадибних ділянках 0.30 га, надавати автомобіль для доставки хворого до лікувального закладу, надавати допомогу на лікування, при наявності документа та заяви, в розмірі 200 грн, а в разі смерті Орендодавця допомогу на поховання в розмірі 500,00 грн або продукти на цю суму на піде заяви особи, що займається похованням.

Отже, зі змісту п. 6 Договорів оренди землі вбачається, що сторони погодили розмір і форму орендної плати - 3 % від грошової оцінки земельних ділянок у грошовій, натуральній га відробітковій формі за добровільним рішенням Позивачів, а також окремо від орендної плати встановили додаткові зобов`язання для Орендаря відносне Орендодавців, зокрема, безкоштовно проводити оранку, культивацію та обмолот на присадибних ділянках позивачів.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначав, що це не є обов`язковим, окрім цього, безкоштовне проведення відповідачем оранки, культивації та обмолоту на присадибних ділянках позивачів не є складовою орендної плати за Договорами оренди землі, а тому невиконання Підприємством цього зобов`язання не може вважатися систематичною несплатою відповідачем орендної плати за Договорами оренди землі.

Суд не погоджується з вказаними доводами представника відповідача по справі враховуючи наступне.

ВС зауважив, що у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

ВС зауважив, що висновок суду апеляційної інстанції про те, що оранка та культивація присадибної ділянки орендодавця не входить ні до однієї з форм орендної плати, передбачених договором, а є додатковою безкоштовною послугою, спростовується змістом самого договору (пункт 5) та положеннями статті 15 та розділу 3 Закону України «Про оренду землі». У порушення умов вказаного договору орендарем здійснювалася орендна плата лише у грошовій формі, а орендна плата у частині оранки та/або культивації присадибної ділянки позивача й поставки однієї тони соломи до садиби не здійснювалася, що свідчить про систематичну несплату у цій частині орендної плати, визначеної договором.

Апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що систематична несплата орендної плати у відробітковій та натуральній формі (оранка, культивація присадибної земельної ділянки та поставка однієї тони соломи до садиби орендодавця) не є істотними порушеннями умов договору через відсутність звернення позивача до відповідача із вимогами про їх виплату, оскільки такі звернення не передбачені умовами договору, у той час, як відповідач взяв на себе такі зобов`язання за договором, а договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Такої правової позиції дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 183/3653/16, де досліджував питання систематичної несплати орендної плати у відробітковій та натуральній формі.

У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 183/1754/16-ц (провадження № 61-25323св18) зроблено наступний правовий висновок: Висновок суду апеляційної інстанції про те, що оранка та культивації присадибної ділянки орендодавця не входить ні до однієї з форм орендної плати, передбачених договором, а є додатковою безкоштовною послугою, спростовуються змістом самого договору (пункт 5) та положеннями статті 15 та розділу 3 Закону України «Про оренду землі».

У порушення умов вказаного договору, орендарем здійснювалася орендна плата лише у грошовій формі та з простроченням такої виплати, а орендна плата у частині оранки та/або культивації присадибної ділянки позивача й поставки 1 тони соломи до садиби не здійснювалася, що свідчить про систематичну несплату у цій частині орендної плати, визначеної договором.

Тому, відмова відповідача від надання послуг із завезення соломи, оранки та культивації земельної ділянки є істотною обставиною для розірвання договору або укладення його на інших мовах.

Доказів того, що відповідач здійснював дії щодо належного виконання спірних договорів оренди у вказаній частині, але позивачі відмовилися приймати належне його виконання, відповідач суду не надав, що є його процесуальним обов`язком згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України.

Такий правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, від 03 квітня 2019 року у справі № 183/181/17 та від 20 березня 2019 року у справі № 183/3652/16.

Не заслуговують на увагу і доводи представника відповідача, що позивачі не зверталися до відповідача для здійснення останнім оранки та культивації присадибної ділянки.

Так, в постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, провадження № 61-41932сво18, Верховний Суд дійшов висновку, що Апеляційний суд не надав належної правової оцінку змісту пункту 5 договору, а розтлумачив його на власний розсуд, при цьому обґрунтував своє судове рішення припущеннями, що заборонено частиною шостою статті 81 ЦПК України, про те, що орендодавець повинен був вчинити додаткові дії для отримання визначеної сторонами орендної плати у повному обсязі, що не передбачено умовами спірного договору.

Таким чином, неналежне виконання умов договору, а саме часткове невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вказана позиція підтримана Верховним Судом і в постанові від 11 серпня 2021 року справа № 357/6267/19 (провадження № 61-11404св20).

У вказаній постанові Верховний суд зазначив, що відповідно до пункту 6 спірних договорів оренди землі орендна плата нараховується та видається орендарем в розмірі 3 % від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить для позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - 1 913,84 грн, а для позивача ОСОБА_3 - 814,52 грн. Також, цей пункт містить додаткові умови, які стосуються орендної плати, а саме: оранка, культивація, обмолот на присадибних ділянках орендодавця площею до 0,30 га буде проводитись безкоштовно, надання автомобіля для доставки хворого до лікувального закладу, надання допомоги на лікування, при наявності документа та заяви, в розмірі 200,00 грн, в разі смерті орендодавця допомога на поховання в розмірі 500,00 грн або продукти на дану суму на підставі заяви особи, що займається похованням.

Таким чином, крім обов`язку із сплати грошових коштів, ТОВ Агрофірма «Матюші» як оплату за орендовані у позивачів земельні ділянки взяло на себе низку інших обов`язків, таких як: оранка, культивація та обмолот на присадибних ділянках 0,30 га, які за умовами договору мали проводитись безкоштовно.

За таких обставин суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, установивши, що орендар належним чином не виконував умов спірних договорів оренди земельних ділянок щодо оранки, культивації та обмолоту на присадибних ділянках позивачів протягом 2014-2019 років, дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки у зв`язку із систематичною несплатою орендної плати.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) міститься висновок, «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року в справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку в справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті З ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність».

Крім того, в судовому засіданні представник позивачів зазначив, що позивачі, які є власниками спірних земельних ділянок та відповідно спадкоємці спірних земельних ділянок, з 2014 року по 2016 рік отримували від відповідача додаткові умови щодо оранки, культивації та обмолоту на присадибних ділянка, але починаючи з 2016 року, додаткові умови, які зазначені в договорах припинилися. При цьому наголошував, що до 2016 року жодних заяв позивачі не писали, відповідач самостійно робив оранку, що свідчить про систематичну несплату орендної плати.

За змістом статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із частино 1 статті 7 Закону України "Про оренду землі" право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи - орендаря, якщо інше не передбачено договором, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону.

Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі (ч.4 ст.32 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Згідно листа Сидорівської сільської ради від 29.09.2020 за № 02-31-178, позивачі використовують присадибні земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства ( а. с. 77 том 1 ).

Всупереч вказаним умовам договорів оренди землі, зокрема у частині надання послуги з обробітку присадибних земельних ділянок орендодавців, зокрема, оранка, культивація та обмолот відповідачем не проводилася, що не було спростовано з боку відповідача, а навпаки підтверджено в судовому засіданні представником відповідача.

До того ж, не заслуговують на увагу доводи відповідача, що земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) є різними видами земельних ділянок, а тому обов`язок щодо оранки, культивації та обмолуту за Договорами оренди поширюється саме на присадибні ділянки, а не на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, оскільки у спірних договорах оренди сторони погодили, як додаткові умови оранка, культивація та обмолот на присадибних ділянках 0,30 га, як встановлено в судовому засіданні позивачі мають присадибні ділянки, з боку відповідача не надано суду жодного належного доказу у зворотному.

Крім того, відповідач надав листи-повідомлення до позивачів, датовані 01.12.2021 року, в яких зазначав, що відповідно до п. 6 договору землі ПОСП «Сидори», як Орендар надає Орендодавцю у разі за необхідності послуги з оранки, культивації та обмолоту належної позивачам присадибної ділянки в межах 0,30 га. До 2021 року за отриманням вказаних послуг звернень до ПОСП «Сидори» не надходило. У разі необхідності останні можуть звернутися до ПОСП «Сидори» з заявами про надання додаткових умов обробітку присадибної ділянки на 2022 рік та наступні роки завчасно до першого лютого кожного року надавати ПОСП «Сидори» заяву щодо необхідності надання послуг з обробітку присадибної ділянки з переліком послуг та бажаною датою їх надання, або відсутності необхідності надання послуг з обробітки присадибної ділянки ( а. с. 29-37 том 2 ).

Тобто, тим самим фактично підтвердив наявність у позивачів присадибних ділянок.

Посилання відповідача на те, що позивачі не зверталися до нього з заявами щодо необхідності вчинення послуг з оранки, культивації та обмолоту не заслуговують на увагу, так як такі звернення не передбачені умовами договору, у той час, як відповідач взяв на себе такі зобов`язання за договором, а договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 183/3653/16, де Верховний Суд досліджував питання систематичної несплати орендної плати у відробітковій та натуральній формі.

В свою чергу, з боку відповідача не було надано суду жодного належного доказу, що позивач ПОСП «Сидори» здійснювало дії щодо належного виконання спірних договорів оренди у вказаній частині, але позивачі відмовилися приймати належне його виконання.

Тому ненадання послуг з оранки та культивації земельної ділянки, що передбачено договорами оренди, є систематичною несплатою орендної плати та підставою для розірвання договору.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 січня 2021 року у справі № 183/5829/17, провадження № 61-16547св19.

В зазначеній постанові Верховний Суд зазначив, що відповідач не заперечував під час розгляду справи, що не здійснював оранку і культивацію присадибної ділянки орендодавця та не поставляв 1 тонну соломи до садиби орендодавця, зазначаючи, що це не є обов`язковим. Проте у пункті 2.2 спірного договору оренди земельної ділянки зазначено, що орендар сплачує орендну плату у натуральній та відробітковій формі - згідно з додатком № 1 до цього договору оренди земельної ділянки. Тобто, відповідач узяв на себе такі зобов`язання за договором, а договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Доказів того, що ТОВ Агрофірма "Олімпекс-Агро" здійснювало дії щодо належного виконання спірного договору оренди у вказаній частині, але позивач відмовився приймати належне його виконання, відповідач суду не надав, що є його процесуальним обов`язком, і таких обставин суди не встановили. Тому ненадання послуг із завезення соломи, оранки та культивації земельної ділянки, що передбачено договором оренди, є систематичною несплатою орендної плати та підставою для розірвання договору.

Аргументи касаційної скарги з приводу того, що оранка та культивація присадибної ділянки орендодавця не входить ні до однієї з форм орендної плати, передбачених договором, а є додатковою безкоштовною послугою, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені обставини спростовуються змістом самого договору (пункт 5) та положеннями статті 15 та розділу 3 Закону України "Про оренду землі". На порушення умов вказаного договору орендарем не здійснювалася орендна плата у частині оранки та/або культивації присадибної ділянки позивача й поставки однієї тонни соломи до садиби, що свідчить про систематичну несплату у цій частині орендної плати, визначеної договором.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 183/1754/16-ц (провадження № 61-25323св18) та від 01 липня 2020 року у справі № 183/3653/16 (провадження № 61-26035св18).

Отже, під час розгляду справи судом не встановлено, що відповідач виконував взяті на себе зобов`язання послуги з оранки, культивації та обмолоту, що передбачено умовами договорів оренди землі.

Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зазначила, що "у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року по справі № 755/10947/17, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію.

Тому, суд при розгляді даної цивільної справи враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у вищезазначених постановах Верховного Суду, які є обов`язковими для врахування іншими судами.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів в частині розірвання договорів оренди земельних ділянок є такими, що підлягають задоволенню, оскільки під час розгляду справи позивачами доведено, що відповідач всупереч умовам договорів оренди землі, у його частині, не надавав послуги з обробки присадибних земельних ділянок, оранки, культивації та обмолоту, що свідчить про систематичну несплату орендної плати.

Стосовно позовних вимог позивачів в частині припинення державної реєстрації речового права оренди за цими договорами, суд вважає, що такі вимоги позивачів також підлягають задоволенню, оскільки задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2020 у справі № 125/702/17 (провадження № 61-48842св18).

Цивільне законодавство передбачає, що зміна або розірвання договору відбувається в такій самій формі, як і його укладення (якщо інше не встановлено договором або законом).

Під час розгляду заяв про припинення права оренди землі слід враховувати, що договір оренди землі може бути розірваний у трьох випадках: за згодою сторін; за рішенням суду (за позовом однієї із сторін); в односторонньому порядку (шляхом односторонньої відмови від договору), якщо це прямо передбачено законом або договором.

У разі подання для державної реєстрації припинення права оренди судового рішення, його зміст має бути оцінено на предмет встановлення ним саме припинення такого права.

В частині позовних вимог позивачів щодо стягнення з відповідача заборгованості з несплати орендної плати за 2018-20221 рік суд вважає, що такі вимоги не підлягають задоволенню, так як судом встановлено та вище зазначено, що відповідач в цій частині взяті на себе зобов`язання виконував, що встановлено під час розгляду даної справи та підтверджено відповідними доказами, наданими з боку відповідача.

Стосовно вимог позивачів в частині стягнення з відповідача заборгованості зі сплати орендної плати за 2021 рік, то такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними, так як при зверненні до суду з вказаними вимогами 20 грудня 2021 року, строк орендної плати ще не настав, оскільки пунктом 8 договорів оренди землі передбачено, що орендна плата видається у такі строки до 31 грудня поточного року.

Оскільки судом не встановлено порушень з боку відповідача в частині сплати орендної плати, не підлягають задоволенню вимоги позивача і в частині стягнення з відповідача на користь позивачів пені за несвоєчасну виплату орендної плати.

Стосовно позовних вимог позивачів в частині стягнення з відповідача шкоди (збитків) заподіяної недотриманням встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 164 від 11.02.2010 оптимальних нормативів співвідношення насіння соняшника в сівозмінах на спірних земельних ділянках, суд приходить до наступного.

Статтею 37 Закону України «Про охорону земель» встановлено основні вимоги до охорони родючості ґрунтів. Власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється. Частина 4 статті 37 встановлює можливість обмеження діяльності на землях сільськогосподарського призначення щодо: вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій; розорювання сіножатей, пасовищ; використання деградованих, малопродуктивних, а також техногенно забруднених земельних ділянок; необґрунтовано інтенсивного використання земель.

Відповідно до частини 1 статті 1166, статті 1192 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частини 3 статті 56 Закону України «Про охорону земель» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Згідно п. 14 Договорів оренди землі, умови збереження стану об`єкта оренди: дотримання сівозміни; використання сучасних агро технологій; вжиття заходів щодо збереження родючості грантів, зменшення шкідливого техногенного впливу.

Пунктом 24 договорів оренди передбачено право орендодавця вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором, дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості грантів, додержання державних стандартів, норм і правил.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про землеустрій» еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь забезпечують проекти землеустрою.

Таким чином, дотримання сівозмін має бути підтверджено відповідним проектом землеустрою.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Тому довідка щодо сівозміни ПОСП Сидори від 17.02.2022 № 20220217-1 не є доказом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2010 р. № 164 затверджено нормативи оптимального співвідношення культур у сівозмінах в різних природно-сільськогосподарських регіонах. Для соняшника це раз на сім років.

Статтею 189 Земельного кодексу України були передбачені повноваження сільської ради щодо здійснення самоврядного контрою за використанням та охороною земель на її території. Статтю 189 виключено на підставі Закону України № 1423-IX від 28.04.2021 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин».

Законом України № 1423-IX від 28.04.2021 підпункт 10 пункту Б частини 1 ст. 33 Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» доповнено повноваженнями здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у межах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 188 Земельного кодексу України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Державний контроль за використанням та охороною земель в обсязі, визначеному законом, також здійснюється виконавчими органами сільських, селищних, міських рад. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад набувають установлених законом повноважень із здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у разі прийняття відповідною радою рішення про здійснення такого контролю.

Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Повноваження з державного контрою за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Київській області закріплені у його положенні затвердженому наказом Держгеокадастру України від 07.09.2020 року №354.

Актами перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки проведеним Управлінням контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 11 вересня 2020 року за №1075-ДК/861/АП/09/01/-20 та від 28 серпня 2020 року № 942-ДК/785/АП/09/01/-20 за результатами перевірки встановлено, що на земельних ділянках позивачів проводилися посіви соняшника у 2019-2020 роках.

Актами перевірки встановлено порушення обов`язків землекористувача закріплених у статті 96 Земельного кодексу України, статей 35, 36 та 37 Закону України «Про охорону земель, нормативів оптимального співвідношення культур у сівозмінах в різних природно-сільськогосподарських регіонах затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2010 р. N 164.

Отже, у підтвердження здійснення ПОСП "Сидори" посіву соняшнику на земельних ділянках Орендодавців у період з 2015 по 2020 рік представник позивачів долучив до позовної заяви копію відповідей Сидорівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 29.10.2020 року за № 02-31-177 на його адвокатський запит, в якому остання повідомила про те, що в період з 2015 по 2020 роки на земельних ділянках позивачів вирощувався соняшник ( а. с. 76 том 1 ) та вищевказані Акти перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 11 вересня 2020 року ( а. с. 78-79, 81-83 том 1 ).

Так, у вищевказаному листі Сидорівської сільської ради від 29.09.2020 №02-31-177 зазначено, що на земельних ділянках на земельних ділянках позивачів, а саме: кадастровий номер :04:010:0033 площею 2,855 га, кадастровий номер :04:010:0034 площа 2,854 га., кадастровий номер :04:010:0090 площею 5,7477 га., кадастровий номер :04:013:0008 площею 2,806 га., кадастровий номер :04:008:0011 площею 2,87 га, кадастровий номер: :04:011:0019 площею 5,685 га., кадастровий номер: :04:012:0102 площею 3,2033 га., кадастровий номер: :04:005:0051 площею 2,8357га., кадастровий номер: :04:004:0012 площею 0,9999 га., кадастровий номер: :04:013:0035 площею 2,787 га., кадастровий номер: :04:010:0040 площею 2,952 га., кадастровий номер: :04:010:0038 площею 2,851 га., кадастровий номер: :04:010:0039 площею 2,882 га., кадастровий номер: :04:013:0015 площею 2,793 га., в період з 2015 по 2020 роки вирощувався соняшник.

З вищевказаних Актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки проведеним Управлінням контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 11 вересня 2020 року за №1075-ДК/861/АП/09/01/-20 та від 28 серпня 2020 року № 942-ДК/785/АП/09/01/-20 встановлено, що на земельних ділянках позивачів проводилися посіви соняшника у 2019-2020 роках.

Крім того, відповідач не заперечував посіву соняшника у 2020 році на земельних ділянках позивачів.

Відповідно до статті 14 Конституції України, яка має вищу юридичну силу, встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

В розвиток статті 14 Конституції України в Законі України «Про охорону земель» правові, економічні та соціальні основи охорони земель з метою забезпечення їх раціонального використання, відтворення та підвищення родючості ґрунтів, інших корисних властивостей землі, збереження екологічних функцій ґрунтового покриву та охорони довкілля, а також постановою Кабінету Міністрів України №164 від 11.02.2010 встановила оптимальні нормативи співвідношення насіння соняшника в сівозмінах на земельних ділянках - не менше ніж через сім років на одному місці.

З боку відповідача в спростування доводів позивачів, що з 2015 по 2020 роки на земельних ділянках позивачів вирощувався соняшник надано кольорову роздруківку, класифікацію посіву ( а. с. 48-60 том 3 ) та Довідку від 17.02.2022 року щодо сівозміни ( а. с. 61 том 3 ), з яких вбачається, що лише у 2020 році відповідач здійснював висадку на земельних ділянках позивачів соняшник.

Однак, доводи відповідача щодо вирощування соняшника на земельних ділянках позивачів лише у 2020 році, спростовуються вищевказаними документами, наданими з боку представника позивачів.

Тому, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами факт вирощування відповідачем ПОСП «Сидори» соняшника на земельних ділянках позивачів протягом 5 років підряд, що порушує встановлені постановою Кабінету Міністрів України №164 від 11.02.2010 оптимальні нормативи співвідношення насіння соняшника в сівозмінах на земельних ділянках позивачів.

Для встановлення обставин щодо недотримання відповідачем встановлених постановою кабінету Міністрів України №164 від 11.02.2010 року оптимальних нормативі співвідношення насіння соняшника в сівозмінах на земельних ділянках позивачів та розрахунку розміру шкоди (збитків) які необхідно буде позивачам потратити на поповнення елементів живлення винесених з ґрунту їх земельних ділянок в наслідок господарської діяльності відповідача необхідні спеціальні знання у екології та грунтознавства без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Таким чином, оцінити стан погіршення родючості ґрунту, а відповідно і нанесену шкоду можливо лише за даними агрохімічного паспорта. Інформації про розробку орендарем або власниками земельних ділянок агрохімпаспортів не виявлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Сторонами по справі не надано суду висновку експерта щодо перевірки стану земельних ділянок позивачів в області екології та ґрунтознавства по проведенню робіт із оцінювання зміни родючості ґрунтів земельних ділянок позивачів.

Технічним комітетом стандартизації «Грутнознавства» (ТК 142), Національного наукового центру» Інституту ґрунтознавства та агрохімії імені О.Н. Соколовського розроблено Національний Стандарт України ДСТУ 7846:2015 «Якість ґрунту. Оцінювання зміни родючості ґрунтів. Порядок».

Стандарт установлює порядок проведення робіт із оцінювання зміни родючості ґрунтів у наслідок антропогенного впливу, поширюється на ґрунті земельних ділянок сільськогосподарського призначення, застосовується під час здійснення заходів щодо збереження і підвищення родючості ґрунтів, раціонального їх використання та охорони від деградації (пункти 1.1.-1.3. Стандарту).

Зміну родючості ґрунтів оцінюють порівнянням початкових параметрів родючості ґрунтів з поточними, які одержані за результатами маніторингу та агрохімічної паспортизації поля, земельної ділянки (пункт 4.3 Стандарту).

У постанові від 15.08.2019 року у справі № 237/1133/17 Верховний Суд дійшов висновку, що порушення орендарем оптимальної сівозміни не може бути підставою для розірвання договору оренди землі в порядку ст. 32 Закону України "Про оренду землі" лише за наявності факту, без встановлення наслідків такого порушення та впливу неоптимальної сівозміни на стан земельної ділянки.

Таким чином, розірвання судом договору оренди землі у зв`язку з порушенням орендарем нормативів оптимального співвідношення культур у сівозмінах можливим за умови доведення орендодавцем не тільки факту самого порушення, а й того, що це порушення призвело до істотного погіршення стану земельної ділянки.

У постанові від 12.08.2020 року у справі № 636/5001/18 Верховний Суд зазначив, що перевірка стану земельної ділянки можлива лише шляхом вирішення питання, які потренують спеціальних знань в області екології та ґрунтознавства.

Виходячи з такого висновку Верховного Суду, належним доказом погіршення стану земельної ділянки може бути висновок експерта, складений відповідно до норм ст. ст. 102-108 ЦПК України або за замовленням учасника справи, або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Водночас, представник позивачів, зазначаючи у позовній заяві про порушення відповідачем нормативів оптимального співвідношення культур у сівозмінах під час використання земельних ділянок Орендодавців, що призвело до погіршення їх стану, всупереч вимогам ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України разом з позовною заявою не падав ані висновок експерта, який би підтверджував обставини, на які посилається представник позивачів, ані клопотання про призначення відповідної експертизи, тобто, не довів розмір завданої шкоди позивачам.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 750/8676-15-ц (провадження № І4-79цс18) зроблено висновок, що відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Особа, яка вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи: наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди: вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки за обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно вини".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі № 920/715/17 зроблено висновок, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено позивача.

Крім того, наведений представником позивачів розрахунок збитків, завданий позивачам з боку відповідача ( різні суми до стягнення на кожного з позивачів ) є абстрактним і ґрунтується на припущеннях та жодним чином не підтверджений.

Позивачі, заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків, не довели наявних усіх необхідних умов для їх стягнення, тому в цій частині вимог позивачів, суд відмовляє у зв`язку із недоведеністю.

Крім того, підставою для розірвання договорів оренди представник позивачів зазначав, що з боку відповідача вбачається недобросовісність при виконанні умов спірних договорів оренди, оскільки останній здійснив державну реєстрацію таких договорів не у розумні строки і, зважаючи на цю обставину Договори оренди мають бути розірвані.

Суд не може погодитися з вищенаведеним, враховуючи те, що Договори оренди укладалися у період 2013-2015 років строком на 10 років, тобто строк Договорів оренди спливає не раніше 2023 року, 2024 року та 2025 року (в залежності від дати укладення Договору), а відтак навіть не зважаючи на момент державної реєстрації Договорів оренди строк їх дії не сплив до моменту подачі позовної заяви.

У постанові Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 322/1178/17 суд звертає увагу на те, що договір оренди був зареєстрований (здійснена державна реєстрація) лише через 4 роки після його підписання та передачі земельної ділянки. Факт державної реєстрації Договорів оренди через певний проміжок часу не свідчить про недотримання Відповідачем принципів розумності та зловживання своїм правом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів ( ч. 1 ст. 89 ЦПК України ).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи це судове рішення, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення ЄСПЛ по справі «Серявін та інші проти України», суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі, керуючись завданнями цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» про розірвання договорів оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати і нанесеної відповідачем шкоди ( збитків ) є такими, що підлягають до часткового задоволення.

Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, затаюючись з вищевказаною позовною заявою представник позивачів окрім вищезазначеного, просив стягнути з відповідача на користь позивачів витрати на правничу допомогу у розмірі 120 000 гривень, по 10 000 гривень на кожного з позивачів.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.

Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу було надано до суду наступні документи: Договори № б/н на правничу допомогу від 01.06.2021 року та від 27.09.2021 року, укладені між позивачами та адвокатом Миколюк М.Д. ( а. с. 107-118 том 1 ).

Відповідно до п. 2.1 вищевказаних Договорів № б/н на правничу допомогу від 01.06.2021 року та від 27.09.2021 року, укладених між позивачами та адвокатом Миколюк М.Д. вбачається, що гонорар за правничу допомогу визначену у пунктах 1.2.1. - 1.2.5. договору становить 5000 гривень.

За виграну справу в суді, Клієнти сплачують адвокату гонорар успіху в розмірі 5000 гривень ( п. 2.2. Договорів № б/н на правничу допомогу від 01.06.2021 року та від 27.09.2021 року ).

ВС зауважив, що у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Окрім цього ВС зазначив, що у постанові Верховного Суду від 9 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник особи - адвокат надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 2 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 2 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу».

Однак, встановлено, що вартість послуг адвоката визначено сторонами в Договорах б/н від 01.06.2021 року та від 27.09.2021 року у фіксованому розмірі, тому в такому випадку детальний опис робіт не потрібен.

Зазначена правова позиція міститься в постанові ВС КАС у справі № 640/18402/19 від 28.12.2020 року.

Оскільки договором про надання правничої допомоги передбачено розмір винагороди за надання правової допомоги у вигляді фіксованої суми, він не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, враховуючи висновок ВС викладений у постанові від 28.12.2020 року у справі № 640/18402/19, детальний опис із зазначенням часу затраченого на надання правничої допомоги не надається.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява N 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Велика Палата Верховного Суду відзначає, що у цій справі підставою для звернення із заявою про винесення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу є приписи статей 126, 129, 244 ГПК України, і вимога ПрАТ "РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" обумовлена саме необхідністю вирішити питання про розподіл сплачених ним судових витрат (визначених як професійна правнича допомога), що відповідно до вказаних норм процесуального права підлягають розподілу між сторонами.

Відмовляючи у задоволенні заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000,00 грн. передбаченому пунктом 4.2 додаткової угоди № 2 від 28 вересня 2018 року, суди не врахували, що відповідна сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат, не навели доводів та доказів нерозумності цих витрат, їх неспівмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача. При цьому загальна сума витрат на адвокатські послуги, передбачена договором, складає 12 000 грн. що не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару.

Аналогічний висновок міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19.

Відповідно до вказаної позиції ВП ВС від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 гонорар успіху є складовою частиною гонорару адвоката, передбаченого Договором про надання правової допомоги, і є дійсним зобов`язанням, яке відповідає статті 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Отже, судом встановлено, що з боку позивачів дійсно були понесені судові витрати на правничу допомогу.

В своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 колегія суддів не погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Такий же правовий висновок містяться і постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

Такий підхід щодо визнання фактично здійсненими витрат за відсутності факту оплати впливає також із практики Європейського суду з прав людини ( далі - ЄСПЛ ), яка є обов`язковою для застосування в Україні як джерело права в силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, у Рішенні по справі «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07 ) ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, слід розглядати як фактично понесені.

«115. Суд зазначає, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Як видно з матеріалів справи, п. Бущенко представляв заявника протягом провадження в Суді, отже, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» ( див. вищезазначене рішення у справі «Савін проти України», п. 97 ).

Такий висновок ЄСПЛ також викладений у вже зазначеному вище рішенні у справі «Савін проти України» ( Заява № 34725/08).

«96. Суд зазначає, що хоча заявник ще не оплатив адвокатські послуги, він зобов`язаний оплатити їх відповідно до договірних зобов`язань. Як вбачається з матеріалів справи, пан Крістенко представляв заявника протягом усього провадження у Суді, а тому має право вимагати оплати його послуг за договором. Відповідно Суд вважає ці витрати «фактичними» ( див. рішення від 08 жовтня 2009 року у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветіта та Ісрафілов проти Азербайджану», заява № 37083/03, п.106 ).

При цьому на необхідності розгляду витрат, які підлягають оплаті, як фактичних для цілей компенсації наголошується і в Практичних рекомендаціях ЄСПЛ від 28.03.2007 року.

Тож фактичність витрат на правничу допомогу слід розглядати у широкому сенсі, включаючи не лише оплату таких витрат, але й виходячи власне із того, що достатньою є наявність відповідного договірного обов`язку. Відповідно, якщо договірний обов`язок щодо оплати наявний, то такого обов`язку достатньо для визнання витрат фактичними і такими, що підлягають компенсації стороні.

Під-час розгляду справи стороною відповідача не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, що виключає можливість суду на зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Така правова позиція міститься в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Аналогічної позиції дотримується ВС КЦС у справі № 523/3904/19 від 09.02.2022 року.

У вищевказаній постанові Верховний Суд зазначив, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню понесені останніми витрати на правову допомогу у заявленому представником позивачів розміру.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача.

Як встановлено та підтверджено матеріалами справи, представником позивачів було сплачено судовий збору у розмірі 11 350 гривень, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією від 18.01.2022 року ( а. с. 133 том 1 ), а також наявні квитанції позивачів від 12 січня 2022 року про сплату судового збору у розмірі 1 816 грн. та сплата судового збору ОСОБА_10 у розмірі 3 632 грн., а позивачем ОСОБА_13 в розмірі 5 448 грн. ( а. с. 133-145 том 1 ).

Вказані суми була сплачені на виконання ухвали судді від 24.12.2021 року ( а. с. 126-129 том 1 ).

Так, при зверненні до суду з позовними вимогами до відповідача, вимоги позивачів складалися з двох самостійних вимог немайнового характеру, а також вимог майнового характеру ( стягнення загальної суми, яка складалася з заборгованості з орендної плати, пені за несвоєчасну виплату орендної плати та шкоди ( збитків ) ), враховуючи ціну позову у цій частині.

Оскільки вимоги позивачів підлягають до часткового задоволення, тому з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, позивачі звернулися до суду з позовною заявою в жовтні 2021 року.

Стаття 4 Закону України «Про судовий збір» встановлює розміри ставок судового збору, які у 2021 році потрібно розраховувати від 2270 гривень - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового розміру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового розміру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у розмірі 908 гривень.

Отже, на час звернення до суду ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становила - 908 гривень.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як зазначено вище, при зверненні до суду з позовною заявою до відповідача, вимоги позивачів складалися з немайнового характеру ( розірвання договорів та припинення державних реєстрацій ), а також майнового характеру ( стягнення заборгованості з орендної плати, пені за несвоєчасну виплату орендної плати та шкоди ( збитків ) ).

Тому, враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивачів, з відповідача на їх користь ( на кожного з позивачів ) підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 816 гривень (задоволено дві вимоги немайнового характеру - розірвання договорів та припинення державних реєстрацій).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 13, 15, 16, 22, 207, 316, 317, 526, 530, 537, 626-629, 632, 638, 654, 903, 1166, 1192, 1218 ЦК України, ст. 148-1 ЗК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 89, 133, 137, 141, 158, 187, 258- 265, 273, 353-355 ЦПК України, Законом України "Про оренду землі", п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Законом України "Про оренду землі", Законом України «Про охорону земель», Законом України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», Законом України «Про судоустрій і статус суддів», Законом України «Про судовий збір», суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» про розірвання договорів оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати і нанесеної відповідачем шкоди ( збитків ), - задовольнити частково.

Розірвати договір оренди землі № 28 від 02 серпня 2013 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:010:0033, площею 2,8550 га між ОСОБА_16 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори», спадкоємцем якого є ОСОБА_3 та припинити державну реєстрацію речового права оренди за цим договором.

Розірвати договір оренди землі № 13 від 05 серпня 2013 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:010:0034, площею 2,8540 га між ОСОБА_4 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» та припинити державну реєстрацію речового права оренди за цим договором.

Розірвати договір оренди землі від 07 серпня 2013 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:010:0090, площею 5,7477 га між ОСОБА_17 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори», спадкоємцем якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_15 і припинити державну реєстрацію речового права оренди за цим договором.

Розірвати договір оренди землі від 12 листопада 2014 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:013:0008, площею 2,8060 га між ОСОБА_7 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» та припинити державну реєстрацію речового права оренди за цим договором.

Розірвати договір оренди землі № 131 від 19 серпня 2013 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:008:0011, площею 2,870 га між ОСОБА_18 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори», спадкоємцем якого є ОСОБА_8 та припинити державну реєстрацію речового права оренди за цим договором.

Розірвати договір оренди землі від 12 серпня 2013 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:011:0019, площею 5,6850 га між ОСОБА_9 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» та припинити державну реєстрацію речового права оренди за цим договором.

Розірвати договір оренди землі від 10 вересня 2015 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:012:0102, площею 3,2033 га між ОСОБА_10 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» та припинити державну реєстрацію речового права оренди за цим договором.

Розірвати договір оренди землі від 21 травня 2014 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:005:0051, площею 2,8357 га між ОСОБА_10 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» та припинити державну реєстрацію речового права оренди за цим договором.

Розірвати договір оренди землі 17 вересня 2014 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:004:0012, площею 0,9999 га між ОСОБА_11 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» та припинити державну реєстрацію речового права оренди за цим договором.

Розірвати договір оренди землі від 17 липня 2014 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:013:0035, площею 2,7870 га між ОСОБА_12 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» та припинити державну реєстрацію речового права оренди за цим договором.

Розірвати договір оренди землі 17 вересня 2014 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:010:0040, площею 2,952 га між ОСОБА_13 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» та припинити державну реєстрацію речового права оренди за цим договором.

Розірвати договір оренди землі від 17 вересня 2014 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:010:0038, площею 2,851 га між ОСОБА_13 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» та припинити державну реєстрацію речового права оренди за цим договором.

Розірвати договір оренди землі від 17 вересня 2014 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:010:0039, площею 2,882 га між ОСОБА_13 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» та припинити державну реєстрацію речового права оренди за цим договором.

Розірвати договір оренди землі від 25 серпня 2013 року, кадастровий номер земельної ділянки :04:013:0015, площею 2,793 га між ОСОБА_14 та приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» та припинити державну реєстрацію речового права оренди за цим договором.

В задоволенні вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» в частині вимог про стягнення заборгованості з орендної плати, пені за несвоєчасну виплату орендної плати та шкоди (збитків) заподіяної недотриманням встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2010 p. № 164 оптимальних нормативів співвідношення насіння соняшника в сівозмінах на земельних ділянках, - відмовити.

Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на користь ОСОБА_3 витрати понесені на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень та судовий збір у розмірі 1 816 гривень, загалом 11 816 ( одинадцять тисяч вісімсот шістнадцять ) гривень.

Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на користь ОСОБА_4 витрати понесені на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень та судовий збір у розмірі 1 816 гривень, загалом 11 816 ( одинадцять тисяч вісімсот шістнадцять ) гривень.

Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на користь ОСОБА_5 витрати понесені на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень та судовий збір у розмірі 1 816 гривень, загалом 11 816 ( одинадцять тисяч вісімсот шістнадцять ) гривень.

Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на користь ОСОБА_6 витрати понесені на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень та судовий збір у розмірі 1 816 гривень, загалом 11 816 ( одинадцять тисяч вісімсот шістнадцять ) гривень.

Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на користь ОСОБА_7 витрати понесені на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень та судовий збір у розмірі 1 816 гривень, загалом 11 816 ( одинадцять тисяч вісімсот шістнадцять ) гривень.

Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на користь ОСОБА_8 витрати понесені на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень та судовий збір у розмірі 1 816 гривень, загалом 11 816 ( одинадцять тисяч вісімсот шістнадцять ) гривень.

Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на користь ОСОБА_9 витрати понесені на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень та судовий збір у розмірі 1 816 гривень, загалом 11 816 ( одинадцять тисяч вісімсот шістнадцять ) гривень.

Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на користь ОСОБА_10 витрати понесені на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень та судовий збір у розмірі 1 816 гривень, загалом 11 816 ( одинадцять тисяч вісімсот шістнадцять ) гривень.

Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на користь ОСОБА_11 витрати понесені на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень та судовий збір у розмірі 1 816 гривень, загалом 11 816 ( одинадцять тисяч вісімсот шістнадцять ) гривень.

Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на користь ОСОБА_12 витрати понесені на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень та судовий збір у розмірі 1 816 гривень, загалом 11 816 ( одинадцять тисяч вісімсот шістнадцять ) гривень.

Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на користь ОСОБА_13 витрати понесені на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень та судовий збір у розмірі 1 816 гривень, загалом 11 816 ( одинадцять тисяч вісімсот шістнадцять ) гривень.

Стягнути з приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» на користь ОСОБА_14 витрати понесені на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень та судовий збір у розмірі 1 816 гривень, загалом 11 816 ( одинадцять тисяч вісімсот шістнадцять ) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_3 ( адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Позивач: ОСОБА_4 ( адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

Позивач: ОСОБА_5 ( адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

Позивач: ОСОБА_6 ( адреса проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 );

Позивач: ОСОБА_7 ( адреса проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 );

Позивач: ОСОБА_8 ( адреса проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_6 );

Позивач: ОСОБА_9 ( адреса проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_7 );

Позивач: ОСОБА_10 ( адреса проживання: АДРЕСА_8 , РНОКПП: НОМЕР_8 );

Позивач: ОСОБА_11 ( адреса проживання: АДРЕСА_9 , РНОКПП: НОМЕР_9 );

Позивач: ОСОБА_12 ( адреса проживання: АДРЕСА_10 , РНОКПП: НОМЕР_10 );

Позивач: ОСОБА_13 ( адреса проживання: АДРЕСА_9 , РНОКПП: НОМЕР_11 );

Позивач: ОСОБА_14 ( адреса проживання: АДРЕСА_11 , РНОКПП: НОМЕР_12 );

Відповідач: Приватне орендне сільськогосподарське підприємство «Сидори» ( адреса місцезнаходження: 09131, Київська область, Білоцерківський район, с. Сидори, вул. Радянська, буд. 2, ).

Повний текст судового рішення виготовлено 04 серпня 2022 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов