КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5151/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року (суддя Кириленко Т.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

у червні 2020р. позивач звернувся до суду з позовом, та з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив стягнути з відповідача суму матеріального збитку, завданого дорожньо-транспортною пригодою, яка складає 723 373грн 92коп. та судові витрати у розмірі 7 233грн 74коп.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 19 лютого 2020 року приблизно о 16год. 10хв. на вул. Туполева, 7 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Daewoo», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та належного йому на праві власності автомобіля «Porsche Cayenne», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , в результаті якої вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 6 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Позивач стверджував, що 16 березня 2020 року на його замовлення ФОП Семенченком П.О. був складений звіт про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу №17/03/20, відповідно до якого вартість матеріального збитку складає 850 873грн 92коп. За складення звіту ним було сплачено 2500грн.

Позивач зазначав, що оскільки відповідач не укладав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, він звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, та отримав на свій рахунок страхове відшкодування у розмірі 130 000грн, тому відповідач повинен відшкодувати різницю між страховим відшкодуванням та розміром завданої шкоди у сумі 723 373,92грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь

ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 677 341грн 29коп., судовий збір в розмірі 6 773грн 41коп., а всього 684 114грн 70коп. В решті позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач посилається на невідповідність рішення суду нормам матеріального і процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Відповідач зазначає про не врахування судом тієї обставини, що його не запрошували на огляд пошкодженого автомобіля позивача, хоча останній повинен був відправити йому телеграму з обов`язковим повідомленням про її вручення.

Також відповідач вважає, що у звіті №17/03/20 від 17 березня 2020 року матеріальний збиток є дуже завищеним, на момент розгляду справи в суді першої інстанції автомобіль позивача був відремонтований та проданий іншій особі, а позивач при купівлі деталей для свого автомобіля повідомляв, що їх ціни були значно меншими від тих цін, які експерт зазначив у звіті.

Відповідач стверджує, що відповідно до ст. 1192 ЦК України відшкодуванню підлягають збитки, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Разом з цим, позивачем не надано належних та достатніх доказів у підтвердження понесених ним витрат на ремонт автомобіля, наданий лист станції технічного обслуговування «DDK-motor Автосервіс Порше» від 10 листопада 2021 року про виконання ремонту пошкодженого автомобіля позивача на загальну суму 807 341грн 29коп. не містить обґрунтування розміру вказаних витрат, зокрема, які деталі були змінені в автомобілі, де купували деталі, за які кошти та за якими цінам були придбані деталі для заміни на автомобілі. Однак суд першої інстанції не звернув уваги на дані обставини та не витребував належні та допустимі докази, які б підтверджували реально понесену позивачем матеріальну шкоду.

Відповідач вважає, що позивачем не було надано суду жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував дійсну суму шкоди, нанесену йому внаслідок ДТП.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що звіт №17/03/20 про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, містить відомості про виклик відповідача на 4 березня 2020 року на 11год. 00хв. на огляд пошкодженого автомобіля «Porsche Cayenne», д.н.з. НОМЕР_2 , за адресою: Київська обл., смт. Коцюбинське, вул. Бакала 7-А, однак відповідач не скористався своїм правом бути присутнім при вказаному огляді. Разом з цим, відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року у справі №645/2553/15-ц, присутність відповідача не є обов`язковою під час такого огляду.

Також позивач вважає, що у відповідача відсутні будь-які підстави стверджувати про неналежність доказів стосовно відомостей щодо витрат, які він поніс при ремонті автомобіля «Porsche Cayenne», д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки вказані документи витребовувалися судом першої інстанції саме за клопотанням відповідача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника - адвоката Туловича О.В., які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представника позивача - адвоката Підвисоцького В.І., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 19 лютого 2020 року на вул. Туполева, 7 в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобілів

«Porsche Cayenne», д.н.з. НОМЕР_2 , належного на праві власності позивачу під керуванням ОСОБА_3 , та «Daewoo», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 6 квітня 2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за недотримання вимог п.п. 2.3 (б), 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху (с.с. 16-17).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП застрахована не була, у зв`язку із чим позивач звернувся до Моторно-транспортного страхового бюро України із заявою про виплату страхового відшкодування, яке було виплачено у розмірі 130 000грн 19 червня 2020 року (с.с. 112-113).

Відповідно до звіту про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, складеного 16 березня 2020 року оцінювачем Семенченком П.О. , вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ Porsche Cayenne, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 850 873,92грн. (с.с. 19-25).

Згідно відповіді технічної станції «DDK-motor» від 10 листопада 2021р., у травні 2020р. був виконаний ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля Porsche Cayenne, державний номер НОМЕР_2 , на загальну суму 807 341,29грн, з яких вартість робіт склала 19 734,50грн, вартість використаних розхідних матеріалів 27 110,15грн, вартість придбаних необхідних вузлів, деталей та агрегатів, що підлягали заміні, 760496,64грн (с.с. 167).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення до суду з даним позовом належний позивачу транспортний засіб Porsche Cayenne, реєстраційний номер НОМЕР_2 , був відремонтований, тому з відповідача підлягають стягненню витрати, які поніс позивач для відновлення належного йому автомобіля після ДТП, що сталася з вини відповідача, в розмірі, підтвердженому технічною станцією «DDK-motor», за винятком отриманого позивачем страхового відшкодування у сумі 130 000грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки позивачем рішення суду не оскаржується, колегія суддів переглядає судове рішення відповідно до доводів апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої, частини третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Системний аналіз статті 22 ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню, є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.

Виходячи з вищевикладеного, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1, статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

З матеріалів даної справи вбачається, що МТСБУ, враховуючи відсутність у відповідача полісу обов`язкового страхування, виплатило позивачу страхове відшкодування у сумі 130 000грн.

Отже, на відповідача покладено обов`язок відшкодувати позивачу різницю між фактичною шкодою та страховим відшкодуванням.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб,

права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з процесуальним законодавством сторони мають певні права та обов`язки, реалізація яких, як правило, залежить від самих учасників процесу.

Надання доказів на підтвердження доводів і обставин, на які позивач посилається як на підставу свої вимог, є обов`язком позивача.

Надання доказів, які підтверджують заперечення відповідача, є обов`язком саме відповідача. Не надання доказів відповідачем у підтвердження своїх заперечень є неналежним виконанням процесуальних прав та свідчить про те, що відповідач не вчиняє активних дій для доведення обґрунтованості своїх заперечень перед судом.

У підтвердження своїх позовних вимог про розмір завданих пошкодженням автомобіля збитків позивачем наданий звіт про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, складений 16 березня 2020 року оцінювачем Семенченком П.О. , згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ Porsche Cayenne, реєстраційний номер НОМЕР_2, становить 850 873,92грн, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 810 466,09грн, з яких вартість ремонтних робіт - 20 785,80грн, вартість матеріалів - 29 183,65грн, вартість складових, які підлягають заміні - 760 496,64грн.

За клопотанням відповідача судом першої інстанції витребувано зі станції технічного обслуговування «DDK-motor автосервіс Порше» відомості щодо витрат, які поніс позивач при ремонті його автомобіля.

Згідно відповіді Автосервіс «DDK-motor» від 10 листопада 2021р., у травні 2020р. був виконаний ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля Porsche Cayenne, державний номер НОМЕР_2 , на загальну суму 807 341,29грн, з яких вартість робіт склала 19734,50грн, вартість використаних розхідних матеріалів 27 110,15грн, вартість придбаних необхідних вузлів, деталей та агрегатів, що підлягали заміні 760 496,64грн (с.с. 167).

У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження проведення відновлювального ремонту, їх вартості та об`єму, не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивачем заявлені вимоги про відшкодування заподіяної відповідачем шкоди (збитків), до яких законом віднесено як витрати, що особа вже зробила, так і ті, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Позивачем надано докази на підтвердження завданих збитків, у вигляді витрат, які він повинен був зробити, для відновлення свого майна (вартості відновлювального ремонту).

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 760/5618/16-ц, від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц.

При цьому, відповідачем вказаний розмір збитків не спростовано, від проведення судової автотехнічної експертизи відповідач у суді першої інстанції відмовився.

При з`ясуванні колегією суддів підстав відмови від проведення судової експертизи, відповідач зазначив, що підстав вважати наданий позивачем звіт неналежним доказом не має, а оцінка вартості пошкоджень відповідає дійсності. Разом з цим, відповідач вважає, що відповідачем на ремонт автомобіля понесена значна менша сума.

Доказів у підтвердження своїх посилань відповідачем не надано.

Також відповідачем не були спростовані відомості, надані станцією технічного обслуговування на запит суду, щодо вартості ремонтних робіт автомобіля позивача, розмір яких збігається з вартістю відновлювального ремонту, визначеного у звіті оцінювача від 16 березня 2020 року. Не заявляв відповідач і клопотання про витребування у станції технічного обслуговування акту виконаних робіт або переліку робіт, які були виконані у зв`язку із ремонтом автомобіля позивача.

Згідно частин 1 та 2 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, твердження у апеляційній скарзі, що суд не витребував належні та допустимі докази, які б підтверджували реально понесену позивачем матеріальну шкоду, є безпідставними, так як відповідачем відповідне клопотання суду першої інстанції заявлено не було.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що відповідач не був повідомлений про огляд автомобіля оцінювачем, спростовуються доданими до звіту копії електронного повідомлення від 27 лютого 2020 року (с.с.28). Доказів не отримання вказаного повідомлення відповідачем суду надано не було.

Крім того, відповідачем не зазначено, які саме пошкодження автомобіля позивача, зазначені оцінювачем, не пов`язані з дорожньо-транспортною пригодою за його участю.

Відповідно до пункту 5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив (ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

Пунктом 5.2 зазначеної Методики визначено, що у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо).

Отже, присутність заінтересованих осіб не є імперативною вимогою, а забезпечується лише у разі наявності відповідної потреби.

Вказане відповідає висновку Верховного Суду у справі № 645/2553/15.

За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача про ненадання позивачем належних та допустимих доказів у підтвердження своїх позовних

вимог.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк