Справа № 201/1839/21
Провадження № 2/201/205/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Шумейко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 18 лютого 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання в якому позивач просила суд стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» пеню за договором вкладів «Стандарт» № SAMDNWFD 500 та SAMDNWFD 500 в розмірі 28 411 218 грн.

В обґрунтування своїх вимог, позивач у позовній заяві посилалася на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2017 року у справі № 201/7986/15-ц в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, зобов`язання вчинити певні дії і видачу вкладів за договорами SAMDNWFD 500 та SAMDNWFD500, визнання договору в частині недійсним, дій протиправними і стягнення коштів за вкладами, відсотків і моральної шкоди відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2017 року скасовано в частині відмови в задоволені позовних вимог по стягненню грошових вкладів, відсотків за користування грошима та 3% річних та ухвалено нове рішення про задоволення цих позовних вимог. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти по договору № SAMDNWFD500 вклад «Стандарт» від 03 квітня 2014 року у сумі 10000 доларів США, відсотки за користування кредитом в розмір 184,21 доларів США за період 03.04.2014 по 03.04.2015 та 10% від суми вкладу за період 04.04.2015 по 05.04.2017 в розмірі 2185,11 доларів США та пеню у сумі 16315,92 грн. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти по договору № SAMDNWFD500 вклад «Стандарт» від 04 квітня 2014 року у сумі 5000 євро, відсотки за користування кредитом в розмір 84,13 євро за період з 04.04.2014 по 04.04.2015 та 10 % від суми вкладу 1081,93 євро за період з 05.04.2015 по 05.04.2017, а також пеню у сумі 8677,19 грн. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір у сумі 6090 гривень. В іншій частині рішення залишити без змін.

18 грудня 2019 року постановою Верховного суду рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року в частині стягнення грошових вкладів за договором банківського вкладу від 03 квітня 2014 року № SAMDNWFD500 в розмірі 10 000,00 доларів США та за договором банківського вкладу від 04 квітня 2014 року № SAMDNWFD500 в розмірі 5 000,00 євро; 10 % річних за договором банківського вкладу від 03 квітня 2014 року № SAMDNWFD500 за період з 03 квітня 2014 року до 03 квітня 2015 року в розмірі 184,21 доларів США, та 10 % річних за договором банківського вкладу від 04 квітня 2014 року № SAMDNWFD500 за період з 04 квітня 2014 року до 04 квітня 2015 року в розмірі 84,13 євро; 3 % річних за договором банківського вкладу від 03 квітня 2014 року № SAMDNWFD500 за період з 04 квітня 2015 року до 05 квітня 2017 року в розмірі 16 315,92 грн та 3 % річних за договором банківського вкладу від 04 квітня 2014 року № SAMDNWFD500 за період з 05 квітня 2015 року до 05 квітня 2017 року в розмірі 8 677,19 грн залишено без змін. Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року в частині стягнення 10 % річних за договорами банківських вкладів від 03 квітня 2014 року № SAMDNWFD500 та від 04 квітня 2014 року № SAMDNWFD500 за період з квітня 2015 року до квітня 2017 року скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 липня 2020 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" 10 % річних за договором банківського вкладу від 03 квітня 2014 року № SAMDNWFD500 після закінчення строку дії цього договору, а саме за період з 04 квітня 2015 року до 05 квітня 2017 року в розмірі 2185,11 доларів США, та 10 % річних за договором банківського вкладу від 04 квітня 2014 року № SAMDNWFD500 після закінчення строку дії цього договору, а саме за період з 05 квітня 2015 року до 05 квітня 2017 року в розмірі 1081,93 євро залишено без змін.

Оскільки банк користувався її вкладами після закінчення терміну дії договорів пославшись на Закон України «Про захист прав споживачів» просила суд стягнути з відповідача на її користь пеню за період з 03 квітня 2015 року по 09 грудня 2020 рік в розмір 28 411 218 грн. (відповідний розрахунок пені надала) (а.с.1-7).

19 квітня, 22 вересня та 15 грудня 2021 року від представника відповідача надійшли заперечення на позовну заяву в яких остання заперечувала проти задоволення позовних вимог вважаючи їх безпідставними та такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим рішенням за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, зобов`язання вчинити певні дії і видачу вкладів за договорами SAMDNWFD 500 та SAMDNWFD500, визнання договору в частині недійсним, дій протиправними і стягнення коштів за вкладами, відсотків і моральної шкоди припинено договірні правовідносини між банком та позивачем. Рішення про стягнення коштів на користь ОСОБА_1 фактично виконано АТ КБ «ПриватБанк» шляхом безакцептного списання коштів виконавчою службою з кореспондентського рахунку в НБУ. Відповідно до правової природи пені позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Так, позивачем пропущено строк спеціальної позовної давності, так як до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Окрім того зазначили, що позивачем не вірно визначена сума заборгованості, на яку здійснено нарахування пені, а розмір пені значно перевищує розмір збитків. (а.с. 63-64, 115- 123, 135-139).

В наданих поясненнях 22 квітня 2021 року представник позивача зазначив, що строк спеціальної позовної давності застосовується з моменту набрання законної сили рішення Дніпровського апеляційного суду з 29 липня 2020 року, яким встановлено факт порушення прав позивача, отже строк спеціальної позовної давності слід рахувати саме з 29 липня 2020 року, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 261 ЦК України. Окрім того просив суд при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки взяти до уваги, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків протягом 2015-2020 року (а.с.75-76)

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 18 лютого 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.46).

23 лютого 2021 року ухвалою суду відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання (а.с. 47-48).

Ухвалою суду від 07 вересня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі (а.с. 103, 110-111)

07 вересня 2021 року ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача про розгляд справа в загальному позовному провадженні (а.с. 104, 112-113)

Ухвалою суду від 31 січня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 167-168).

30 травня 2022 року позивачем надано суду заяву про розгляд справи за її відсутності на задоволенні позовних вимог наполягала.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у запереченні на позов.

Фактичні обставини встановленні судом

Дійсно 03 квітня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 і ПАТ КБ ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу «Стандарт» строком на 6 місяців № SAMDNWFD500 на суму 10000.00 дол. США під 10.00 % річних строком до 03 квітня 2015 року.

04 квітня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу «Стандарт» строком на 6 місяців № SAMDNWFD500 на суму 5000.00 Євро під 10.00 % річних строком до 04 квітня 2015 року.

03 квітня 2015 року та 04 квітня 2015 року у зв`язку із закінченням строків договорів вона звернулася із заявою на ім`я голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» про видачу вкладів і відсотків, однак відповідач відмовив у видачі вкладів у зв`язку з чим вона вимушена була звернутися з позовною заявою до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про стягнення грошових коштів за вкладами і відсотками по ним.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2017 року у справі № 201/7986/15-ц в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, зобов`язання вчинити певні дії і видачу вкладів за договорами SAMDNWFD 500 та SAMDNWFD500, визнання договору в частині недійсним, дій протиправними і стягнення коштів за вкладами, відсотків і моральної шкоди відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2017 року скасовано в частині відмови в задоволені позовних вимог по стягненню грошових вкладів, відсотків за користування грошима та 3% річних та ухвалено нове рішення про задоволення цих позовних вимог. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти по договору № SAMDNWFD500 вклад «Стандарт» від 03 квітня 2014 року у сумі 10000 доларів США, відсотки за користування кредитом в розмір 184,21 доларів США за період 03.04.2014 по 03.04.2015 та 10% від суми вкладу за період 04.04.2015 по 05.04.2017 в розмірі 2185,11 доларів США та пеню у сумі 16315,92 грн. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти по договору № SAMDNWFD500 вклад «Стандарт» від 04 квітня 2014 року у сумі 5000 євро, відсотки за користування кредитом в розмір 84,13 євро за період з 04.04.2014 по 04.04.2015 та 10 % від суми вкладу 1081,93 євро за період з 05.04.2015 по 05.04.2017, а також пеню у сумі 8677,19 грн. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір у сумі 6090 гривень. В іншій частині рішення залишити без змін.

18 грудня 2019 року постановою Верховного суду рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року в частині стягнення грошових вкладів за договором банківського вкладу від 03 квітня 2014 року № SAMDNWFD500 в розмірі 10 000,00 доларів США та за договором банківського вкладу від 04 квітня 2014 року № SAMDNWFD500 в розмірі 5 000,00 євро; 10 % річних за договором банківського вкладу від 03 квітня 2014 року № SAMDNWFD500 за період з 03 квітня 2014 року до 03 квітня 2015 року в розмірі 184,21 доларів США, та 10 % річних за договором банківського вкладу від 04 квітня 2014 року № SAMDNWFD500 за період з 04 квітня 2014 року до 04 квітня 2015 року в розмірі 84,13 євро; 3 % річних за договором банківського вкладу від 03 квітня 2014 року № SAMDNWFD500 за період з 04 квітня 2015 року до 05 квітня 2017 року в розмірі 16 315,92 грн та 3 % річних за договором банківського вкладу від 04 квітня 2014 року № SAMDNWFD500 за період з 05 квітня 2015 року до 05 квітня 2017 року в розмірі 8 677,19 грн залишено без змін. Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року в частині стягнення 10 % річних за договорами банківських вкладів від 03 квітня 2014 року № SAMDNWFD500 та від 04 квітня 2014 року № SAMDNWFD500 за період з квітня 2015 року до квітня 2017 року скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 липня 2020 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" 10 % річних за договором банківського вкладу від 03 квітня 2014 року № SAMDNWFD500 після закінчення строку дії цього договору, а саме за період з 04 квітня 2015 року до 05 квітня 2017 року в розмірі 2185,11 доларів США, та 10 % річних за договором банківського вкладу від 04 квітня 2014 року № SAMDNWFD500 після закінчення строку дії цього договору, а саме за період з 05 квітня 2015 року до 05 квітня 2017 року в розмірі 1081,93 євро залишено без змін.

Відповідно до наданого позивачем копії платіжного доручення № 45027 та № 45071 від 08 грудня 2020 року ОСОБА_1 отримали грошові кошти.

Оскільки банк користувався вкладами позивача після закінчення терміну дії договорів просила суд стягнути з відповідача на її користь пеню за період з 03 квітня 2015 року по 09 грудня 2020 рік в розмір 28 411 218 грн. (відповідний розрахунок пені надала)

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Правовідносини з банківського вкладу врегульовані нормами ЦК України, законами України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» № 2664-ІІІ, «Про банки і банківську діяльність» № 2121-ІІІ, «Про захист прав споживачів» № 1023-XII.

Згідно з преамбулою Закону № 2664-III у ньому встановлені загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг. Його метою є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності та розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні.

У частині другій статті 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Позовні вимоги стосуються правовідносин, які виникли з укладення договорів банківського вкладу.

Згідно з підпунктом 7.1.1. пункту 7.1. статті 7 Закону № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору.

У статті 2 Закону № 2121-ІІІ вказано, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

У частинах першій, другій статті 47 Закону № 2121-ІІІ визначено види діяльності банку, зокрема банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті, як у національній, так і в іноземній валюті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг.

У пункті 1 частини третьої статті 47 цього Закону вказано, що до банківських послуг належать залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб.

Відповідно до положень частини першої статті 1 Закону № 2664-III фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг. Фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5);споживач фінансових послуг - фізична особа, яка отримує або має намір отримати фінансову послугу для задоволення особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю (пункт 7-1).

Згідно із частиною першою статті 4 Закону № 2664-III фінансовими послугами вважаються, зокрема: залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення; надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та ін.

За частиною другою статті 4 Закону № 2664-ІІІ фінансові послуги, надання яких передбачається іншими законами, підлягають включенню до переліку, визначеного частиною першою цієї статті. Надання фінансових послуг, не включених до зазначеного переліку, забороняється.

Отже, розміщення грошових коштів у вигляді вкладу (депозиту) та отримання процентів за вкладом є фінансовими операціями, які здійснюються у разі укладення договору банківського вкладу, і в сукупності становлять суть фінансової послуги, яка надається банком споживачу (вкладнику).

Відповідно до преамбули Закону № 1023-XII він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У Законі № 1023-XII не визначено вичерпного переліку відносин, на які він поширюється, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та керуючись загальними принципами цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах "слабкої сторони", якою є фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо. І особливістю таких правовідносин є участь у них спеціального суб`єкта - споживача.

У статті 1 Закону № 1023-ХІІ визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Отже, Законом № 1023-ХІІ врегульовані договірні відносини за участі споживача.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Отже, пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону № 1023-ХІІ, застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача.

Разом з тим після ухвалення судовими рішеннями у справі № 201/7986/15 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», про захист прав споживача, зобов`язання вчинити певні дії і видачу вкладів, визнання договору в частині недійсності, дій протиправними і стягнення коштів за вкладами , відсотків і моральної шкоди встановлено, що спірні депозитні договори розірвано 03 та 04 квітня 2015 року відповідно, а тому між позивачем та банком припинилися договірні правовідносини з договорів банківського вкладу.

Після ухвалення рішення у справі № 201/7986/15 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, зобов`язання вчинити певні дії і видачу вкладів за договорами SAMDNWFD 500 та SAMDNWFD500, визнання договору в частині недійсним, дій протиправними і стягнення коштів за вкладами, відсотків і моральної шкоди та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання.

Тобто з моменту набрання рішенням законної сили на вказані правовідносини не поширюється дія Закону № 1023-ХІІ, а відтак пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ не нараховується.

Як установлено судом, позивач звертаючись до суду з позовом, просила стягнути пеню відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ. Оскільки між позивачами та банком припинено правовідносини з договорів банківського вкладу, то частина п`ята статті 10 Закону № 1023-ХІІ не розповсюджується на спірні правовідносини.

Данна правова позиція викладена у постанові Великої Падати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі у їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Стосовно клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог, суд зазначає що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Оскільки суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, строк позовної давності до заявлених позовних вимог не застосовується

При зверненні до суду із цим позовом позивачем судовий збір не сплачувався, посилаючись на те, що вона є споживачем, який на підставі частини третьої статті 22 Закону № 1023-ХІІ звільняється від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням її прав. Оскільки такі правовідносини припинені рішенням суду у справі № 201/7986/15 та існують правовідносини з виконання грошового зобов`язання, на які не поширюється дія умов договорів та Закону № 1023-ХІІ, тому позивач не звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 4 Закону України від 08 липня 2017 року № 3674-VI "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана, зокрема, фізичною особою, судовий збір встановлюється у розмірі 1 відсотка від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки ціна позову становила 28 411 218 грн. з позивача на користь відповідача підлягає стягнення судовий збір в розмірі 11 350 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмір 11 350 грн.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 15 липня 2022 року

Суддя С.О. Демидова