СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/932/22
Провадження № 2/306/423/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2022 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Уліганинця П.І.

за участю секретаря судового засідання Галаса Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Зазначає, що у даному житловому будинку зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_2 , який вже протягом 2 років у такому не проживає. Вказує, що реєстрація останнього у належному їй будинку призводить до сплати нею надмірних комунальних послуг, які не надаються але нараховуються, чим, як вона вважає, порушуються його права. Тому просить суд визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .

Сторони в судове засідання не з`явилися.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просила їх задовольнити (а.с. 17, 21).

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 19, 23).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч. 1 ст. 29 ЦК України).

Стаття 47 Конституції України визначає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.07.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1817 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11439077 від 04.08.2006 року, ОСОБА_3 є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 9-10).

Згідно витягу про зареєстроване у житловому приміщенні/будинку осіб від 05.10.2021 року № 134, у вищевказаному житловому будинку зареєстровані: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 8).

Відповідно до Акту № 56 громадської комісії з житлових питань від 30.05.2022 року ОСОБА_2 не проживає за адресою АДРЕСА_1 більше двох років. Даний факт підтвердили сусіди ОСОБА_6 , мешканка АДРЕСА_2 та ОСОБА_7 , мешканка АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Як убачається з свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 02.03.2019 року. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано 02.03.2019 року (а.с. 6).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 02.03.2021 року, Свалявським районним відділом ДРАЦС ПЗ МУ МЮ (м. Івано-Франківськ), 02.03.2021 року, зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , актовий запис № 19 від 02.03.2021 року. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_9 ; дружини ОСОБА_9 (а.с. 7).

Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За статтею 386 ч.2 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За правилами ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом згаданої норми закону, відповідач правових підстав для реєстрації у даному помешканні, не має, а тому останнього необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Згідно ст. 7 ЗУ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі …судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Окрім того, суд керується нормами міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин, п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла.

З набуттям позивачем по даній справі права власності на житло, останній має право на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю, в тому числі і щодо вирішення питань стосовно можливості проживання в такому інших осіб, а так як наявна реєстрація відповідача фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав як власника вищевказаного жилого приміщення і враховуючи, що відповідач фактично не проживає у даному помешканні, позов є обгрунтованим.

На підставі наведеного, керуючись ст. 12, 18, 76, 81, 128, 133, 134, 137, 141, 223, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, ст. 15, 29, 317, 319, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР, Конституцією України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ П.І.Уліганинець