головуючий у суді І інстанції МакаренкоІ. О.
провадження № 2/761/2804/2022
головуючий суддя Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бутиріна Ярослава Ярославовича на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2022 року

справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Київської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на гараж, який знаходиться на АДРЕСА_1 .

До позовної заяви позивач надала такі докази: копії рішення виконавчого комітету Печерської районної ради народних депутатів трудящих міста Києва від 24 травня 1971 року, свідоцтва про смерть ОСОБА_2 від 09 липня 2015 року, заповіту від 25 червня 2009 року, листа Державного архіву міста Києва від 02 вересня 2020 року, постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 30 липня 2020 року, інформаційної довідки від 30 липня 2020 року, листа КП «КМБТІ» від 14 вересня 2020 року, матеріалів інвентаризаційної справи, висновку від 23 жовтня 2020 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, зокрема, позивачу необхідно зазначити про наявність у неї або іншої особи оригіналів письмових доказів, долучених до позовної заяви, а також надати належним чином засвідчені копії письмових доказів для інших учасників справи.

На виконання вимог ухвали суду першої інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Бутирін Я.Я. надіслав до суду заяву про усунення недоліків, в якій зазначив про те, що оригінал рішення виконавчого комітету Печерської районної ради народних депутатів трудящих міста Києва від 24 травня 1971 року зберігається в Державному архіві міста Києва, у позивача наявна завірена архівом копія; оригінал заповіту від 25 червня 2009 року передано до спадкової справи і зберігається як і інформаційна довідка від 30 липня 2020 року у спадковій справі до майна померлої в Першій Київській державній нотаріальній конторі (клопотання про витребування цих доказів додавалось); оригінал матеріалів інвентаризаційної справи зберігаються в КП «КМБТІ» і на запит позивача була надана її копія; оригінали свідоцтва про смерть від 09 липня 2015 року, листа Державного архіву міста Києва від 02 вересня 2020 року, постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 30 липня 2020 року, листа КП «КМБТІ» від 14 вересня 2020 року, висновку від 23 жовтня 2020 року наявні у позивача. Також, представник позивача надав до суду копії засвідчених ним документів про відповідність їх оригіналам.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня

2022 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що у позивача відсутні оригінали заповіту від 25 червня 2009 року та матеріалів інвентаризаційної справи, тому вона не вправі засвідчувати вірність копії оригіналу документу. Також, суд зазначив, що надані копії рішення виконавчого комітету Печерської районної ради народних депутатів трудящих міста Києва від 24 травня 1971 року та інформаційної довідки від 30 липня 2020 року були засвідчені копіями з копій документів, що не передбачено чинним законодавством. Вказане, на думку суду, свідчить про не усунення позивачем недоліків, перелічених в ухвалі суду від 22 грудня 2021 року.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Позовна заява за формою і змістом повинна відповідати вимогам, передбаченим статтею 175 ЦПК України. Документи, що додаються до позовної заяви, визначені у статті 177 ЦПК України.

За змістом частин 1-3 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити серед іншого зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно з частинами 1, 5 статті 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Суд першої інстанції, залишаючи без руху позовну заяву, зазначив, що позивачу необхідно зазначити про наявність у неї або іншої особи оригіналів письмових доказів, долучених до позовної заяви, а також надати належним чином засвідчені копії письмових доказів для інших учасників справи.

На усунення недоліків позовної заяви, представник позивача надіслав до суду заяву, в якій повідомив про те, що оригінал рішення виконавчого комітету Печерської районної ради народних депутатів трудящих міста Києва від 24 травня 1971 року зберігається в Державному архіві міста Києва, у позивача наявна завірена архівом копія; оригінал заповіту від 25 червня 2009 року передано до спадкової справи і зберігається як і інформаційна довідка від 30 липня 2020 року у спадковій справі до майна померлої в Першій Київській державній нотаріальній конторі (клопотання про витребування цих доказів додавалось); оригінал матеріалів інвентаризаційної справи зберігаються в КП «КМБТІ» і на запит позивача була надана її копія; оригінали свідоцтва про смерть від 09 липня 2015 року, листа Державного архіву міста Києва від 02 вересня 2020 року, постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 30 липня 2020 року, листа КП «КМБТІ» від 14 вересня 2020 року, висновку від 23 жовтня 2020 року наявні у позивача. Також, представник позивача надав до суду копії засвідчених ним документів про відповідність їх оригіналам.

Разом з тим, суд першої інстанції вважав, що позивач не усунув недоліки, зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, оскільки за відсутності у позивача оригіналів заповіту від 25 червня

2009 року та матеріалів інвентаризаційної справи, він не вправі засвідчувати вірність копії оригіналу документу. Також суд зазначив, що надані копії рішення виконавчого комітету Печерської районної ради народних депутатів трудящих міста Києва від 24 травня 1971 року та інформаційної довідки від 30 липня 2020 року були засвідчені копіями з копій документів, що не передбачено чинним законодавством.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про повернення позовної заяви у зв`язку із не усуненнями недоліків, оскільки позивач зазначила про наявність у неї, Першій Київській державній нотаріальній конторі, КП «КМБТІ»оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви та засвідчила відповідність копії поданих документів оригіналам, а також заявила клопотання про витребування певних доказів.

При цьому, суд першої інстанції не врахував, що положення статті 177 ЦПК України не вимагає від позивача підтвердження своїм підписом відповідності копії письмового доказу оригіналу. Частина п`ята

статті 177 ЦПК України допускає подання копії письмових доказів разом із позовною заявою без засвідчення її позивачем, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Слід зазначити, що як при залишенні позовної заяви без руху, так і при її поверненні суд керувався положеннями 95 ЦПК України, що є помилковим, оскільки вимоги до форми і змісту позовної заяви та переліку документів, що до неї додаються, передбачені статями 175, 177 ЦПК України, і підставою для повернення позовної зави є саме недотримання вимог, передбачених зазначеними положеннями, а не статтею 95 ЦПК України.

При цьому суд першої інстанції не звернув уваги на те, що наслідком неподання оригіналу письмового доказу у разі наявності у суду сумніву відповідності поданої копії оригіналу є не повернення позовної заяви на підставі статті 185 ЦПК України, а не взяття такого доказу до уваги при розгляді справи по суті.

Таким чином, суд першої інстанції на зміст положення

статті 177 ЦПК України належним чином уваги не звернув, не зазначив, які саме документи з передбаченого зазначеним положенням переліку позивач не додала до позовної заяви, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про визнання позовної заяви неподаної та її повернення ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Bellet v. France» (Белле проти Франції) від 04 грудня 1995 року та «Nunes Dias v. Portugal» (Нун`єш Діаш проти Португалії) від 10 квітня 2003 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain» (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії) від 28 жовтня 1998 року).

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції помилково повернув позовну заяву ОСОБА_1 у зв`язку із не усуненням нею недоліків.

Відповідно до частини 6 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на вищевикладені обставини, ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2022 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії апеляційним судом не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бутиріна Ярослава Ярославовича задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2022 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська