Дата документу 12.07.2022 Справа № 335/3725/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/3725/21
Провадження №22-ц/807/1417/22
Головуючий в 1-й інстанції Шалагінова А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарІльїна Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2022 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 18 січня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Борщівський олійний органічний завод» про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення вихідної допомоги, моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Борщівський олійний органічний завод» про поновлення на роботі, в обґрунтування якого зазначав, що з 12.05.2020 по 19.03.2021 він працював у відповідача на посаді інженера з охорони праці за сумісництвом на 0,5 ставки з окладом 3 050 грн. на місяць, за дистанційним режимом роботи. За весь час роботи заробітна плата йому не нараховувалась та не виплачувалась. 26.02.2021 він звернувся до відповідача із заявою про розірвання трудового договору на підставі ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) з виплатою вихідної допомоги у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. 23.03.2021 він отримав поштою від відповідача наказ № 19/03/1-К від 19.03.2021 про звільнення за прогул без поважних причин. Позивач вважає, що наказ від 19.03.2021 прийнято відповідачем із порушенням порядку звільнення працівників, а причина його відсутності на роботі є поважною. Так, всупереч вимогам ст. 149 КЗпП України відповідач не відібрав від нього пояснень щодо причин відсутності на роботі. Оскільки заробітна плата йому не виплачувалась, тому в нього не було грошей на проїзд з м. Харкова до с. Борщівка Балаклійського району Харківської області, де розташовано завод. Отже, причини відсутності на роботі є поважними та не можуть вважатися прогулом. При обранні виду стягнення відповідачем не враховано відсутність тяжкості проступку, відсутність заподіяної шкоди, його попередню роботу. За весь час роботи він виконував усі розпорядження керівника, додержувався дисципліни, вимог нормативно-правових актів щодо охорони праці, дбайливо ставився до майна відповідача. Ним було отримано декларацію відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію устаткування підвищеної небезпеки від 25.05.2020 № 2619, яка зареєстрована Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області. З цієї декларації випливає, що він є інженером з охорони праці, виконав низку робіт з перевірки знань працівників, розробив інструкції, положення, накази та ін. Крім того, зазначав, що він не був ознайомлений із правилами внутрішнього трудового розпорядку, умовами праці, посадовою інструкцією, оскільки працював за дистанційним режимом роботи, згідно з яким працівник розподіляє робочий час на власний розсуд. Також, постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 256 вказано роботодавцям на час встановлення карантину не звільняти працівників за прогул. Внаслідок неправомірних дій відповідача позивач зазнав душевних страждань, моральних переживань, стресу. Через втрату роботи він не має засобів для існування, втратив спокій, в нього порушився сон, погіршились стосунки із оточуючими. Він змушений додавати зусилля для організації свого життя, внаслідок звільнення за прогули позбавлений можливості працевлаштуватися на нову роботу. Позивач просив, з урахуванням збільшення позовних вимог (в останнє від 22.12.2021), поновити його на роботі з 19.03.2021, визнати його звільнення незаконним, скасувати наказ відповідача про звільнення № 19/03/1-К від 19.03.2021, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.03.2021 по день розгляду справи судом (13.01.2022) розміром 32 137,77 грн., зобов`язати відповідача звільнити його за ч. 3 ст. 38 КЗпП України та стягнути на його користь з відповідача вихідну допомогу розміром 9 750 грн., стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду розміром 50 000 грн., допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць розміром 3 250 грн., відмовити відповідачу у відшкодування витрат на правову допомогу 15 000 грн., стягнути з відповідача на його користь поштові витрати розміром 340,00 грн., транспортні витрати 1200 грн., витрати на проведення експертизи покласти на відповідача.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Борщівський олійний органічний завод» про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення вихідної допомоги, моральної шкоди відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що відповідачем у справі не доведено факту зайняття позивачем посади енергетика, оскільки відсутні докази ознайомлення позивача з відповідним наказом та у позивача відсутня відповідна кваліфікація. Також відсутні докази ознайомлення позивача з правила внутрішнього розпорядку, а відповідно відсутній обов`язок щодо їх виконання, враховуючи також дистанційний режим роботи. Роботодавцем не відібрані від працівника пояснення, щодо невиходу на роботу, не враховано ступінь тяжкості правопорушення та попередню роботу. Судом першої інстанції не з`ясовано причин відсутності на робочому місці, які є поважними та об`єктивними.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом директора ТОВ «Борщівський олійний органічний завод» від 08.05.2020 № 7-к ОСОБА_1 на підставі його заяви (а.с. 26) прийнято на роботу на посаду енергетика з 12.05.2020 за сумісництвом на 0,5 ставки з щоденною тривалістю робочого дня 4 години (з 8:00 до 12:00) з посадовим окладом 5 200 грн., з оплатою праці пропорційно до відпрацьованого часу 2 600 грн. (а.с. 25).

Отже, є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, посилання ОСОБА_1 на те, що він працював на посаді інженера з охорони праці з дистанційним режимом роботи.

В матеріалах цієї справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження виконання ОСОБА_1 трудових обов`язків.

Відповідно до табелів обліку використання робочого часу за травень 2020 р. березень 2021 р. (до моменту звільнення) ОСОБА_1 на роботу не виходив та фактично не працював (а.с. 2735). Зазначені обставини також підтверджуються відомостями про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам за січень березень 2021 р., відомостями про трудові відносини осіб та період проходження військової служби (а.с. 137139, 233239). Також вказані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , колишні працівники відповідача, які будучі попередженими про кримінальну відповідальність, в судовому засіданні зазначили, що ОСОБА_1 ніколи на заводі не бачили.

Крім того, відповідно до наказу ТОВ «Борщівський олійний органічний завод» від 12.05.2020 № 12/05 діяльність підприємства призупинено до закінчення карантину. У наказі зазначено, що в разі необхідності виконання професійних обов`язків під час зупинення діяльності підприємства слід своєчасно повідомляти працівників про вихід на роботу (а.с. 89).

24.02.2021 за № 24/02/1 ОСОБА_1 направлено повідомлення ТОВ «Борщівський олійний органічний завод» про необхідність з`явитися на робочому місці для виконання своїх професійних обов`язків з 03.03.2021 (а.с. 3637). Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 дане повідомлення отримав 26.02.2021 (а.с. 38).

03.03.2021 ОСОБА_1 на роботу не вийшов, про що начальником виробничої лабораторії ОСОБА_4 складено доповідну (а.с. 49), а комісією, створеною згідно з наказом № 03/03/1-к від 03.03.2021 (а.с. 48), у складі начальника виробничої лабораторії ОСОБА_4 , пресувальника-віджимача ОСОБА_3 , майстра зміни ОСОБА_2 складено акт № 1 від 03.03.2021 (а.с. 47).

У судовому засіданні допитані як свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підтвердили, що директор викликав всіх працівників на роботу після 25.02.2021 за телефоном, вони з 01.03.2021 вийшли на роботу, а енергетик ОСОБА_1 на роботу не вийшов. 03.03.2021 протягом всього дня ОСОБА_1 на роботі був відсутній, також вони його не бачили на роботі і після цієї дати. Ними у складі комісії було складено акт відсутності ОСОБА_1 на роботі 03.03.2021, після чого йому направлялось повідомлення з приводу причин відсутності на роботі.

Так, 04.03.2021 за № 04/03/1 ОСОБА_1 направлено повідомлення ТОВ «Борщівський олійний органічний завод» про надання пояснень щодо причин не виходу на роботу до 18.03.2021 (а.с. 3940). Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 дане повідомлення отримав 06.03.2021 (а.с. 41).

Згідно з актом № 2 від 18.03.2021, ОСОБА_1 пояснення надані не були (а.с. 46).

Наказом директора ТОВ «Борщівський олійний органічний завод» від 19.03.2021 № 19/03/1-к «Про звільнення ОСОБА_1 за прогул» ОСОБА_1 звільнено з посади енергетика за сумісництвом з 19.03.2021 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. У наказі зазначені підстави його прийняття: доповідна записка начальника виробничої лабораторії ОСОБА_4 про відсутність на робочому місці ОСОБА_1 № 1 від 03.03.2021, акт про відсутність на робочому місці № 1 від 03.03.2021, акт про ненадання пояснень щодо причин не виходу на роботу № 2 від 18.03.2021 (а.с. 42). Цей наказ направлено ОСОБА_1 разом із повідомленням від 22.03.2021 № 22/03/1 про необхідність підписання примірника наказу та його повернення на адресу підприємства (а.с. 4344).

У даному випадку відповідачем процедура передбачена ст. 149 КЗпП України дотримана, оскільки 04.03.2021 за № 04/03/1 ОСОБА_1 направлено повідомлення ТОВ «Борщівський олійний органічний завод» про надання пояснень щодо причин не виходу на роботу до 18.03.2021 (а.с. 3940). Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 дане повідомлення отримав 06.03.2021 (а.с. 41).

Згідно з актом № 2 від 18.03.2021, ОСОБА_1 пояснення надані не були (а.с. 46).

Попередня робота працівника у даному випадку не могла бути врахована, оскільки факт виконання будь-якої роботи ОСОБА_1 не доведено.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 наказом відповідача від 19.03.2021 № 19/03/1-к відбулось із дотриманням вимог законодавства, у зв`язку із чим підстави для задоволення позовних вимог про скасування цього наказу та поновлення ОСОБА_1 на роботі відсутні. Також не підлягають задоволенню і позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання відповідача звільнити позивача за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, стягнення вихідної допомоги та моральної шкоди, які є похідними вимогами від вищезазначених.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно з роз`ясненнями, що надані у пп. 22, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). При цьому, факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом, щоб унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності. З огляду на предмет позову, обов`язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця.

Згідно ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

За правилами ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Статтею 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Наказом директора ТОВ «Борщівський олійний органічний завод» від 08.05.2020 № 7-к ОСОБА_1 на підставі його заяви (а.с. 26) прийнято на роботу на посаду енергетика з 12.05.2020 за сумісництвом на 0,5 ставки з щоденною тривалістю робочого дня 4 години (з 8:00 до 12:00) з посадовим окладом 5 200 грн., з оплатою праці пропорційно до відпрацьованого часу 2 600 грн. (а.с. 25).

Відповідно до табелів обліку використання робочого часу за травень 2020 р. березень 2021 р. (до моменту звільнення) ОСОБА_1 на роботу не виходив та фактично не працював (а.с. 2735).

Відповідно до наказу ТОВ «Борщівський олійний органічний завод» від 12.05.2020 № 12/05 діяльність підприємства призупинено до закінчення карантину. У наказі зазначено, що в разі необхідності виконання професійних обов`язків під час зупинення діяльності підприємства слід своєчасно повідомляти працівників про вихід на роботу (а.с. 89).

24.02.2021 за № 24/02/1 ОСОБА_1 направлено повідомлення ТОВ «Борщівський олійний органічний завод» про необхідність з`явитися на робочому місці для виконання своїх професійних обов`язків з 03.03.2021 (а.с. 3637). Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 дане повідомлення отримав 26.02.2021 (а.с. 38).

03.03.2021 ОСОБА_1 на роботу не вийшов, про що начальником виробничої лабораторії ОСОБА_4 складено доповідну (а.с. 49), а комісією, створеною згідно з наказом № 03/03/1-к від 03.03.2021 (а.с. 48), у складі начальника виробничої лабораторії ОСОБА_4 , пресувальника-віджимача ОСОБА_3 , майстра зміни ОСОБА_2 складено акт № 1 від 03.03.2021 (а.с. 47).

04.03.2021 за № 04/03/1 ОСОБА_1 направлено повідомлення ТОВ «Борщівський олійний органічний завод» про надання пояснень щодо причин не виходу на роботу до 18.03.2021 (а.с. 3940). Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 дане повідомлення отримав 06.03.2021 (а.с. 41).

Згідно з актом № 2 від 18.03.2021, ОСОБА_1 пояснення надані не були (а.с. 46).

Наказом директора ТОВ «Борщівський олійний органічний завод» від 19.03.2021 № 19/03/1-к «Про звільнення ОСОБА_1 за прогул» ОСОБА_1 звільнено з посади енергетика за сумісництвом з 19.03.2021 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

На думку колегії суддів апеляційного суду, роботодавцем дотримано процедуру передбачену ст. 149 КЗпП України щодо застосування дисциплінарного стягнення та надано докази вини працівника у порушенні трудової дисципліни, що стали підставою для звільнення, а суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо відсутності підстав для задоволення вимог позову.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Так, посилання ОСОБА_1 на те, що він працював на посаді інженера з охорони праці з дистанційним режимом роботи не підтверджені належними та допустимими доказами. Декларація відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці, надана на підтвердження вказаних доводів, складена 08 травня 2020 року, тобто до прийняття ОСОБА_1 на посаду енергетика.Переписка з відповідачем засобами електронного зв`язку, не відповідає вимогам ЦПК України, які визначені для письмових та електронних доказів і частково також стосується періоду до 12.05.2020 року.

Доказів фактичного виконання своїх трудових обов`язків з моменту прийняття на роботу позивачем також надано не було.

Доводи поважності причин відсутності ОСОБА_1 на робочому місці, які також продубльовані в якості доводів апеляційної скарги, відповідним чином перевірені під час розгляду справи в суду першої інстанції і обґрунтовано не прийняті до уваги з підстав їх недоведеності.

Так, доводи позивача з приводу отримання кореспонденції від 24.02.2021 року та 04.03.2021 року відмінного змісту, ніж та яка стосується явки на робоче місце та надання відповідних пояснень, спростовуються витягом з журналу реєстрації вихідної кореспонденції ТОВ «Борщівський олійний органічний завод», в якому наведено короткий зміст вихідних документів підприємства, зокрема і тих, що надсилались ОСОБА_1 , та які відповідають змісту повідомлень, що надані відповідачем у цій справі (а.с. 127132).

Посилання скаржника на Постанову Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 256 «Деякі питання забезпечення трудових прав державних службовців, працівників державних органів, підприємств, установ та організацій на час встановлення карантину у зв`язку із загостренням ситуації, пов`язаної з поширенням випадків гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки підпунктом 2 пункту 2 цієї Постанови рекомендовано підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності на час встановлення карантину не звільняти працівників, які виконують визначену трудовим договором роботу вдома, та працівників, які перебувають у відпустці без збереження заробітної плати на період карантину, з підстав, установлених пунктами 3, 4 (прогул) і 5 частини першої статті 40 КЗпП, оскільки зазначена постанова носить рекомендаційний характер і до жодної із вказаних категорій осіб позивач не відноситься.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 13 липня 2022 року.

Судді: С. В. Кухар

О.В. Крилова

О.З. Поляков