Справа № 442/208/22 Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О.
Провадження № 22-ц/811/877/22 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 березня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

у січні 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 01 серпня 2019 року між нею та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, у якому у них народився син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стверджує, що з 16 листопада 2020 року під час перебування у лікарні на стаціонарному лікуванні, відповідач залишив її вагітну та навіть не прийшов до сина, коли він народився, незважаючи на те, що вони проживали у злагоді, відтак жодних передумов для такого вчинку у відповідача не було. Зазначає, що з листопада 2020 року вони разом не проживають, не пов`язані спільним побутом, та не мають взаємних прав та обов`язків, відтак протягом тривалого часу шлюбні відносини припинені.Вказує, що примирення між ними неможливе через втрату почуття взаємної любові, поваги, відповідальності один перед одним, тому подальше застосування будь-яких примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить її інтересам та інтересам дитини, що свідчить про наявність підстав для розірвання шлюбу. Вважає, що шлюб має грунтуватися на вільній згоді жінки та чоловіка, кожен має право припинити шлюбні відносини, а примушування до припинення шлюбних відносин чи їх збереження є неприпустимим порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

З наведених підстав просить:

- розірвати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дрогобицького району Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області 01 серпня 2019 року за актовим записом № 234, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ;

-після розірвання шлюбу змінити прізвище на дівоче ОСОБА_5 .

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 березня 2022 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , укладений 01 серпня 2019 року та зареєстрований у Дрогобицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №234.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 бажає змінити своє прізвище на дівоче « ОСОБА_5 ».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на сплату судового збору в розмірі 992,40 грн та 1000,00 грн витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Рішення суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу оскаржив ОСОБА_1 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. є завишеними та неспівмірними з обсягом виконаної роботи з надання позивачці правової допомоги у написанні позовної заяви. Зазначає, що у відзиві на позовну заяву заперечував щодо заявленого позивачем розміру витрат на правову допомогу, однак суд першої інстанції не взяв заперечення до уваги. Вказує, що представник позивачки не приймала участі в судових засіданнях з розгляду справи, не надала у справі будь-яких інших заяв, клопотань, тощо, а позовна заява підписана та подана до суду безпосередньо позивачкою. Вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу є одним з найпростіших та найпоширеніших видів правових послуг, які надаються адвокатами і не потребує для її складення додаткового вивчення та аналізу законодавства, нормативно-правового обгрунтування та аналізу судової практики. З наведених підстав просить рішення суду в частині стягнення витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити в цій частині постанову, якою відмовити у стягненні витрат на правову допомогу.

З апеляційної скарги вбачається, що рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 березня 2022 року оскаржується лише в частині стягнення витрат на правничу допомогу, відтак законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в іншій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Стягуючи з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що такі витрати позивача належним чином документально підтверджені, є співмірними з виконаною адвокатом роботою, а тому підлягають стягненню з відповідача, враховуючи, що позов задоволено повністю.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України).

Згідно з п. 1, 2, 6 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що 10 січня 2022 року між адвокатом Партикою Ольгою Владиславівною та ОСОБА_3 укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат приймає доручення клієнта здійснювати представництво його інтересів у цивільних справах, учасником яких є клієнт.

Пунктом 3.1 договору про надання правової допомоги від 10 січня 2022 року передбачено, що гонорар адвоката, а також порядок його оплати встановлюється у додатку до договору, який є його невід`ємною частиною.

Актом приймання-передачі наданих послуг від 11 січня 2022 року підтверджується, що адвокат надала клієнту наступні юридичні послуги: складання позову, аналіз судової практики, збирання доказів, опрацювання документів, нормативно-правове обгрунтування позову, на які витратила 1 годину часу.

Згідно з п. 2 акту приймання-передачі наданих послуг від 11 січня 2022 року загальна вартість робіт становить 1000 грн.

На підставі договору про надання правової допомоги від 10 січня 2022 року та акту приймання-передачі наданих послуг від 11 січня 2022 року ОСОБА_3 сплатила адвокату Партиці О.В. 1000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 50 (а.с. 12).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 заперечив щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх завишеним розміром та неспівмірністю зі складністю справи.

Зі змісту вимог ч. 5 ст. 137 ЦПК України вбачається, що суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами лише у разі їх неспівмірності зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналізуючи надані позивачу адвокатом Партикою О.В. послуги з правничої допомоги, час, затрачений на їх надання, та їх вартість, колегія суддів вважає, що понесені ОСОБА_3 витрати за надання правничої допомоги під час розгляду даної справи є співмірними та необхідними для належного ефективного захисту її прав в суді першої інстанції, відтак відсутні підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені в повному обсязі, понесені нею витрати на правничу допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, а відповідачем не доведено неспівмірність понесених позивачем витрат зі складністю справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу не заслуговують на увагу, оскільки на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, покладено обов`язок доведення неспівмірності таких витрат, відтак саме лише подання заяви про зменшення витрат на правничу допомогу без належного її обгрунтування не є безумовною підставою для відмови у стягненні таких.

Покликання апелянта на те, що розмір витрат позивача на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи, яка є малозначною та не потребує значного часу для підготовки процесуальних документів, не можуть братися до уваги, оскільки позивач не володіє спеціальними знаннями в галузі права, а відтак скористалася своїм правом на отримання належної правничої допомоги, у зв`язку з чим понесла витрати, які є належним чином підтвердженими та обгрунтованими, а тому, враховуючи те, що позовні вимоги задоволено, підлягають стягненню з відповідача, який, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не довів неспівмірності таких витрат.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 02.08.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк