Справа № 953/5007/22
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2022 року Київський районний суд м.Харкова
у складі головуючого судді Колесник С.А.,
за участю секретаря судового засідання Півоваровій Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №953/5005/22 за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (остання відома адреса реєстрації АДРЕСА_1 ) про розірвання шлюбу, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , відповідно до якого просить розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 , зареєстрований 26 січня 1996 року, запис про який поновлена 15 січня 2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №1.
Обгрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що він, ОСОБА_1 , перебуває з Відповідачем, ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 »), у законному шлюбі, якій зареєстрований 26 січня 1996 року відділом ЗАГС міста Севастополь, Крим, що підтверджується записом про сімейний стан на аркуші 10 в паспорті Позивача. У зв`язку з втратою свідоцтва про шлюб та втратою доступу до реєстраційних даних на тимчасово окупованій території Криму, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 15.01.2022р. була поновлена запис про реєстрацію шлюбу (актовий запис №1), про що Позивачу було видане повторно свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 . Від цього шлюбу подружжя має двох спільних дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Спільне життя подружжя не склалось через різні погляди на сімейне життя та відсутність взаєморозуміння. У 2011 році Відповідач залишила місце їхнього спільного проживання у Харкові та разом з дітьми поїхала до своїх батьків у місто Севастополь, де вони мешкають до сьогодні. Позивач залишився проживати у м. Харків. На даний час шлюб між подружжям існує лише формально, вже тривалий час вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, кожний з них має своє особисте життя та подружніх відносин вони не підтримують.
У липні 2021 року Позивач отримав від дружини позовну заяву про розірвання шлюбу, з якої вбачається, що Відповідач має бажання розірвати шлюб між подружжям та вона звернулась з відповідною вимогою до судового органу тимчасового окупованого Криму в м. Севастополь. Також на номер телефону Позивача надходила судова повістка про виклик його до судового засідання у справі про розірвання шлюбу за позовом його дружини. Але у тому судовому провадженні Позивач участі не приймав та судового рішення не отримував. До того ж, судове рішення невизнаного органу тимчасово окупованого Криму є незаконним та не створює жодних юридичних наслідків, відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».
Проте, факт направлення Відповідачем заяви про розірвання шлюбу на адресу Позивача свідчить про те, що сторони мають взаємне бажання юридично розірвати шлюб, а використання будь-яких способів примирення сторін не має жодного сенсу.
Будь-яких взаємних претензій або майнових вимог подружжя не мають один до одного. Також сторони не мають розбіжностей стосовно виховання та утримання дітей. Діти досягли зрілого віку коли вони спроможні самостійно спілкуватися зі батьком та разом з ним визначати способи такого спілкування без допомоги іншого із батьків.
Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам Позивача, але розірвати шлюб у позасудовому порядку він не має можливості, через перебування Відповідача на тимчасово окупованій території Криму.
У січні 2022 року Позивач звернувся до Київського апеляційного суду з клопотанням про визначення підсудності розгляду даного позову про розлучення, відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Ухвалою від 10.02.2022р. (провадження № 22-ц-вп-/824/68/2022) Київський апеляційний суд залишив це клопотання без розгляду через відсутність належних доказів які підтверджують, що місце проживання відповідача ОСОБА_2 у встановленому законом порядку зареєстроване на території Автономної Республіки Крим.
Оскільки надати такі належні докази суду Позивач не має можливості, то ця позовна заява подається до Київського районного суду м. Харкова за місцем останньої відомої адреси реєстрації Відповідача.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2022 справу передано для розгляду судді Колесник С.А.
Відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.
На виконання вказаних вимог, судом 13.09.2022 було сформовано запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи відповідача у справі та 13.09.2022 отримано довідку про те, що ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 не зареєстрована.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Колесник С.А. від 14.09.2022 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Позивач у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив справу розглянути без його участі та його представника, проти винесення заочного рішення не заперечує. (а.с.1-3).
Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся належним чином (а.с.28,30), не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача.
Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явилася в судове засідання без поважних причин та не повідомила про причини неявки; відповідач не подала відзив; позивач не заперечує проти вирішення справи в порядку заочного розгляду справи, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Судом встановлені наступні фактичні обставини.
26 січня 1996 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 уклали шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 15 січня 2022 року було поновлено запис про реєстрацію шлюбу, актовий запис №01 від 15 січня 2022 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 (а.с.16).
Від цього шлюбу подружжя має двох спільних дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5,6).
Позивач та відповідач мають різні погляди на сім`ю та шлюб, не ведуть спільне господарство, шлюбні відносини фактично припинені та не можуть бути поновлені.
Суд вважає, що в наданні сторонам строку для примирення немає підстав, оскільки встановлено, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливо.
Вимоги щодо розподілу майна не пред`являлись.
Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.
Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Відповідно ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
В ході судового розгляду встановлено, що шлюбно-сімейні відносини припинені, сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній єдиний сімейний бюджет.
Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимими.
Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд також виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.
Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.
Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжя, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення, в зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.
Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Питання щодо розподілу судових витрат позивачем заявлено не було.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст..12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 268, 272, 273-276, 280-284 ЦПК України, ст. 1, 24, 56, 110, 112-114 СК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу- задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження Україна, місто Севастополь) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження: Україна, місто Севастополь), зареєстрований 26 січня 1996 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 15 січня 2022 року було поновлено запис про реєстрацію шлюбу, актовий запис №01 від 15 січня 2022 року.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , остання відома адреса реєстрації АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено та підписано 26.12.2022.
Суддя Колесник С.А.