Єдиний унікальний номер 725/5967/21
Номер провадження 2/725/1054/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2022 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючої судді Піхало Н. В.

за участю секретаря судового засідання Соник А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала на те, що вона являється основним квартиронаймачем квартири, що знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 . В даній квартирі разом із нею зареєстровані її мати ОСОБА_2 , сестра ОСОБА_3 , та племінник ОСОБА_4 , однак фактично у даній квартирі не проживають багато років.

Вказує, що в добровільному порядку даний спір вирішити не можливо, а реєстрація відповідачів за адресою в АДРЕСА_1 обмежує її права у отриманні субсидії, оскільки не може забезпечити відповідного пакету документів для отримання такої пільги, та вчинення інших юридично значимих дій щодо квартири, а також порушує її права та інтереси та тягне за собою додаткові матеріальні витрати.

Крім того, зазначала, що відповідачі не беруть участі в утриманні житла, та не сплачують комунальні платежі, і не дбають про благоустрій помешкання.

Посилаючись на вказане, а також на те, що реєстрація місця проживання відповідачів в квартирі чинить їй, як основному квартиронаймачеві, перешкоди, а саме неможливість оформити субсидію на сплату комунальних платежів, просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, що знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 .

Представник позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та просила про їх задоволення. При цьому, суду пояснила, що відповідачка ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживає з 2017 році та не несе будь-яких фінансових витрат по її утриманню та оплаті комунальних платежів. Усі витрати, у тому числі по сплаті комунальних послуг несе ОСОБА_1 , що підтверджується випискою з банківської картки, а кошти, які мати надсилала, ще був її весільний подарунок. Щодо відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , то дані особи також без поважних причин не проживають у спірній квартирі тривалий час, не несуть витрати по її утриманню й відповідно забезпечені іншим житлом, зокрема на праві власності ОСОБА_3 належить квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог, вказавши на безпідставність заявлених позовних вимог.

Крім того вказували, що позивачкою не надано доказів на підтвердження не проживання відповідачів у спірній квартирі, зокрема доказів не проживання ОСОБА_2 тривалий час без поважних причин. Також вказувала, що дійсно з 2017 році ОСОБА_2 не проживала у квартирі деякий час через необхідність у зв`язку із скрутним матеріальним становищем виїхати за межі України на заробітки. При цьому, перебуваючи за кордоном ОСОБА_2 систематично надсилала позивачці грошові кошти, які остання повинна була окрім іншого використовувати для оплати комунальних платежів та утримання квартири, що підтверджується копіями платіжних переказів.

Також просили суд звернути увагу на те, що позивачка не є власником, і не є основним квартиронаймачем спірної квартири й відповідно доказів на спростування вказаного нею не надано.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом належним чином про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані сторонами письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Так, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному,повному,об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом встановлено та не оспорюється сторонами, що позивачка ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є близькими родичами ( мати та доньки, а також онук-племінник).

При цьому, відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, зокрема згідно довідки з місця проживання про склад сімї, вищевказані особи зареєстровані за адресою в АДРЕСА_1 й відповідно спірна квартира належить на праві власності Головному управлінню Національної поліції в Чернівецькій області ( а.с. 9).

Також з довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію №738/123/25/01-2020 від 25.05.2020 року убачається, що ОСОБА_2 є основним квартиронаймачем квартири, що знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 та до складу її сімї входить 3 особи (доньки та онук), у тому числі й позивачка ОСОБА_1 (а.с.9) й відповідно доводи позивачки в частині того, що саме вона є основним квартиронаймачем є безпідставними та спростовуються вищевказаною довідкою. При цьому, інших доказів, у тому числі й ордеру на вселення позивачем суду не надано.

Так, згідно положень ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Разом з тим, ураховуючи те, що матеріали справи не містять доказів, що позивачка є власником спірного житла, в даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати положення Житлового кодексу Украхни.

Зокрема, відповідно до ст. 9, 156, 157 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. У разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У відповідності із ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Отже саме положення ст.ст.71 і 72 ЖК регулюють правовий режим визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у будинках державного або громадського житлового фонду, у разі відсутності наймача або членів його сім`ї понад встановлений ст.71 ЖК строк без поважних причин.

Крім того, ст. 64 ЖК України визначено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Так, згідно наданого позивачкою на підтвердження своїх вимог акту обстеження житлових умов, виданого начальником житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства, убачається, що ОСОБА_7 проживає в даній квартирі (а.с.10-11).

Разом з тим, в даному акті відсутні відомості про те, що відповідачі не проживають в даній квартирі без поважних причин та з якого часу, а також не зазначено, що відповідачі відсутні у спірному житлі понад шість місяців, як про це зазначає позивач у позовній заяві. У висновку комісії зазначається, що квартири потребує поліпшення житлових умов.

При цьому, інших доказів на підтвердження не проживання відповідачів у спірній квартирі без поважних причин позивачкою суду не надано й відповідно не спростовано доводів відповідачки ОСОБА_2 в тій частині, що вона у квартирі не проживала з поважних причин, а саме у зв`язку із перебуванням на заробітках за кордоном.

Щодо наданих позивачкою роздруківок з карткового рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк», то дана роздруківка не є доказом не проживання відповідачів у квартирі, а також належним доказом здійснення саме позивачкою оплати комунальних послуг саме за адресою в АДРЕСА_1 . Будь-яких квитанцій із зазначенням адреси, виду послуг та періоду позивачкою суду не надано.

Крім того, здійснення оплати за комунальні послуги виключно позивачкою не позбавляє її права на звернення до відповідачів про їх відшкодування враховуючи вимог ст. 64 ЖК України й відповідно не є підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою.

З огляду на викладене, підстави для визнання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житлом відсутні й відповідно в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 263-264 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало