Справа № 204/7250/22
Провадження № 2/204/2156/22
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

29 листопада 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Чудопалової С.В.

за участю секретаря Корягіної Р.Р.

розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області(місцезнаходження:вул. Філософська, 39 а, м. Дніпро, 49006) про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про стягнення грошових коштів у розмірі 49,74 грн, з яких: 28,40 грн. компенсації за невикористані дні відпустки у період 26.03.2020-15.03.2021 та 21,34 грн. допомоги по тимчасовій непрацездатності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.03.2020 був прийнятий на роботу за сумісництвом у Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на посаду фахівця відділу контролю у сфері торгівлі, робіт та послуг управління захисту споживачів, а 15.03.2021 - звільнений із займаної посади на підставі п. 4 ч. 1 ст. 43-1 Кодексу законів про працю УкраїниУ день звільнення, тобто 15.03.2021, позивач не отримав у повному обсязі належних мені коштів, оскільки відповідач неправильно обрахував розмір компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та допомоги по тимчасовій непрацездатності (лікарняні).До теперішнього часу позивач не отримав грошові кошти, тому змушений звернутися до суду з даною позовною заявою для захисту своїх трудових прав та інтересів.

Ухвалою суду від 20.09.2022 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін .

Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутність, на задоволенні вимог наполягав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причин неявки суду не повідомив. Копію позовної заяви отримав, що підтверджується розпискою від 27.09.22, відзиву не надано.

Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 26.03.2020 по 15.03.2021 рр. перебував у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується копією трудової книжки(а.с.4-6).

На підставі наказу від 11.03.2021 позивач був звільнений із займаної посади на підставі п. 4 ч. 1 ст. 43-1 Кодексу Законів про працю України (а.с. 7).

У день звільнення, тобто 15.03.2021, ОСОБА_1 не отримав у повному обсязі належних йому коштів, оскільки відповідач невірно обрахував розмір компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та допомоги по тимчасовій непрацездатності (лікарняні).

Факт виплати заробітної плати за січень, лютий 2021 року нижче мінімальної було згодом підтверджено відповідачем, який у серпні 2021 року додатково нарахував позивачу 1 591,21 грн., з яких 1 483,05 грн. доплатив до мінімальної заробітної плати, 36,32 індексації заробітної плати та 71,84 грн. компенсації за невикористаних дні відпустки, що разом за відрахуванням податків та зборів склало 1 280,93 грн. (1 280.93 = 1 591,21 - 286,42 (18% ПДФО) - 23,86 (1,5% ВЗ).

18.08.2021 вказані кошти надійшли на картковий рахунок позивача, що підтверджується роздруківками квитанцій Ощадбанку (а.с.9-13).

Отже, розраховуючи середньоденний заробіток для визначення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та допомоги по тимчасовій непрацездатності, відповідач не прийняв до уваги частину заробітної плати у сумі 1 483,05 грн. за січень, лютий 2021 року, та нарахував й виплатив позивачу грошові кошти у менших сумах, ніж належало за законом.

При звільненні 15.03.2021 позивачу було нараховано та виплачено 3 554,90 грн. компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, а 18.08.2021 - ще 71,84 грн. компенсації за невикористаних дні відпустки, що разом становило 3 626,74 грн. (З 626,74 = 3 554,90 + 71,84). Це підтверджується розрахунковим листком та відомостями за березень, серпень 2021 року (а.с.14)

За час роботи з 26.03.2020 по 15.03.2021 у позивача виникло право на 23 дні основної щорічної відпустки за фактично відпрацьований час (менше року):

тривалість щорічної основної відпустки - 24 дні (ст. 6 Закону України «Про відпустки»);

кількість календарних днів у робочому році за відрахуванням святкових й неробочих днів -352 (352 = 365 - 13);

кількість календарних днів у фактично відпрацьованому періоді 26.03.2020-15.03.2021 (менше робочого року) за відрахуванням святкових й неробочих днів - 342 (342 = 355 - 13);

кількість днів відпустки за фактично відпрацьований час (26.03.2020-15.03.2021) - 23 (23,19 = 24:352 x342).

У 2020 році позивач використав 4 дні щорічної основної відпустки у період з 25.08.2020 по 28.08.2020 включно.

Таким чином, за фактично відпрацьований період 26.03.2020-15.03.2021 залишилось 19 невикористаних днів щорічної відпустки, які підлягали компенсації при звільненні.

Відповідно до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.199 № 100 (далі - Порядок № 100) цей Порядок застосовується, зокрема, у випадках виплати працівникам компенсації за невикористані відпустки (пп. «а» п. 1 Порядку № 100).

У п. 2 розділу II Порядку № 100 вказано, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць».

Отже, у даному випадку, оскільки позивача було прийнято на роботу не у перший робочий день місяця, він пропрацював менше року (26.03.2020-15.03.2021), то розрахунковим періодом буде квітень 2020 року - лютий 2021 року.

Згідно з п. 3 розділу III Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт».

За квітень - грудень 2020 року позивачу було нараховано заробітну плату у розмірі 56 329,73 грн., до якої входили, оклад, щомісячна премія, відпускні; за січень, лютий 2021 року він отримав 6 000,00 грн. (мінімальна заробітна плата на умовах неповного робочого дня, 0,5 ставки), до якої входили оклад, премія та донарахування до мінімальної заробітної плати, тобто всього за період квітень 2020 року - лютий 2021 року - 62 329,73 грн. (62 329,73 = 56 329,73 + 6 000,00).

Таким чином, керуючись положеннями п. 7 розділу IV Порядку № 100 про те, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки».

Отже, середня заробітна плата склала 192,38 грн. (192,38 = 62 329,73 / 324, де 62 329,73 грн. - заробітна плата за період квітень 2020 року - лютий 2021 року, 324 - календарні дні у періоді квітень 2020 року - лютий 2021 року за відрахуванням 10 святкових й неробочих днів).

Тоді розмір компенсації за 19 невикористаних днів щорічної відпустки за період 26.03.2020-15.03.2021 повинен був дорівнювати 3 655,14 грн. (З 655,14 = 192,38 х 19), що на 28,40 грн. менше, ніж мені всього виплатив відповідач (28,40 = 3 655,14 - (3 554,90 + 71,84)).

З 04.03.2020 по 09.03.2020 включно позивач перебував на лікарняному, що підтверджується відповідним листком непрацездатності (а.с.20).

За 6 днів тимчасової непрацездатності йому нарахували й виплатили допомогу у розмірі 1 098,36 грн.

Але, відповідач, розраховуючи дану виплату, невірно визначив загальну суму заробітної плати за фактичний час останнього роботи (26.03.2020-15.03.2021), оскільки за січень, лютий 2021 року прийняв його зарплату нижче мінімальної на 1 483,05 грн., внаслідок чого невірно обрахував середньоденну заробітну плату та розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Так, розмір виплат при тимчасовій втраті працездатності розраховуються згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 р. № 1266 (далі - Порядок № 1266), у п. 2, 3,25,26, 30, якого вказано, що сума страхових виплат застрахованій особі та оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця обчислюється шляхом множення суми денної виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) залежно від страхового стажу, якщо його наявність передбачена законодавством, на кількість календарних днів, що підлягають оплаті.

Середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - єдиний внесок та/або страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості (відповідно до видів страхування - період перебування у трудових відносинах, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими договорами, проходження служби, провадження підприємницької або іншої діяльності, пов`язаної з отриманням доходу безпосередньо від такої діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати (далі - поважні причини).

Розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата, є 12 календарних місяців перебування у трудових відносинах (з першого до першого числа) за останнім основним місцем роботи застрахованої особи, що передують місяцю, в якому настав страховий випадок; для осіб, у яких через деякий час погіршився стан здоров`я у зв`язку з раніше отриманим ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, - перед настанням тимчасової непрацездатності.

Якщо застрахована особа перебувала у трудових відносинах менше 12 календарних місяців за останнім основним місцем роботи, розрахунковий період визначається за фактично відпрацьовані календарні місяці (з першого до першого числа).

У разі коли на момент настання страхового випадку застрахована особа працює за сумісництвом, обчислення середньої заробітної плати здійснюється страхувальниками окремо за основним місцем роботи та за сумісництвом. Розрахунковий період у такому разі визначається за кожним місцем роботи окремо».

Відповідно до п. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» «Допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам залежно від страхового стажу в таких розмірах: 4) 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж понад вісім років».

Отже, у даному випадку розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності має розраховуватись наступним чином.

Вихідні данні:розрахунковий період, за який обчислюється середня заробітна плата квітень 2020 - лютий 2021 року;

загальна сума заробітної плати за квітень 2020 - лютий 2021 року 62 329,73 грн.;

кількість календарних днів у розрахунковому періоді - 334;

кількість днів, що підлягають оплаті - 6;

розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності - 100 відсотків середньої заробітної плати.

Тоді середньоденна заробітна плата складає 186.62 грн. (186.62 = 62 329,73 / 334), а розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності за 6 днів - 1 119.70 грн. (1 119.70 = 186,62 х 6).

Зважаючи, що позивачу нарахували та виплатили 1 098,36 грн., а не 1 119.70 грн. допомоги по безробіттю, то відповідач повинен доплатити йому ще 21,34 грн. (21,34 = 1 1 19.70 - 1 098,36).

Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України «Про оплату праці» та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці`ст. 56 КЗпП

«За угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись, як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень.

Оплата праці в цих випадках провадиться пропорціонально відпрацьованому часу або залежно від виробітку.

Робота на умовах неповного робочого часу не тягне за собою будь-яких обмежень обсягу трудових прав працівників».

ст. 3 Закону України «Про оплату праці`Мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці.

Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах.

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці», ст. 3-1 Закону України «Про оплату праці»

«Розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати.

Якщо нарахована заробітна плата працівника, який виконав місячну норму праці, є нижчою за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, роботодавець проводить доплату до рівня мінімальної заробітної плати, яка виплачується щомісячно одночасно з виплатою заробітної плати.

У разі укладення трудового договору про роботу на умовах неповного робочого часу, а також при невиконанні працівником у повному обсязі місячної (годинної) норми праці мінімальна заробітна плата виплачується пропорційно до виконаної норми праці».У 2021 році мінімальну заробітну плату було установлено у місячному розмірі з 1 січня - 6 000 гривень згідно із ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік».

Згідно із ч. 1 ст. 83 КЗпП, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

У статті 55 Конституції України вказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до статті 2 КЗпП України працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності.

З приводу порушення трудових прав позивач звертався із скаргою до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, за якою було здійснено перевірку діяльності відповідача (а.с. 24-31).

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У статті 116 КЗпП України зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом встановлено, що на дату звільнення позивача ОСОБА_3 заборгованість по виплатам становить у сумі 49,74 грн., з яких: 28,40 грн. - компенсація за невикористані дні відпустки у період 26.03.2020-15.03.2021 та 21,34 грн. - допомога по тимчасовій непрацездатності, станом на дату розгляду справи заборгованість не виплачена.

Оскільки сума заборгованості в розмірі 49,74 грн. невиплачена, то саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення від сплати судового збору позивачів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 гривень на користь держави.

Керуючись ст.ст. 12-13, 81,141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 47, 115, 116, КЗпП України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , грошові кошти у сумі 49(сорок дев`ять) грн 74 коп.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, ) на користь держави судовий збір в сумі 992 грн 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, , місцезнаходження: вул. Філософська, 39 а, м. Дніпро, 49006.

Повний текст рішення складено 09.12.2022.

Суддя С.В.Чудопалова