Справа № 603/279/22
Провадження №2/603/142/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2022 р. м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Галіяна І.М. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі № 603/279/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

В липні 2022 року року ОСОБА_1 звернулася до Монастириського районного суду Тернопільської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, зокрема, просила визнати за відповідачем ОСОБА_2 право власності на автомобіль HONDA CR-V EX AWD, 01.2018 року випуску, об`ємом двигуна 1498 см3, потужність 142 кВт/193 к.с., державний номерний знак НОМЕР_1 , стягнувши з нього вартість Ѕ частини вказаного автомобіля.

Разом із позовною заявою подано заяву про забезпечення позову, в якій позивачка просить накласти арешт на автомобіль HONDA CR-V EX AWD, 01.2018 року випуску, об`ємом двигуна 1498 см3, потужність 142 кВт/193 к.с., державний номерний знак НОМЕР_1 .

Аргументує тим, що 27.06.2021 року ОСОБА_2 приїхав за місцем її проживання АДРЕСА_1 та погрожуючи їй силоміць забрав автомобіль, запевнивши, що добровільно поверне їй вартість Ѕ частини автомобіля, проте обіцяна вартість відповідачем по справі спірного автомобіля на даний час їй не повернута.

Також заявниця зазначає, що спірний автомобіль зустрічає на вулицях м.Тернополя під керуванням сторонніх осіб, що викликає у неї побоювання про реальну загрозу відчуження чи передання у користування відповідачем вказаного автомобіля чи його видозмінення.

Дані обставини, на переконання заявниці, можуть в подальшому істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, оглянувши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або грошові кошти), що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Умовою застосування заходів для забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Відповідні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 19 квітня 2019 року у справі № 554/1893/17, від 26 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц, від 13 січня 2020 року у справі №922/2163/17, від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 20.07.2017 року до 31.08.2021 року перебували у шлюбі (а. с. 4).

Перебуваючи у шлюбі, сторони придбали автомобіль HONDA CR-V EX AWD, 01.2018 року випуску, об`ємом двигуна 1498 см3, потужність 142 кВт/193 к.с., державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с. 6).

Як зазначено у вищевказаному свідоцтві, власником автомобіля є заявниця ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 .

За таких обставин, посилання заявниці на необхідність недопущення відчуження ОСОБА_2 автомобіля не можуть бути взяті до уваги з урахуванням того, що право власності на автомобіль зареєстровано за нею, що перешкоджає ОСОБА_2 самостійно відчужити автомобіль без її волі та відома.

Отже, оскільки право власності на автомобіль, зареєстровано за самою заявницею ОСОБА_1 , а не за її колишнім чоловіком, підстав для накладення на це майно арешту за її заявою не вбачається.

Твердження ОСОБА_2 про користування автомобілем третіми особами, суд вважає голослівним, позаяк жодних доказів для підтвердження цього не надано.

Більше того, заявницею не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову з огляду на характер заявлених позовних вимог, а також відсутній зв`язок між запропонованим у заяві заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, не обґрунтовано яким чином спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Частиною 7 статті 153 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 260, 261, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - відмовити

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя І. М. Галіян