Провадження № 2-к/225/1/2022
Єдиний унікальний номер № 225/5241/21
Дзержинський міський суд Донецької області
У Х В А Л А

Іменем України

04 липня 2022 року Дзержинський міський суд Донецької області

у складі головуючого судді Челюбєєва Є.В.,

за участю секретаря Панасенко Г.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи за дорученням Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) за клопотанням Закладу освіти «Берестовицького державного сільськогосподарського професійного ліцею» Республіка Білорусь про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення білоруського суду відносно ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

11.01.2022 клопотання Закладу освіти «Берестовицький державний сільськогосподарський професійний ліцей», боржник ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення Свислочського районного суду Гродненської області від 13 квітня 2021 року передано на розгляд до Дзержинського міського Донецької області за територіальною юрисдикцією.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та дату судового розгляду був повідомлений.

Суд дослідив надані до клопотання документи та встановив наступне.

Рішенням №89ГИП2127 суду Свислочського району Гродненської області Республіки Білорусь від 13.04.2021 з ОСОБА_1 стягнуто на користь обласного бюджету кошти, які затрачені на навчання в розмірі 4479 рублів. Зі змісту рішення вбачається, що відповідач не приймав участі у розгляді справи.

Частиною 1статті 462 ЦПК України передбачено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

При цьому, в п. 3 ч. 3 ст. 466 ЦПК України визначено, що до клопотання додаються такі документи: документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

Частина 1 ст. 468 ЦПК України передбачає, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно частини 2 цієї статті, якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено:

1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;

3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;

4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;

5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;

7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;

8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;

9) в інших випадках, встановлених законами України.

Порядок надання правової допомоги у цивільних справах між Україною та Республікою Білорусь регламентується Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Конвенція), яка 10 листопада 1994 року була ратифікована Верховною Радою України та 14 квітня 1995 року набула чинності для України.

Відповідно до статті 51 Конвенції кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін: а) рішення установ юстиції у цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди у таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань (далі - рішень).

Статтею 53 Конвенції передбачено, що клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й до суду, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення за клопотанням.

До клопотання додаються: а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набрало законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набрання законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання; г) документ, що підтверджує угоду сторін, у справах договірної підсудності.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Вона закріплює принцип верховенства закону, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємними частинами «права на суд» слід розглядати, зокрема, наступні вимоги: вимога «змагальності» процесу відповідно до статті 6 Конвенції передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden, 26 травня 1988 року, номер заяви 10563/83, пункти 24-33); право на ефективну участь (T. та V. проти Сполученого Королівства, 16 грудня 1999 року, номер заяв 24724/94; 24888/94, пункти 83-89).

Як вбачається з наведених матеріалів клопотання, заявником не надано документу, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, як того вимагає ст. 466 ЦПК України.

Судова повістка про виклик відповідача була направлена на адресу Вердомичського сільського виконавчого комітету Гродненської області, але за повідомленням цього органу від 25.03.2021 ОСОБА_1 з березня 2019 по теперішній час на території Вердомичської сільради не зареєстрований та не проживає, на підставі висновку групи по громадянству та міграції Свислочського РВВС громадянину України ОСОБА_1 анульований дозвіл на постійне проживання на території Республіки Білорусь, він знятий з обліку за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , у зв`язку з виїздом в Україну.

Отже доказів, які б засвідчували, що сторона, стосовно якої постановлено рішення і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, матеріали клопотання не містять.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду - відповідач, був позбавлений можливості взяти участь у судовому процесі через те, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи, який відбувся 13.04.2021, а відтак наявні правові підстави для відмови в задоволенні клопотання на підставі п.2 ч.2 ст. 468 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 463, 467, 468 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання Закладу освіти «Берестовицького державного сільськогосподарського професійного ліцею» Республіка Білорусь, про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення білоруського суду відносно ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту проголошення.

Якщо повна ухвала суду ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п. 15.5 ч. 1 Розділу XIІІ Перехідних Положень ЦПК України).

Суддя: Є.В.Челюбєєв