Номер провадження: 22-ц/813/305/22
Справа № 523/1397/21
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря - Сидоренко А.О.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича та про скасування постанов та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст скарги на дії приватного виконавця.

До суду першої інстанції звернувся представник боржниці ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М., у якій просив: визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округа Одеської області Колечка Д.М., щодо відмови в задоволені заяви від 05 січня 2021 року представника ОСОБА_1 про відвід в виконавчих провадженнях ВП №62114291, ВП №62115275; скасувати постанову приватного виконавця від 13 січня 2021 року, щодо відмови в задоволенні заяви від 05 січня 2021 року представника ОСОБА_1 про відвід в виконавчих провадженнях ВП №62114291, ВП №62115275; зобов`язати приватного виконавця задовольнити заяву від 05 січня 2021 року представника ОСОБА_1 про відвід в виконавчих провадженнях ВП №62114291, ВП №62115275.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2021 року у задоволенні скарги представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити скарги на дії державного виконавця, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Короткий зміст відзиву приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. зазначає, що ухвала суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Сповіщення сторін.

У судове засідання, призначене на 09 листопада 2022 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

23 травня 2022 року до Одеського апеляційного суду від адвоката Зауліної О.Г., яка діє в інтересах приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М., надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

04 листопада 2022 року до суду від адвоката Головіфна М.В., який діє в інтересах ТОВ «ФК «Форінт», надійшла заява про проведення судового засідання призначеного на 09 листопада 2022 року за його відсутності.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повне судове рішення виготовлено 21 листопада 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, судом першої інстанції правильно встановлено, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. знаходиться зведене виконавче провадження №62115595 до складу якого входять: виконавчий лист №1527/2-5382/11, виданий Суворовським районним судом м. Одеси 18 жовтня 2012 року ВП №62115275, та виконавчий лист №523/111/15-ц, виданий Суворовським районним судом м. Одеси 25 березня 2016 року ВП №62114291, щодо стягнення з боржниці ОСОБА_1 заборгованості за кредитом.

18 травня 2020 року приватним виконавцем винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП №62115275 та ВП №62114291 з примусового виконання вищезазначених виконавчих документів, які надіслані сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення 18 травня 2020 року, за вих. №1201, №1205.

25 травня 2020 року на електронну адресу приватного виконавця надійшла заява представника боржника ОСОБА_2 з проханням направити на електронну пошту ідентифікатори доступу виконавчих проваджень: ВП №62114292, ВП №62115275 та скани заяв стягувача які були подані до приватного виконавця з відміткою про реєстрацію.

26 травня 2020 року представнику боржника була надана відповідь на його заяву та скан-копії запитуваних документів.

06 січня 2021 року на адресу приватного виконавця надійшла заява від 05.01.2021 року представника боржника Деменчука Д. про відвід приватному виконавцю з підстав того, що ОСОБА_3 працюючи приватним виконавцем та маючи статус адвоката, у встановлений строк не надав до Ради адвокатів регіону заяву про зупинення адвокатської діяльності, тобто, на час вчинення виконавчого провадження займається адвокатською діяльністю, що є оплачуваною діяльністю. Зазначене є порушенням ч. 3 ст. 18 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження», у разі виявлення обставин, передбачених частиною четвертою ст. 5 цього Закону, виконавець зобов`язаний заявити самовідвід та повідомити про це стягувача. Вимоги щодо несумісності є підставою вважати щодо упередженості приватного виконавця Колечко Д.М.

Постановою від 13 січня 2021 року, представнику боржника було відмовлено у задоволенні його заяви про відвід приватному виконавцю з тих підстав, що факт отримання приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю не може бути підставою для задоволення відводу, тим більш, що ОСОБА_3 не здійснює та ніколи не здійснював адвокатську діяльність, із жодною особою не укладав договору про надання правової допомоги. У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не здійснює та ніколи не здійснював адвокатську діяльність, данні про нього, як адвоката, відсутні у ЄДРАУ. За таких обставин факт отримання приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечком Д.М. свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю не може бути перешкодою для вжиття виконавцем передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі, як це передбачено ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та ніяким чином не порушує права боржника у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ст. 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно вимог Закону виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Приватний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Як передбачено ч. 1 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення обставин, передбачених частиною четвертою статті 5 цього Закону, виконавець зобов`язаний заявити самовідвід та повідомити про це стягувача. З тих самих підстав відвід виконавцю може бути заявлений стягувачем, боржником або їхніми представниками. Відвід має бути вмотивованим, викладеним у письмовій формі і може бути заявлений у будь-який час до закінчення виконавчого провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець не може виконувати рішення, якщо: 1) боржником або стягувачем є сам виконавець, близькі йому особи (особи, які разом проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки з виконавцем (у тому числі особи, які разом проживають, але не перебувають у шлюбі), а також незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням виконавця), пов`язані з ним особи. Пов`язаними особами у розумінні цього Закону є юридичні та/або фізичні особи, відносини між якими можуть впливати на умови або результати їхньої діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють, з урахуванням таких критеріїв: виконавець безпосередньо та/або опосередковано (через пов`язаних осіб) володіє корпоративними правами юридичної особи, яка є стороною виконавчого провадження, чи спільно з юридичною та/або фізичною особою, яка є стороною виконавчого провадження, володіє корпоративними правами будь-якої юридичної особи; виконавець має право та/або повноваження призначати (обирати) одноособовий виконавчий орган або колегіальний склад виконавчого органу/склад наглядової ради зазначених юридичних осіб. Пряма або опосередкована участь держави в юридичних особах не є підставою для визнання таких юридичних осіб пов`язаними; 2) боржником або стягувачем є особа, яка перебуває у трудових відносинах з таким виконавцем; 3) виконавець, близька йому особа або особа, яка перебуває з виконавцем у трудових відносинах, має реальний або потенційний конфлікт інтересів; 4) сума стягнення за виконавчим документом з урахуванням сум за виконавчими документами, що вже перебувають на виконанні у приватного виконавця, перевищує мінімальний розмір страхової суми за договором страхування цивільно-правової відповідальності такого приватного виконавця.

Тобто, нормами Закону передбачений вичерпний перелік підстав для відводу приватного виконавця серед яких немає такої підстави, як факт отримання приватним виконавцем свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

З огляду на вищевказане суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що не встановлено наявність обставин, які б давали підставу стверджувати про неможливість виконання приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. рішення суду щодо стягнення боргу із скаржниці, враховуючи зазначене, постанова від 13 січня 2021 року є законною та підстави для її скасування у судовому порядку відсутні.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець під час здійснення своєї діяльності не може займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), інструкторської та суддівської практики із спорту та роботи в органах Асоціації приватних виконавців України) або підприємницькою діяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Скаржником надано до суду першої інстанції докази того, що приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечком Д.М. було отримано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, що і не заперечувалось приватним виконавцем.

Також, представником скаржника надано лист голови Ради адвокатів Одеської області Бронза Й.Л. від 30 березня 2021 року №182/0/9-21, про наявність у ОСОБА_3 свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю за №003327, та відсутності інформації відносно адвоката Колечка Д.М. у Єдиному реєстрі адвокатів України.

Однак до суду першої інстанції не надано доказів фактичного здійснення ОСОБА_3 адвокатської діяльності, яка відповідала б критеріям оплачуваності, визначеним ч. 3 ст. 18 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Також колегія суддів погоджується, що у супереч положенням ст. 16 ЦК України скаржником у скарзі не вказано яким чином сам по собі факт отримання приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечком Д.М. свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю порушує її права та інтереси як боржника у виконавчих провадженнях, що перебувають на виконанні приватного виконавця, та у зв`язку з чим ці права потребують захисту у судовому порядку.

Відповідно до ст. 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Таким чином виходячи з аналізу діючого законодавства, із матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов правильно висновку, що скарга ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. не підлягає задоволенню.

Згідно з ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела обставини, на які посилалася як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Наведені в апеляційній скарзі доводи (фактично дублюють зміст скарги) були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Також судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Питання щодо розгляду скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М., про скасування постанов та зобов`язання вчинити певні дії судом першої інстанції розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, ухвала постановлена у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 листопада 2022 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк