Дата документу 21.12.2022 Справа № 333/2107/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/2107/20 Головуючий у 1 інстанції Варнавська Л.О.
Провадження № 22-ц/807/14/22 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Крилової О.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про зобов`язання не чинити перешкоди, виселення, зняття з реєстрації місця проживання, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про зобов`язання не чинити перешкоди, виселення, зняття з реєстрації місця проживання, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначала, що 14.04.2020 між ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться у АДРЕСА_1 .

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Компанієць І.Ю.

Право власності ОСОБА_2 підтверджено витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності. Відповідно до п. 17 вказаного до Договору передача квартири та ключів від неї повинна була відбутися не пізніше 24.04.2020 р.

При цьому, перед укладенням відповідної угоди, під час огляду квартири та з`ясування усіх обставин, відповідач ОСОБА_1 запевнила ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_3 про те, що їй є куди переїхати після продажу квартири.

Також, під час нотаріального оформлення ОСОБА_1 знову запевнила ОСОБА_2 , що їй вистачить 10 днів, тобто у строк до 24.04.2020 р. для добровільного виселення.

Проте до цього часу відповідач квартиру не звільнила, ключі від квартири ОСОБА_2 не віддає, відмовляється впускати ОСОБА_4 до її ж квартири.

Вказані дії також свідчать про те, що відповідачем ОСОБА_1 у подальшому також не будуть виконані й вимоги договору щодо зняття з реєстраційного обліку.

Такі дії відповідача створюють перешкоди у здійснені права власності позивача, яка не може вільно користуватись квартирою та проживати в ній.

Просила суд зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 ; зняти з реєстрації ОСОБА_1 з квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; виселити ОСОБА_1 з квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути зі ОСОБА_1 понесені витрати на оплату судового збору.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2021 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Виселено ОСОБА_1 з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1601 грн. 60 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, незастосування норм матеріального права, які у даній справі підлягають застосуванню, та порушення норми процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

30 березня 2021 року ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Ухвалою запорізького апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 зупинено до розгляду Комунарським районним судом м. Запоріжжя справи № 333/2221/20 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

Ухвалою Комунарського районного суду Запорізької області від 13 вересня 2022 року позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2021 року.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище нормам процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 , як новий власник, яка придбала квартиру в установленому законом порядку, не може користуватися своєю власністю, оскільки ОСОБА_1 , яка втратила право користування житловим приміщенням у зв`язку з його відчуженням, відмовляється виселятися з нього. Порушене право позивача, як нового законного власника квартири, підлягає захисту в обраний нею спосіб, а саме зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_1 із квартири, яку вона займає без законних на те підстав.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 , її чоловіку - ОСОБА_9 та доньці - ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 24.12.1996 року та технічним паспортом на квартиру, інвентарний номер 41639, реєстровий № 233/36276 (а.с. 85-87)

Донька ОСОБА_1 ОСОБА_7 успадкувала 1/3 частку зазначеної квартири після смерті батька - ОСОБА_9 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що видано свідоцтво про право на спадщину за законом 15.04.2019 року (а.с.88,89).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 14.04.2020 року, зареєстрованого у реєстрі за № 222, ОСОБА_1 діюча від себе особисто та на підставі довіреностей від гр. ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (надалі продавці) та ОСОБА_2 (надалі покупець) уклали це договір про те, що продавці передають у власність, а покупець приймає у приватну власність квартиру АДРЕСА_2 , і сплачує за нього ціну визначену цим договором. Квартира, що відчужується складається із трьох кімнат, житловою площею 42 кв.м., загальною площею 67,82 кв.м. Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна складеного СОД ФОП ОСОБА_10 від 13.04.2020 року ринкова вартість цієї квартири становить 548026 гривень. Продаж вчинено за суму 540800 грн., що на день розрахунку за курсом НБУ еквівалентно 20 тисяч доларів США, які продавці держали від Покупця повністю до підписання цього договору. Підписання цього договору свідчить про те, що розрахунок за продаж квартири здійснено повністю та про відсутність претензій до Покупця по оплаті з боку продавця.

Згідно п. 17 зазначеного Договору, продавці зобов`язуються знятись з реєстраційного обліку протягом 10 днів з дня відновлення роботи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради та офіційного зняття/припинення обмежувальних карантинних заходів, передати квартиру покупцю для вільного користування та безперешкодного володіння, звільнити квартиру від наявних в ній речей домашнього вжитку, передати ключі від квартири не пізніше 24.04.2020 р. (а.с.8-9)

Цей Договір укладено за згодою чоловіка покупця ОСОБА_3 , викладеної в заяві, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом Компанієць І.Ю. за реєстровим № 221 від 14.04.2020 року.

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, № 206819666 від 14.04.2020 року та № 206820082 від 14.04.2020 року ОСОБА_2 набула права власності на підставі Договору купівлі-продажу на 1/3 та 2/3 частки квартири АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 за вчинення нотаріальної дії посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 14.04.2020 року за реєстровим № 222, включаючи (при необхідності плату за користування реєстрами Єдиним держаним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських об`єднань, Державним реєстром речових прав на нерухоме майно, Державним реєстром обтяжень рухомого майна, адміністративний збір за реєстрацію прав на нерухоме майно, суму вартості бланків нотаріальних документів) сплатила 10908 гривень.

Витягом з ЄРДР кримінальне провадження № 0001206 внесеного 14.04.2020 року підтверджується, що ОСОБА_1 просить притягнути до кримінальної відповідальності невстановлену особу, яка 14.04.2020 року приблизно о 17:01 годині за адресою: АДРЕСА_3 , шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами потерпілої у сумі 20000 дол. США. Кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 190 КК України (а.с.67).

Судом встановлено, що до теперішнього часу, ОСОБА_1 продану квартиру не звільнила.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами, що їх регулюють.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В силу приписів ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень порушень його права власності від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми, є наявність у позивача права власності та встановлених судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст..379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири також визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законодавством.

За приписами п.1 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у зв`язку з відчуження власником свого майна, тобто право власності на квартиру у відповідача припинилося у зв`язку із її продажем.

Згідно п.37 постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат, або інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Положеннями частини першої статті 109 ЖК України визначено, що виселення із займаного приміщення допускається з підстав, встановлених законом.

Підстави для виселення особи без надання іншого жилого приміщення передбачені у статті 116 ЖК УРСР.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відбулось відчуження спірної квартири за адресою: АДРЕСА_1 попереднім власником ОСОБА_1 та набуття право власності ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 17 договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_1 зобов`язувалась знятись з реєстраційного обліку протягом 10 днів з дня відновлення роботи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради та офіційного зняття/припинення обмежувальних карантинних заходів, передати та звільнити квартиру до 24.04.2020 р.(а.с.9).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 , яка набула право власності на квартиру на законних підставах, не є такою особою, яка повинна надати ОСОБА_1 при її виселенні інше житлове приміщення.

ОСОБА_1 не є членом сім`ї власника спірної квартири, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. У матеріалах справи відсутні докази згоди на вселення відповідача у зазначену квартиру.

Матеріали справи не містять відомостей які би свідчили про наявність правових підстав для проживання відповідача ОСОБА_1 у спірній квартирі.

Договору найму на проживання сторони не укладали. ОСОБА_1 , залишаючись зареєстрованою у вказаній квартирі, власником якої є ОСОБА_2 є сторонньою для неї особою, яка перешкоджає позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушує її права як власника.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 , як новий власник, яка придбала квартиру в установленому законом порядку, не може користуватися своєю власністю, оскільки ОСОБА_1 , яка втратила право користування житловим приміщенням у зв`язку з його відчуженням, відмовляється виселятися з нього. Порушене право позивача, як нового законного власника квартири, підлягає захисту в обраний нею спосіб, а саме зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_1 із квартири, яку вона займає без законних на те підстав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує на тому, що її дії щодо угоди купівлі-продажу, її умов та подальшого виконання не відповідали її волі.

Колегія суддів вважає вказані доводи апеляційної скарги безпідставними, з огляду на те, що вході розгляду справи в суді першої інстанції були до питання свідки. Такдопитані в суді першої інстанції ріелтор та приватний нотаріус підтвердили свідоме волевиявлення ОСОБА_1 щодо укладення договору купівлі-продажу, активної участі в його укладенні, отриманні коштів за договором.

Свідок ОСОБА_7 , яка є донькою ОСОБА_1 пояснила, що питання продажу квартири піднімалося ними після нового року. Крім того, ОСОБА_1 отримано довіреності від своїх доньок на право розпорядження їхніми частками у спільному майні, що також було зроблено із метою розпорядження квартирою задовго до знайомства з подружжям ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що нею подано позов про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, раніше аніж позову ОСОБА_2 про виселення.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що, позовна заява про виселення була подана ОСОБА_2 до суду 28.04.2020 року (том 1, а.с.1), позовна заява ОСОБА_1 подана до суду першої інстанції 04.05.2020 року (том 1, а.с. 63).

Наявність кримінального провадження за фактом заволодіння грошовими коштами ОСОБА_12 , де остання є потерпілою жодним чином не стосується ані даної цивільної справи, ані ОСОБА_2 , оскільки у ході досудового розслідування будь-яких даних щодо причетності ОСОБА_2 до вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_1 не має.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що квартира вибула з її власності протиправно, всупереч її волі та намірам та з цих підстав нею заявлено позов про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Колегією суддів вказані доводи апеляційної скарги визнаються необґрунтованим, з огляду на те, що ухвалою Комунарського районного суду Запорізької області від 13 вересня 2022 року позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили. Підставою для залишення позовної заяви без розгляду стала неявка ОСОБА_1 в судові засідання.

З огляду на наведене колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України, дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Отже, доводи скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді: