Провадження № 2/761/4731/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Яровій К.В.,

за участю відповідачки ОСОБА_1 ,

представника відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення сплати грошових коштів за користування житлово-комунальних послуг в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь в порядку регресу вартості стягнення нарахованих до стягнення житлово-комунальних послуг у відповідності до виконавчого листа №2610/27381/2012 від 27.03.2013, виданого на виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва у справі №2610/27381/2012 від 07.12.2012 року, у розмірі 9603,57 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_1 ,. який за рішенням суду було розірвано, та видано свідоцтво про розірвання шлюбу від 05 листопада 2008 року.

Вказує, що під час перебування у шлюбі на його ім`я було придбано спільне сумісне майно, а саме: 4-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , в якій відповідач з 2005 року проживала та була зареєстрована. Оскільки між ними були припинені всі подружні стосунки з 19.06.2005, він залишив квартиру відповідачу та проживав окремо від неї.

Також зазначив, що за рішенням суду від 17.04.2012 вказана квартира була розподілена на частини для кожного з них, права власності на яку ним було зареєстроване в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» за реєстраційним номером 37186121 від 20.07.2012. Крім цього, за рішенням суду від 09.09.2013 встановлено порядок користування спільною квартирою.

При цьому позивач зауважив, що хоча відповідач проживала та була зареєстрована в даній квартирі, однак, вона з листопада 2008 року по липень 2012 року не сплачувала за надані та нараховані ТОВ «Сервісна компанія «Простір» житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим, компанія звернулась з позовом до суду про стягнення з нього, як власника квартири, заборгованості за надані житлово-комунальні послуги та рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у справі №2610/27381/2012 від 07.12.2012 стягнуто з нього на користь ТОВ «Сервісна компанія «Простір» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 16338,76 грн. В подальшому, 27.05.2013, на підставі рішення суду виданий виконавчий лист №2610/27381/2012 та відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_2, а 16.02.2017 державним виконавцем ШР ВДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у ВП № НОМЕР_2 ОСОБА_3 .

При цьому, звернув увагу, що станом на час звернення до суду його заборгованість за виконавчим провадженням НОМЕР_2 складає 3315,03 грн, а тому вважає, що оскільки співвласники частки нерухомого майна мають нести солідарну відповідальність зі сплати житлово-комунальних послуг в рівних частках, то заборгованість відповідача за несплату житлово-комунальних послуг має бути сплачена нею в частці від суми, що підлягає стягнення з нього відповідно до виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2, із розрахунку 19207,15 грн : 2 = 9603,57 грн, з яких: 19207,15 грн - 3315,03 грн =15892,12 грн вже стягнутого з нього на підставі виконавчого листа та 3315,03 грн - що має бути стягнуто, а тому вважає, що на підставі ст. 544 ЦК України до стягнення з відповідача на його користь має бути стягнуто 9603,57 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2021 матеріали позовної заяви передані на розгляд судді Сіромашенко Н.В.

Ухвалою суду від 13.08.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 17.02.2022 о 10.00 год.

В подальшому, у судове засідання, яке було призначено на 30.11.2022, позивач не з`явився, сповіщений про час та місце слухання справи, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов підтримав, просив задовольнити.

У судовому засіданні відповідач та її представник проти позову заперечували, просили застосувати строк позовної давності до позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення відповідача та її представника, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні судом встановлено, що позивач перебував у шлюбі з відповідачем, який було розірвано за рішенням суду, та видано відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 05 листопада 2008 року.

Під час перебування у шлюбі сторонами було придбано спільне сумісне майно, а саме: 4-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , жилою площею 83,40 кв. м., загальною площею 137,80 кв. м. Право власності на дану квартиру було зареєстровано за позивачем, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим 12 травня 2005 року Головним управлінням житлового забезпечення ВО КМР (КМДА), та не заперечувалося сторонами.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2012 року у справі № 2-1578/11 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Зокрема, поділено спільне майно подружжя, а саме: визнано за ОСОБА_3 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Дане рішення суду було зареєстроване в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» за реєстраційним номером 37186121 від 20.07.2012, про що свідчить копія витягу про державну реєстрацію прав від 20.07.2012.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2013 року у справі №761/6583/13-ц позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування житловим приміщенням задоволено частково. Зокрема, встановлення порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , згідно з яким виділено в користування ОСОБА_3 дві ізольовані житлові кімнати площею 19,8 кв.м. та 21,6 кв.м., а в користування ОСОБА_1 виділено 2 ізольовані кімнати площею 16,2 кв.м. та 25,8 кв.м. Інші частини квартири суд залишив в загальному користуванні сторін.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07.12.2012 у справі №2610/27381/2012 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Сервісна компанія «Простір» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 16338,76 грн, 3 % річних в розмірі 544,05 грн, судовий збір 214,60 грн, а всього, 17097,41 грн.

27.05.2013 на підставі зазначеного рішення суду Шевченківським районним судом міста Києва виданий виконавчий лист №2610/27381/2012 та відкрито виконавче провадження НОМЕР_2.

16.02.2017 державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Воробйовою Д.Д. винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_3 , якою встановлено: «1. Звернути стягнення на доходи боржника ОСОБА_3 , що отримує дохід у Васильківське об`єднане управління ПФУ, за адресою: Київська обл., м. Васильків, вул. Соборна, 105. Проводити щомісячно до погашення заборгованості у сумі 19207,15 грн. Утримувати 20% з доходів боржника до погашення заборгованості».

25.01.2020 державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місті Києві) Шереметом О.В. винесена постанова про передачу виконавчого провадження.

Станом на час звернення позивача до суду заборгованість позивача зі сплати за виконавчим провадженням НОМЕР_2 становить 3315,03 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

При цьому, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20.06.2018 у справі № 725/3790/16-ц, тлумачення статті 360 Цивільного кодексу України свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не квартирі, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, який проживає в квартирі. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) квартири і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження квартири, що перебуває в спільній частковій власності.

Відповідно до приписів ст. ст. 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

За п. 5. ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

За ч. 1 ст. 540 ЦК України, якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Отже, зазначені норми встановлюють правові наслідки виконання солідарного обов`язку одним із боржників. Такий боржник набуває права на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти боржників у рівній частці (інше може бути встановлено договором або законом) за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

При реалізації боржником, який виконав солідарний обов`язок права на зворотну вимогу відбувається трансформація (перетворення) зобов`язання, а сааме, основне солідарне зобов`язання перетворюється на регрес не часткове, а боржник, який виконав солідарний обов`язок за основним зобов`язанням, набуває статусу кредитора по відношенню до інших боржників за регресним зобов`язанням.

Таким чином, позивач має право стягнути з відповідача в порядку регресу сплачені ним грошові кошти за виконавчим провадженням.

При цьому, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Такий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

Як вже було встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07.12.2012 у справі №2610/27381/2012 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Сервісна компанія «Простір» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 16338,76 грн, 3 % річних в розмірі 544,05 грн, судовий збір 214,60 грн, а всього, 17097,41 грн.

Зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що ОСОБА_3 був обізнаний про розгляд справи у суді.

27.05.2013 на підставі зазначеного рішення суду Шевченківським районним судом міста Києва виданий виконавчий лист №2610/27381/2012 та відкрито виконавче провадження НОМЕР_2.

16.02.2017 державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Воробйовою Д.Д. винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_3 ,

Тобто, враховуючи наведене, позивач мав можливість вчасно звернутися до суду в межах строку, встановленого законом, з вимогою про захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів, якщо вважав, що його права чи інтереси порушені.

Проте, з позовом до суду про стягнення з відповідача в порядку регресу вартості нарахованих до стягнення житлово-комунальних послуг, позивач звернувся лише 01.07.2021.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Разом з тим, у позовній заяві, яка подана з пропуском строку позовної давності, позивач не ставить питання про визнання причин поважними та не просить поновити пропущений строк позовної давності для звернення до суду з позовною заявою.

За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з огляду на викладене вище, виходячи із фактичних обставин справи, умов чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у позові необхідно відмовити через сплив позовної давності для звернення з позовом до суду.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача, відповідно до статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення сплати грошових коштів за користування житлово-комунальних послуг в порядку регресу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: