Справа № 367/3364/21
Провадження №2/367/2331/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18 жовтня 2022 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравчук Ю.В.,

за участю:

секретаря судових засідань Шаповала О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Прості займи» звернулося до Ірпінського міського суду Київської області з вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором надання фінансових послуг №44 від 26 квітня 2018 року у загальному розмірі 72 265 (сімдесят дві тисячі двісті шістдесят п`ять) гривень 57 копійок, а також судові витрати у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 26 квітня 2018 року між ТОВ «Прості Займи» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг №44 на суму 3 000 (три тисячі) гривень зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 60 (шістдесят) гривень за кожен день такого користування строком на 16 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача .

Кредитний договір було укладено в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства в електронній формі, яка відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової форми.

Звертають увагу на те, що ТОВ «Прості Займи» виконало свої зобов`язання з надання грошових коштів. Кошти за кредитним договором перераховані на банківську картку позичальника (відповідача) платіжною системою ТОВ Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яка є учасником внутрішньодержавної платіжної системи «FLASHPAY».

Позивач зазначає, що 26 квітня 2018 року відповідачу були перераховані грошові кошти в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень . Таким чином, згідно кредитного договору, відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кредит у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень та сплатити проценти у розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень у строк 16 днів до 11 травня 2018 року. Окрім зазначеного, відповідач також взяв на себе зобов`язання у разі виникнення заборгованості, сплатити неустойку у вигляді пені. 11 травня 2018 року настав термін сплати платежу за договором, однак відповідач не виконав свої зобов`язання, а саме: не повернув отримані на підставі укладеного договору кошти та не сплатив проценти.

Станом на 13 квітня 2021 року заборгованість становила: сума кредиту - 3 000 (три тисячі) гривень, проценти за користування кредитом 64 130 (шістдесят чотири тисячі сто тридцять) гривень 47 копійок, пеня 1 209 (одна тисяча двісті дев`ять) гривень 53 копійки, індекс інфляції за весь період прострочення 846 (вісімсот сорок шість) гривень 77 копійок та три проценти річних від простроченої суми - 3 078 (три тисячі сімдесят вісім) гривень 80 копійок, а всього 72 265 (сімдесят дві тисячі двісті шістдесят п`ять) гривень 57 копійок.

Позивач зазначає, що вказані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 01 червня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи належним чином повідомлений. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, правом на подання відзиву не скористався, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Прості займи» є юридичною особою та зареєстровано як фінансова установа відповідно до розпорядження Національної комісії фінансових послуг № 3601 від 29 серпня 2017 року. Основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» є кредитування, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (копія) та статуту (копія).

Судом також встановлено, що 26 квітня 2018 року між ТОВ «Прості Займи» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг №44 на суму 3 000 (три тисячі) гривень зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 60 (шістдесят) гривень за кожен день такого користування строком на 16 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача та відповідач зобов`язався повернути кредит у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень та сплатити проценти у розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень.

Розмір процентів 2% за кожен день користування кредитом (730 відсотків річних). Дата початку нарахування процентів за користування кредитом 26 квітня 2018 року. При виникненні заборгованості відповідач зобов`язався сплатити неустойку у вигляді штрафу у розмірі 3% за кожен день користування у межах встановленого строку та пеню у розмірі 3,64% від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день 5,02%, на 30-й день 7,67 %.

Відповідно до заяви-анкети ОСОБА_1 підтвердив, що доступ до заповнення від її імені заяв-анкет на офіційному сайті відповідача (pzaim.zp.ua або www.bistrozaim.ua) належить лише йому, інші особи не мають можливості скористатись від його імені можливістю отримання інтернет-кредиту у Товаристві; всі заяви-анкети, що надходять від його імені на сайт pzaim.zp.ua є дійсними та ним особисто: всі заявки на видачу кредитних коштів на його картковий рахунок надані з його особистого мобільного телефону є дійсними та надані ним особисто.

Згідно наданого позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Прості займи» алгоритму укладення договору за допомогою мережі «Інтернет», після подачі відповідної заяви позичальником отримано унікальний код на підтвердження оформлення позики через SМS на мобільний номер, вказаний на сайті при реєстрації, який було введено відповідачем на цьому сайті, підтвердивши подачу заяви-анкети.

Матеріалами справи підтверджено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Прості займи» прийнято позитивне рішення про надання кредиту та 26 квітня 2018 року через платіжну систему за допомогою ТОВ ФК «ВЕР ФОР ПЕЙ» здійснено переказ кредитних коштів в сумі 3 000 (три тисячі) гривень на платіжну картку, вказану позичальником у заяві.

Матеріалами справи також підтверджено, що згідно довідки ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на банківську кредитну картку відповідача перераховані кошти за договором у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень, час запиту 26 квітня 2018 року.

Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного Договору, відповідач допустив прострочення повернення коштів і сплати процентів, внаслідок чого за ним станом на 13 квітня 2021 року за Договором про надання фінансових послуг № 44 виникла заборгованість на загальну суму 72 265 (сімдесят дві тисячі двісті шістдесят п`ять) гривень 57 копійок , з яких : сума кредиту - 3 000 (три тисячі) гривень, проценти за користування кредитом 64 130 (шістдесят чотири тисячі сто тридцять) гривень 47 копійок, пеня 1 209 (одна тисяча двісті дев`ять) гривень 53 копійки, індекс інфляції за весь період прострочення 846 (вісімсот сорок шість) гривень 77 копійок та три проценти річних від простроченої суми - 3 078 (три тисячі сімдесят вісім) гривень 80 копійок.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію».

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що Правила про порядок надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в даному випадку між сторонами було укладено кредитний договір в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Прості займи» в електронній формі.

Наведений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору № 44 від 26 квітня 2018 року позичальник ОСОБА_1 отримав кошти у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень на умовах строковості, зворотності, платності строком на 16 днів, зі сплатою відсотків за користування позикою в межах строку кредитування в сумі 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень.

Доказів повернення (сплати) відповідачем вказаних грошових коштів на рахунок позивача матеріали справи не містять.

Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, то позов в цій частині ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.

Таким чином, вимога позивача ТОВ «Прості Займи» в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики 3 000 (три тисячі) гривень є доведеною.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками в іншій частині, суд вказує про наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З аналізу зазначених норм матеріального закону слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами кредитного договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Прості займи», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а остання зобов`язалася повернути надану позику у повному обсязі.

Таким чином, позикодавець - Товариство з обмеженою відповідальністю «Прості займи» відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування (16 днів). Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, визначена позивачем ТОВ «Прості Займи» до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках за користування позикою в сумі 64 130 (шістдесят чотири тисячі сто тридцять) гривень 47 копійок включає період з 26 квітня 2018 року по 13 квітня 2021 року, який виходить за межі строку кредитування.

У постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки наведені у рішенні Велика Палата Верховного Суду від 04.02.2020 (справа № 912/1120/16). Під час розгляду вказаної справи Велика Палата Верховного Суду констатувала, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові і разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позикодавцем ТОВ «Прості Займи» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування позикою за період з 26 квітня 2018 року по 13 квітня 2021 року є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення з відповідача в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, індекс інфляції за весь період прострочення в розмірі 846 (вісімсот сорок шість) гривень 77 копійок та 3 078 (три тисячі сімдесят вісім) гривень 80 копійок - 3% річних від простроченої суми, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданих ТОВ «Прості Займи» розрахунків збитків від інфляції та розрахунку 3 відсотків річних станом на 13 квітня 2021 року нараховано збитки від інфляції в сумі 846 (вісімсот сорок шість) гривень 77 копійок за весь період прострочення та 3 відсотки річних в сумі 3 078 (три тисячі сімдесят вісім) гривень 80 копійок від простроченої суми.

Суд не погоджується з правильністю нарахування зазначених сум, оскільки в ці суми ТОВ «Прості Займи» було враховано розмір відсотків за користування кредитом, нарахованих за період з 26 квітня 2018 року по 13 квітня 2021 року.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст.8 Конституції України.

Відповідно до ч.4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно із ч. 1 ст.1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»(далі - Закон №1023-XII).

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, зокрема з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 44 від 26 квітня 2018 року в загальному розмірі 3 000 (три тисячі) гривень - сума заборгованості за тілом кредиту.

Враховуючи часткове задоволення позову, на підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді підлягає розподілу пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. ст. 141, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, Вознесенський р-н, вул. Незалежної України, буд. 39-А, офіс 25, ) заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, Вознесенський р-н, вул. Незалежної України, буд. 39-А, офіс 25, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 94 (дев`яносто чотири) гривні 25 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Кравчук