Провадження № 2/686/1284/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Палінчака О.М.

при секретарі Антосєві В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

01 липня 2021 року ТОВ «Спектрум Ессетс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши, що 25 жовтня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» (після реорганізації - ПУАТ «Фідобанк») та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір з фізичною особою №014/1721/74/05950 від 25 жовтня 2007 року, згідно з п. 1.1. якого, банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 67 500,00 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 24 жовтня 2027 року (включно), зі сплатою 11% відсотків річних, комісійної винагороди та інших платежів відповідно до умов Кредитного договору.

Відповідно до п.1.3. Кредитного договору сторони визначили, що повернення кредиту сплата відсотків здійснюється позичальником щомісячно відповідно до графіку погашення, що додатком до договору. Кредитні кошти були призначені для придбання квартири за адресою АДРЕСА_1 (п. 2.1 договору). Позичальник взяв на себе зобов`язання не пізніше 15-го числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту здійснювати часткове погашення кредиту та сплачувати проценти за фактичне користування кредитним коштами, згідно з Графіком погашення, що є додатком №1 до Кредитного договору, та здійснити остаточне погашення отриманого кредиту до 24 жовтня 2027 року (п. 5.2 договору).

В забезпечення виконання зобов`язань по Кредитному договору, було укладено: договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку Банку належну їй на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а також укладено договір поруки №014/1721/74/05950/1 від 25.10.2007 року з поручителем ОСОБА_2 , яка виступила поручителями зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №014/1721/74/05950/1 від 25 жовтня 2007 року та всіх додаткових угод, що були укладені до нього, в тому числі, але не виключно, зобов`язань щодо повернення у встановлений Кредитним договором строк суми Кредиту, сплати в порядку та строки, визначені Кредитним договором, процентів за користування Кредитом та/або комісій, можливої неустойки (пені, штрафів), а також зобов`язань щодо відшкодування Позичальником витрат Кредитора, пов`язаних з пред`явленням вимог і отриманням виконання за Кредитним договором, та збитків Кредитора, завданих порушенням Позичальником своїх обов`язків за Кредитним договором.

25 вересня 2020 р. між ПАТ «ФІДОБАНК», яке є правонаступником АБ «Ажіо», ВАТ «АКБ «Престиж», ВАТ «Ерсте Банк», ПАТ «Ерсте Банк», АБ «Факторіал-Банк», ВАТ «СЕБ Банк», та ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС», було укладено Договір про відступлення прав вимоги № GL3N218881 від 25 вересня 2020 року, згідно з умовами якого, останнє набуло права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №014/1721/74/05950 від 25 жовтня 2007 року та усіма забезпечувальними договорами, в тому числі договором поруки №014/1721/74/05950/1 від 25 жовтня 2007 року укладеними з поручителем ОСОБА_2 та договором іпотеки від 25.10.2007 року. Отже,з 25.09.2020 року до позивача перейшли всі права та обов`язки Кредитора за вищенаведеними кредитним та договорами поруки.

Відповідач ОСОБА_1 вищевказані умови Кредитного договору щодо погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами в обумовлені строки не виконала, у зв`язку із чим утворилась заборгованість станом на 25.09.2020 року в розмірі 57 450, 35 дол. США (що в еквіваленті національної валюти, згідно курсу НБУ склало 1 622 897,70 грн.), що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 56 531, 25 дол. США (що в еквіваленті національної валюти згідно курсу НБУ склало 1 596 934,32 грн.), заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами 919,10 дол. США (що в еквіваленті національної валюти згідно курсу НБУ склало 25 963,38 грн.).

Відповідачі не виконують зобов`язання по погашенню заборгованості, а тому позивач просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Ухвалою суду від 19 липня 2021 року по справі відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

26 жовтня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_1 , в якому вказано, що вона позов не визнає та просить суд відмовити в його задоволенні, зазначивши, що дійсно, 25.10.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» та нею був укладений Кредитний договір, договір іпотеки, договір поруки з поручителем ОСОБА_2

03.09.2012 року відповідачу стало відомо про те, що згідно з Постановою ВДВС ХМУЮ в м. Хмельницькому від 11.04.2012 року було відкрите виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом 20.03.2012 року, про звернення стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса стала наявність простроченої заборгованості за кредитним договором від 25.10.2007 року в розмірі 63 242,88 доларів США, за період з 16.09.2010 р. по 12.03.2012 р. ( 56 531,25 дол. США - сума заборгованості за основним кредитним договором; 6 711,63 дол. США - заборгованість по відсотках).

11.09.2012 року відповідач звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовною заявою про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню і рішенням суду від 02.04.2013 р. в задоволенні позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 24.07.2013 року виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом визнано таким, що не підлягає виконанню. 22 січня 2014 року ухвалою Колегії суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, касаційну скаргу ПАТ «Ерсте банк» задоволено, рішення апеляційного суду Хмельницької області від 24 липня 2013 скасовано, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 квітня 2013 року залишено в силі.

Відтак, ВАТ «Ерсте Банк» для задоволення своїх грошових вимог звернув стягнення на предмет іпотеки.

Відповідач зазначає, що позивачем по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором пропущено строки позовної давності, оскільки договором поруки встановлено строк щодо пред`явлення вимог поручителю у 3 (три) роки, а строк пред`явлення вимог до обох Відповідачів необхідно обчислювати з дня винесення ухвали Колегією суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а саме з 22 січня 2014 року і строк позовної давності закінчився 18 січня 2017 року. Відтак, пред`явлені позовні вимоги вважає безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству. Окрім того, відповідач зазначає, що 19.11.2020 року до Хмельницького окружного адміністративного суду представником позивача, було подано заяву про заміну сторони виконавчого провадження: а саме змінити стягувача ПАТ «Ерсте банк» його правонаступником ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС».

28.10.2021 року до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив відповідача ОСОБА_1 , в якій представник вказує, що відповідач не надала відзив у встановлений судом строк без поважних причин, а тому суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Також, позивач зазначає, що відповідно до постанови головного державного виконавця Першого відділу ДВС в м. Хмельницькому від 29.09.2017 року по ВП №51934038 повернено без виконання стягувачу ПАТ «ФІДОБАНК» виконавчий напис приватного нотаріуса від 20.03.2012 року, оскільки була встановлена заборона на звернення стягнення на нерухоме майно боржника житлового призначення, яке вважається предметом іпотеки, відповідно до п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Отже, строк пред`явлення вище вказаного виконавчого напису приватного нотаріуса закінчився 29.09.2020 року, що позбавляє права стягувача звернутись із повторною заявою про примусове виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса, та звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі даного виконавчого напису нотаріуса.

Отже, первинний кредитор ВАТ «Ерсте Банк» не реалізував своє право, оскільки існувала законодавча заборона, встановлена Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Окрім того, задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред`явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. А тому, просить відмовити в прийняті відзиву відповідача, а справу розглядати за наявними документами, а в разі прийняття відзиву - відмовити в його задоволені, а позовну заяву задовольнити в повному обсязі заявлених позовних вимог.

16 листопада 2021 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором пропущено строки позовної давності, який потрібно обчислювати з дня винесення ухвали Колегією суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а саме з 22.01.2014 року і який закінчився 18.01.2017 року. Окрім того, у Позивача залишилось нереалізованим право звернення стягнення на квартиру, яке забезпечить задоволення його грошових вимог, а подача позову у даній справі є фактично спробою двічі стягнути з Відповідачів суму заборгованості за кредитним договором.

Окрім того, вимоги до поручителя було пред`явлено листом - вимогою від 11.11.2011, Строк пред`явлення позовних вимог до поручителя закінчився 12.11.2014 року.

Таким чином, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов`язання має бути пред`явлено в межах строку дії поруки, і тому навіть якщо в межах строку дії поруки було пред`явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Тому, просить застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення заборгованості та відмовити у позові про стягнення заборгованості за кредитним договором повністю, в т.ч. і у зв`язку із спливом строків позовної давності.

21.02.2022 року до суду від позивача надійшли додаткові пояснення, у яких представник позивача вказує, що на теперішній час зобов`язання за Кредитним договором не виконанні належним чином, і строк виконання згідно договору змінено не було. Також, у виконавчому написі приватного нотаріуса від 20.03.2012 року було зазначено, що «строк платежу за яким настане 24 жовтня 2027 року» і визначався за який період прострочення виконання зобов`язань стягувалась заборгованість, а саме: «стягнення заборгованості проводиться за період з шістнадцятого вересня дві тисячі десятого року по дванадцяте березня дванадцятого року».

Окрім того, надсилання первинним кредитором вимоги-повідомлення про порушення зобов`язань, забезпечених іпотекою, є дотримання процедури позасудового врегулювання простроченої заборгованості, шляхом звернення стягнення на майно передане в іпотеку.

Представник позивача просить врахувати, що первинний кредитор ПАТ «Ерсте Банк» своєчасно, після порушення ОСОБА_1 зобов`язань щодо сплати щомісячних платежів за Кредитним договором, звернувся за вчиненням виконавчого напису до приватного нотаріуса, чим розпочав процедуру позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, своєчасно пред`явив його до виконання до ДВС, а після повернення виконавчого напису без виконання, ще кілька раз повторно пред`являв його до виконання та враховуючи, що попередній кредитор ПАТ «ФІДОБАНК» не передав даний виконавчий напис діючому кредитору ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС», що позбавило нового кредитора можливості задовольнити свої вимоги, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, за вище вказаним виконавчим написом нотаріуса, діючий кредитор ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» звернувся за захистом своїх прав до суду, з даним позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором в солідарному порядку з позичальника і поручителя.

Тому, просить суд поновити позивачу право на судовий захист, згідно поданої позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором та відмовити в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, підтримав вимоги позову в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином у встановленому законом порядку, своє відношення до позовних вимог висловили у відзиві на позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так, судом об`єктивно встановлено, що25 жовтня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» (після реорганізації - ПУАТ «ФІДОБАНК») та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір з фізичною особою №014/1721/74/05950 від 25 жовтня 2007року.

Згідно з п. 1.1. вказаного кредитного договору, банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 67 500,00 доларів США зі строком користування кредитними коштами (кредитом) до 24 жовтня 2027 року (включно), зі сплатою 11% річних, комісійної винагороди та інших платежів відповідно до умов Кредитного договору.

Відповідно до п.1.3. Кредитного договору сторони визначили, що повернення кредиту сплата відсотків здійснюється позичальником щомісячно відповідно до графіку погашення, що є додатком до договору.

Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору, кредитні кошти були призначені для придбання квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 3.1. Кредитного договору кредитор надав позичальнику кредит на умовах його забезпечення, строковості повернення та плати за користування.

Згідно п.3.4. Кредитного договору сторони встановили, що обчислення строку надання кредиту, нарахування відсотків та штрафних санкцій здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитними коштами, виходячи з кількості календарних днів у році, при цьому день отримання кредиту та день повернення кредиту вважаються одним днем.

Пунктом 3.6. Кредитного договору передбачено, що забезпеченням цього Договору є квартира за адресою АДРЕСА_1 та фінансова порука ОСОБА_2 .

Згідно 5.2. Кредитного договору позичальник взяв на себе зобов`язання не пізніше 15-го числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту здійснювати часткове погашення кредиту та сплачувати проценти за фактичне користування кредитним коштами, згідно з Графіком погашення, що є додатком №1 до Кредитного договору, та здійснити остаточне погашення отриманого кредиту до 24 жовтня 2027 року.

Відповідно до п. 5.6. Кредитного договору позичальник взяв на себе зобов`язання достроково здійснити повернення кредиту, відсотків за фактичне користування кредитними коштами та інших платежів визначених договором у разі не виконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за кредитним договором та іншими договорами, що забезпечують виконання зобов`язань за цим договором.

Банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язань, у випадку порушення позичальником зобов`язань передбачених зокрема пунктом 5.2 Кредитного договору(п. 6.5. Кредитного договору).

25 жовтня 2007 року у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, було укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Поліщук Н.В. за реєстровим номером 2551, відповідно до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку Банку належну їй на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається із копії договору поруки №014/1721/74/05950/1 від 25.10.2007 року з поручителем ОСОБА_2 - пункт 1.2.- ОСОБА_2 виступила поручителями зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором №014/1721/74/05950/1 від 25.10.2007 року та всіх додаткових угод, що були укладені до нього, в тому числі, але не виключно, зобов`язань щодо повернення у встановлений Кредитним договором строк суми Кредиту, сплати в порядку та строки, визначені Кредитним договором, процентів за користування Кредитом та/або комісій, можливої неустойки (пені, штрафів), а також зобов`язань щодо відшкодування Позичальником витрат Кредитора, пов`язаних з пред`явленням вимог і отриманням виконання за Кредитним договором, та збитків Кредитора, завданих порушенням Позичальником своїх обов`язків за Кредитним договором.

Відповідно до п. 3.1.2. Договору поруки, у разі невиконання Позичальником та/або Поручителем забезпеченого порукою зобов`язання, відповідати перед Кредитором разом з Позичальником як солідарні боржники всім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення.

Також, встановлено, що відповідач належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором від 25.10.2007 року №014/1721/74/05950/1.

У зв`язку із цим, 11 листопада 2011 року ПАТ «Ерсте Банк» надіслало на адресу відповідача ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 лист - вимогу про порушення забезпеченого іпотекою зобов`язання за кредитним договором № 014/1721/74/05950 від 25.10.2007 року вих. № 6.2.0.21.0/522 із вимогою достроково повернути в повному обсязі всю суму заборгованості станом на 13.11.2011 року (61 200,49 дол. США, яка складається з заборгованості за кредитом 56 531,25 дол. США, боргу за відсотками 4 669,24 дол. США) у 30-денний термін, вказавши, що при невиконанні в зазначений термін цієї вимоги, банком буде звернено стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Звернувшись 11 листопада 2011 року до позичальника за кредитним договором та до поручителів з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом та прострочених процентів за користування коштами, банк таким чином змінив строк виконання основного зобов`язання відповідно до вимог статті 1050 ЦК України, який за змістом листа-вимоги повинен настати протягом тридцяти календарних днів з дати одержання вимоги.

Відповідно до листа-вимоги від 11 листопада 2011 року заборгованість складається із заборгованості за кредитом 56 531,25 дол. США та боргу за відсотками 4 669,24 дол. США. У випадку непогашення, у встановлений в цій вимозі строк, заборгованості перед банком (протягом 30 календарних днів) за кредитом у повному обсязі банк буде змушений вжити заходів примусового стягнення суми заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на майно, кошти та всі інші активи, що належать на праві власності незалежно від способу їх набуття.

У наданому до суду розрахунку заборгованості станом на 25.09.2020 року заборгованість становить: 57 450, 35 дол. США (що в еквіваленті національної валюти, згідно курсу НБУ склало 1 622 897,70 грн.), що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 56 531, 25 дол. США (що в еквіваленті національної валюти згідно курсу НБУ склало 1 596 934,32 грн.), заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами 919,10 дол. США (що в еквіваленті національної валюти згідно курсу НБУ склало 25 963,38 грн.).

Як вбачається із вказаного розрахунку заборгованості, залишок заборгованості за кредитом зазначений станом на 25.01.2011 року, а заборгованість по відсотках за користування кредиту станом на 01.03.2011 року.

Таким чином, вбачається, що банк припинив нарахування відсотків за користування кредитними коштами з 01.03.2011 року, отже позивачем враховано існування судової практики Верховного Суду щодо неможливості нарахування кредитором відсотків за користування кредитом та пені поза межами строку кредитування.

Тобто, після 11 грудня 2011 року договір кредиту фактично припинив дію - після зміни строку виконання зобов`язання з повернення кредиту, процентів банк припинив нараховувати ОСОБА_1 заборгованість відповідно до умов кредитного договору, що узгоджується з вимогами чинного законодавства України.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц тощо).

Отже, суд враховує, що позичальником ОСОБА_1 умови кредитного договору щодо погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами в обумовлені сторонами строки не виконано, з 01.03.2011 року позивачем фактично не нараховуються відсотки за користування кредитом поза межами строку кредитування. А тому, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення утвореної заборгованості.

Так, у відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 наполягає на застосуванні строку позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, умовами укладеного кредитного договору №014/1721/74/05950 від 25.10.2007 року (п. 1.1 вказаного договору) передбачено строк користування кредитними коштами (кредитом) до 24.10.2027 року (включно).

Разом з тим, сторони узгодили право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у визначеній банком частині.

При цьому, сторони передбачили, що зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути виконане позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту надіслання кредитором на адресу позичальника відповідного листа-повідомлення.

Відповідно до статей 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі Фінікарідов проти Кіпру ).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Так, судом встановлено, 20 березня 2012 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області Нагорною Т.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 223, про звернення стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса стала наявність простроченої заборгованості за кредитним договором № 014/1721/74/05950 від 25.10.2007 року в розмірі 63 242.88 доларів США, за період з 16.09.2010 р по 12.03.2012 р., в тому числі: 56 531,25 доларів США - сума заборгованості за основним кредитним договором; 6 711,63 доларів США - заборгованість по відсотках.

11.09.2012 відповідач ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовною заяво про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 квітня 2013 року в задоволенні позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 24.07.2013 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 02.04.2013 року скасовано, позовні вимоги задоволено і виконавчий напис від 20 березня 2012 року, вчинений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області, зареєстрованого в реєстрі за № 233, визнано таким, що не підлягає виконанню.

22 січня 2014 року ухвалою Колегії суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, касаційну скаргу ПАТ «Ерсте банк» задоволено. Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 24 липня 2013 скасовано. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 квітня 2013 року залишено в силі.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 357/5125/16-ц (провадження № 61-15142сво18) зроблено висновок, що: «з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного, оскільки статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта особою, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Тлумачення вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. З урахуванням наведеного, перебіг позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки починається від дня, коли у кредитора (іпотекодержателя) виникло право на відповідний позов, незалежно від того, чи звертався він після цього до нотаріуса за захистом своїх цивільних прав. […] Звернення стягнення на предмет іпотеки не вказане у статті 264 ЦК України в якості окремої підстави переривання перебігу позовної давності, а також не може вважатися діями, що свідчать про визнання боржником свого боргу, чи прирівнюватись до пред`явлення позову. Звернення стягнення є реалізацією іпотекодержателем свого права, передбаченого договором іпотеки, та підставою припинення цього права. Повернення стягувачу виконавчого напису (виконавчого документу) також не може переривати перебіг позовної давності за позовними вимогами про звернення стягнення з аналогічних причин».

Отже, звернення ПАТ «Ерсте Банк» 20.03.2012 року до нотаріуса за зверненням стягненням на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису не свідчить про переривання позовної давності.

А тому, звернувшись до відповідача ОСОБА_1 із листом-вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом та прострочених процентів за користування коштами, банк таким чином не лише змінив строк виконання основного зобов`язання відповідно до вимог статті 1050 ЦК України, але і з вказаного часу почався перебіг строків позовної давності.

А тому, при зверненні у липні 2021 року до суду із позовом у цій справі позивач пропустив строк позовної давності.

Як роз`яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для нього.

Тобто, позивач міг пред`явити позов до відповідача, починаючи від дати направлення листа-вимоги про дострокове повернення заборгованості протягом трьох років, однак, до суду звернувся з даним позовом лише 01.07.2021, тобто зі спливом строку позовної давності.

Судом, також, враховано, що представником позивача заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення з позовом до суду. При цьому, представник позивача зазначає, що первинний кредитор ПАТ «Ерсте Банк» (після реорганізації «Фідобанк»): - своєчасно звернувся за вчиненням виконавчого напису до приватного нотаріуса, чим розпочав процедуру досудового звернення на предмет іпотеки, - своєчасно пред`явив його до виконання до ДВС, а після повернення виконавчого напису без виконання ще кілька разів повторно пред`являв його до виконання та правомірно очікував на його виконання. Також, вказує, що попередній кредитор ПАТ «Фідобанк» не передав позивачу виконавчого напису, що позбавило позивача можливості задовольнити свої вимоги і тому він звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав. А тому, враховуючи висновки Верховного суду, викладені у постанові від 03.06.2020 року по справі № 236/918/17, просить визнати поважними причини пропуску позовної давності і поновити право позивачу на судовий захист згідно поданої позовної заяви.

Так, дійсно, в провадженні Першого відділу ДВС м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області перебувало виконавче провадження № 51934038 по примусовому виконанню виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області від 20 березня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 223, про звернення стягнення на квартиру, і постановою державного виконавця від 29.09.2017 року виконавче провадження завершено, а виконавчий документ повернуто стягувачу.

Згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень, станом на 28.10.2021 року відкритих виконавчих проваджень стосовно боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ТОВ «Спектрум Ессет» (правонаступника ПАТ «ФІДОБАНК», яке є правонаступником ВАТ «Ерсте банк») не має.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.10.2021 року, в Реєстрі прав власності на нерухоме майно право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (предмет іпотеки) зареєстровано за ОСОБА_1 , згідно договору купівлі-продажу серія ВКА № 694839 від 24.10.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Поліщук Н.В. (р/н 2521).

25 вересня 2020 р. між ПАТ «ФІДОБАНК», яке є правонаступником АБ «Ажіо», ВАТ «АКБ «Престиж», ВАТ «Ерсте Банк», ПАТ «Ерсте Банк», АБ «Факторіал-Банк», ВАТ «СЕБ Банк», та ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № GL3N218881 від 25 вересня 2020 року, згідно з умовами якого, останнє набуло права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №014/1721/74/05950 від 25.10.2007 року та усіма забезпечувальними договорами, в тому числі договором поруки №014/1721/74/05950/1 від 25.10.2007 року та договором іпотеки від 25.10.2007 року. Даний факт підтверджено такими документами: копією статуту ПАТ «Фідобанк», копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копією свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, копією розпорядження від 27.01.2020 року № 143, копією договору №GL3N218881 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 25.09.2020 року з Додатком № 1, копією платіжного доручення, копією акту приймання-передачі оригіналів документів до договору №GL3N218881 від 25.09.2020 року).

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.12.2020 року заяву ТОВ «Спектрум Ессетс» задоволено частково та замінено стягувача у виконавчому написі приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області Нагорної Т.В. від 20 березня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 223, про звернення стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме замінено стягувача ПАТ «Ерсте Банк» (після реорганізації ПАТ «Фідобанк») його правонаступником ТОВ «Спектрум Ессетс».

Проте, суд, оцінивши надані докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку позовної давності.

Щодо наявності у ОСОБА_2 солідарного обов`язку з повернення кредитної заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку, що у законі передбачено три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги).

Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 4-680цс19) зазначила:

«36. Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у вказаній редакції, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Тому, враховуючи припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання зі спливом визначеного договором або законом строку, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України у зазначеній редакції словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Вказане не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 62), від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 76), від 3 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 59), а також постанову Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15)».

Керуючись положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки.

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя.

Згідно п. 5.2.3 договору поруки №014/1721/74/05950/1 від 25.10.2007 року з поручителем ОСОБА_2 , порука припиняється, якщо Кредитор в межах трирічного строку з дня настання терміну виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до Поручителя.

У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за основним договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (постанова Верховного суду України від 24.09.2014 року по справі №6-106цс14).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 758/6863/14-ц (провадження № 14-224цс18) зробила такі висновки щодо настання строку виконання основного зобов`язання з урахуванням правил статті 599 ЦК України:

«Згідно із пунктом 9.1 цього кредитного договору, у разі набуття кредитором на підставах передбачених договором права вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, кредитор направляє письмову вимогу на адресу позичальника рекомендованим листом про дострокове повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, нарахованої неустойки та інших платежів та нарахувань за цим договором та/або про усунення порушення (виконання зобов`язання) у не менш ніж тридцятиденний термін. Лист про вимогу про усунення порушення та виконання порушеного зобов`язання та дострокове повернення кредиту в будь-якому випадку вважається отриманим позичальником після спливу семи днів з дня відправлення відповідного листа.

Застосовуючи вимоги статті 599 ЦК України днем настання основного зобов`язання у спірних правовідносинах є наступний день після спливу 30 календарного дня з дати відправлення банком на адресу позичальника вимоги про дострокове виконання боргових зобов`язань. Наступні дії боржника не змінюють та не впливають на день настання строку виконання основного зобов`язання».

У постанові від 23 січня 2019 року у справі № 372/3/16-ц (провадження № 61-9064св18) Верховний Суд також погодився із можливістю визначення строку виконання основного зобов`язання з моменту відправлення вимоги позичальнику, зокрема:

«Кінцевий строк виконання зобов`язання за кредитним договором - 24 квітня 2029 року - було змінено банком шляхом пред`явлення дострокової вимоги до позичальника 30 листопада 2012 року, отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту. З цієї дати почався перебіг шестимісячного строку для пред`явлення позову до поручителя про стягнення боргу за кредитним договором. Таким чином, шестимісячний строк звернення до суду із позовом до ОСОБА_1 закінчився 30 червня 2013 року. Із позовом до поручителя банк звернувся у липні 2014 року, тобто поза межами шестимісячного строку».

Оскільки, направивши відповідачам по справі, лист-вимогу 11 листопада 2011 року про дострокове стягнення заборгованості за кредитом та прострочених процентів за користування коштами, банк не лише змінив строк виконання основного зобов`язання відповідно до вимог статті 1050 ЦК України, але і з 12 грудня 2011 року почався обрахунок строку настання виконання зобов`язання, які мав виконати поручитель.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що банк звертався до поручителя з вимогами про виконання взятого ним зобов`язання в межах, встановленого сторонами строку договору поруки ( протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов`язань).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що саме починаючи з 11 грудня 2011 року банк був вправі звернутися з позовом до поручителів про стягнення заборгованості протягом трьох років, тобто до 12 грудня 2014 року. Натомість, банк звернувся з позовом до поручителя 01 липня 2021 року, тобто поза межами трирічного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання та після припинення поруки за договором поруки.

А тому, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором із поручителя ОСОБА_2 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем дійсно пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, предметом якого є вирішення питання щодо погашення заборгованості за кредитним договором.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 207, 525, 526, 530, 625, 628, 638, 629, 610, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 12, 13, 81, 141, 263 - 265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту рішення суду 04 серпня 2022 року.

Суддя: О.М. Палінчак