ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року м.Суми

Справа №590/241/22

Номер провадження 22-ц/816/1103/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Центр Фінансових Рішень»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 13 вересня 2022 року, у складі судді Сатарової О.В., ухвалене у селищі міського типу Ямпіль, повний текст якого складено 14 вересня 2022 року

в с т а н о в и в :

24 травня 2022 року ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивувало тим, що 26 червня 2014 року між ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 726570498, відповідно до умов якого, відповідачу було надано кредит в сумі 105616,00 грн строком на 48 місяців, зі сплатою процентів за користування кредитом. У цей же день для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між кредитодавцем та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 726570498-П.

У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань станом на 06 січня 2022 року утворилася заборгованість у розмірі 159131,54 грн, з яких: 60049,87 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту; 3232,78 грн прострочена заборгованість за річними процентами; 43123,24 грн прострочена заборгованість за щомісячними процентами; 52725,65 грн заборгованість за штрафом/пенею, а також судовий збір в сумі 2481 грн.

Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 13 вересня 2022 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» заборгованість за кредитним договором № 726570498 у сумі 142484,37 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» 1110,74 грн судового збору з кожного.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № 726570498 у сумі 142484,37 грн та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» про стягнення заборгованості за штрафом/пенею у розмірі 52725,65 грн у зв`язку із закінченням строків позовної давності, та у задоволенні вимог про стягнення щомісячної суми за користування кредитом (щомісячними процентами) у розмірі 43123,24 грн у зв`язку з нарахуванням зазначеної заборгованості після спливу строку кредитного договору. В іншій частині позовні вимоги ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» задовольнити часткового на суму 26466,87 грн, яка є різницею між заборгованістю, що виникла на день спливу строку кредитного договору та сплаченими коштами після закінчення строку кредитного договору.

Вказує, що загальна сума заборгованості по кредитному договору становила 219608,96 грн, згідно довідки від 26 липня 2022 року на погашення заборгованості за кредитним договором ним сплачено 199565,19 грн, тобто, не погашеною залишилася сума у розмірі 20043,77 грн.

На день закінчення дії кредитного договору 20 червня 2018 року сума заборгованості становила 146542,52 грн. Штраф і пеня у розмірі 52725,65 грн нараховані з 20 листопада 2017 року, а тому річний строк на стягнення цієї суми сплив 20 листопада 2018 року.

Зазначає, що за даними наданої позивачем довідки після 20 червня 2018 року на погашення заборгованості ним сплачено 67350 грн, про що не вказано у позові. Враховуючи, що після спливу строку кредитного договору відсотки не могли бути нараховані, по штрафу і пені сплили строки позовної давності, з урахуванням сплачених коштів та закінчення строку дії кредитного договору судом могла бути стягнута сума у розмірі 26466,87 грн (146542,52 грн - 67350 грн - 52725,65 грн).

Доводить, що судом безпідставно взяті до уваги Загальні умови ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» з надання фізичним особам кредитів, де у п. 25 передбачено позовну давність у 50 років, оскільки ці Умови ним не підписані, а в силу положень ст. 259 ЦК України позовна давність за вимогами по кредитному договору може бути збільшена тільки у письмовій формі з підписами сторін. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що ці Умови є складовою частиною укладеного ними кредитного договору. У підписаному ним кредитному договорі № 726570498 від 26 червня 2014 року збільшення строків позовної давності не передбачено, тому застосуванню підлягають строки позовної давності, встановлені ЦК України. Заперечує законність встановлення щомісячної плати за кредитом у фіксованому розмірі 1901,09 грн.

У поясненнях по справі ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване. Вказує, що відповідач не заперечує факт укладення кредитного договору та наявність простроченої заборгованості по кредиту. Розмір заборгованості по кредиту та її складові чітко відображені у розрахунку заборгованості, який є належним доказом у справі. Зазначає про досягнення сторонами домовленості про збільшення строку позовної давності за спорами щодо захисту прав кредитодавця до 50 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову 159131,54 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 26 червня 2014 року між позивачем ТОВ «Фінансова Компанія «Центр Фінансових Рішень» (далі ТОВ «ФК «ЦФР») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 726570498 (а.с. 8).

За умовами кредитного договору та відповідно до Умов надання кредиту відповідач отримав кредит в сумі 105616,00 грн на строк 48 місяців, плата за кредитом вноситься щомісячно за Графіком платежів (Додаток до кредитного договору від 26 червня 2014 року № 726570498, який має підпис ОСОБА_1 ) (а.с. 9), річна відсоткова ставка 9,99% річних, щомісячна плата за кредитом 1,80% від суми кредиту, що становить 1901,09 грн (вноситься щомісячно), витрати на страхування, надання інших послуг (включено до тіла кредиту) та становлять 5616,00 грн.

Відповідно до п. 6 цього кредитного договору, до складу плати за кредит (сукупної вартості кредиту) входять плата за річною відсотковою ставкою, разова плата за кредитом та щомісячна плата за кредитом. Плата за кредитом нараховується з моменту надання кредиту. Щомісячна плата за кредитом входить до складу щомісячного платежу відповідно до графіку платежів (додаток до договору). Разова плата за кредитом справляється за рахунок наданого кредиту відразу після його надання. У разі укладання Позичальником договору страхування або договору про надання інших послуг, пов`язаних з наданням кредиту, Позичальник несе, відповідно до графіку платежів витрати на надання зазначених послуг, які справляються за рахунок наданого кредиту, відразу після його надання.

Відповідно до п. 3 кредитного договору, до складу умов цього договору входять загальні умови ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» з надання фізичним особам кредитів. Всі умови цього договору є істотними.

Загальні умови з надання кредитів затверджуються наказом керівника ТОВ «ФК «ЦФР». Підписанням цього договору Позичальник засвідчив прийняття загальних умов з надання кредитів в якості невід`ємних умов цього договору (п.7).

Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які містять інформацію про умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», форму акцепту, у складі таких додатків до зазначених умов: «кредитний договір», «додаток до кредитного договору від ___», затверджені наказом Генерального директора ТОВ «ФК «ЦФР» МЕЛЕШ К.В. за № 9 від 05 червня 2014 року, який, як зазначено в самому наказі, набрав чинності з 10 червня 2014 року (а.с. 11-14). Відповідно до п.12 кредитного договору, позичальник, підписавши цей договір, підтверджує, що свій оригінальний примірник договору, включно із загальними умовами з надання кредиту, він отримав.

Пунктом 25 Загальних умов отримання фінансових кредитів визначено, що сторони досягли згоди про те, що позовна давність за спорами щодо захисту прав кредитодавця становить 50 років. Зазначене застереження до кредитного договору є договором про збільшення строку позовної давності.

У п. 5 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний вносити плату за кредитом шляхом перерахування її на рахунок Кредитодавця.

На виконання п. 4 Загальних умов ТОВ «ФК «ЦФР» з надання фізичним особам кредитів (а.с. 11 зв.), ОСОБА_1 звернувся до позивача із заявою про перерахування кредитних коштів у розмірі сто тисяч гривень на рахунок АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», 0417, МФО банку отримувача 380838, , призначення платежу: переказ до запитання на користь ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_1 надання кредиту згідно з кредитним договором № 726570498 від 26.06.2014 без ПДВ (а.с. 17).

26 червня 2014 року для забезпечення виконання зобов`язань за договором між кредитодавцем ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 726570498-П, за змістом п. 4.1 якого поручитель відповідає перед кредитором за порушення боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, укладеним боржником з кредитором (а.с. 10).

Пунктом 4.3 договору поруки передбачена солідарна відповідальність боржника та поручителя перед кредитором.

Пунктом 6.3 договору поруки визначені строки припинення поруки, а саме: якщо кредитор протягом п`яти років від дня настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого порукою, не пред`явить вимоги до Поручителя, порука припиняється стосовно зобов`язання, щодо виконання якого не було пред`явлено зазначеної вимоги. Тобто позивач ТОВ «ФК «ЦФР» звернувся до суду в межах строків дії поруки.

З метою досудового врегулювання спору 13 січня 2022 року ТОВ «ФК «ЦФР» були направлені досудові вимоги про стягнення заборгованості боржнику та поручителю за кредитним договором № 726570498 від 26 червня 2014 року, за відомостями АТ «Укрпошта» відправлення повернулися за закінченням терміну зберігання (а.с. 22-25).

Згідно з розрахунком позивача (а.с. 15-16) станом на 01 червня 2022 року заборгованість ОСОБА_1 за договором № 726570498 становить 159131,54 грн, яка складається з: 60049,87 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту; 3232,78 грн прострочена заборгованість за річними процентами; 43123,24 грн прострочена заборгованість за щомісячними процентами; 52725,65 грн заборгованість за штрафом/пенею.

Із розрахунку також вбачається, що за період з 21 червня 2018 року по 06 січня 2022 року (тобто після спливу визначеного договором строку кредитування), всупереч вимогам ч. 2 ст. 1050 ЦК України, згідно з якою право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, ТОВ «ФК «ЦФР» нараховано 16647,17 грн річної відсоткової ставки.

На всій території України дію карантину встановлено постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Нарахування неустойки (пені) за несвоєчасне виконання ОСОБА_1 грошових зобов`язань за кредитним договором, згідно з розрахунком заборгованості (а.с. 15 зв.) з 21 листопада 2017 не здійснюється, тобто неустойка виникла до введення в державі карантину та до прийняття Закону України від 16 червня 2020 року № 691-20 «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19», згідно з яким скасовано цивільну відповідальність (щодо сплати неустойки, штрафу, пені) за прострочення грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем) на період дії карантину та/або у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину.

Відповідно до довідки товариства від 26 липня 2022 Вих. № 8564431-SG (а.с. 87-90) боржником ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було сплачено 199565,19 грн, в т.ч. 111420,93 грн списано щомісячної плати за кредитом; 45566,13 грн за тілом; 82,35 грн пені та неустойки. Заборгованість відповідача станом на 26 липня 2022 року складає 159131,54 грн, що відповідає розрахунку заборгованості (а.с. 15-16). Судом розбіжностей не встановлено.

Доказів погашення боргу відповідачем суду не надано.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу вимог ст. ст. 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, тому позичальник зобов`язаний своєчасно вносити плату за користування грошима.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто, належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті визначеними в кредитному договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1-2 ст. 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Тобто, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам ст. 6 і ч. 1 ст. 259 ЦК України, то розрахунок розміру пені та штрафу (неустойки) слід провести за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором (правова позиція ВСУ від 24.02.2016 року у справі № 6-1824цс15).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5).

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Тобто, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування, згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України, починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст.2 67 ЦК України).

Правильно і з достатньою повнотою встановивши такі факти, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що станом на час укладення сторонами кредитного договору діяли Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які містять інформацію про умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», є складовою кредитного договору в порушення умов якого та вимог ст.ст. 526, 530, 1050, 1054 ЦК України, ОСОБА_3 допустив прострочену заборгованість зі сплати кредиту та відсотків, а тому на визначених ст. ст. 1049, 1050 ЦК України підставах, врахувавши досягнення сторонами згоди про збільшення строку позовної давності, стягнув з позичальника на користь банку заборгованість за кредитом станом на 06 січня 2022 року, нараховані відсотки за користування кредитними коштами та пеню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, на підставі наданих сторонами доказів, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що під час укладення кредитного договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, що засвідчено особистими підписами в кредитному договорі до складу умов якого входять загальні умови ТОВ «ФК «ЦФР», тому колегія суддів апеляційного суду не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про не досягнення сторонами згоди у письмовій формі про збільшення строків позовної давності за вимогами кредитора.

Пунктом 25 Загальних умов отримання фінансових кредитів визначено, що сторони досягли згоди про те, що позовна давність за спорами щодо захисту прав кредитодавця становить 50 років. Зазначене застереження до кредитного договору є договором про збільшення строку позовної давності.

Так, п. 25 Загальних умов ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» з надання фізичним особам кредитів де у п. 25 передбачено позовну давність у 50 років, оскільки ці Умови, за згодою сторін, входять до складу умов підписаного ОСОБА_1 кредитного договору, зазначене застереження до кредитного договору є договором про збільшення строку позовної давності.

ОСОБА_1 був ознайомлений із умовами кредитування і підписанням цього договору засвідчив, що один з оригінальних примірників цього договору, включно із загальними умовами з дання кредитів, переданий йому кередитодавцем в день підписання цього договору позичальником.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про неправильне зарахування платежів та нарахування заборгованості у завищеному розмірі. Відповідач не дотримувався графіку платежів, не вносив своєчасно кошти на повернення кредиту, тому виникла прострочена заборгованість за тілом кредиту, за процентами, заборгованість за штрафами/пенею.

Колегія суддів також враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Отже, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 13 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: В. І. Криворотенко

О. І. Собина