Справа № 601/724/22
Провадження № 2/601/427/2022
У Х В А Л А

03 серпня 2022 року Кременецький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Клим Т.П.,

при секретарі судового засідання Коляді О.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кременець клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у цивільній справі за позовом керівника Кременецької окружної прокуратури Тернопільської області в інтересах держави в особі Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області (Кременецької районної військової адміністрації Тернопільської області) до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення,-

за участю:

представника позивача прокурора Петрука С.О.,

представника відповідачки адвоката Сідорової І.А.

відповідачки ОСОБА_1 ,

встановив:

В провадженні Кременецького районного суду Тернопільської області перебуває цивільна справа за позовом керівника Кременецької окружної прокуратури Тернопільської області в інтересах держави в особі Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області (Кременецької районної військової адміністрації Тернопільської області) до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення.

Від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі, яке мотивоване тим, що вказана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. У клопотанні вказано, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді керівника апарату Кременецької райдержадміністрації, здійснювала свої повноваження як державний службовець. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодовувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця передбачене в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби.

В підготовчому судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Сідорова І.А. підтримали заявлене клопотання та просили його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Прокурор Петрук С.О. заперечував проти клопотання.

Вирішуючи вказане клопотання суд виходить з наступного.

Позовна заява прокурора обґрунтована тим, що наказом керівника апарату Кременецької райдержадміністрації Тернопільської області Федишеної С.І. від 11.02.2020 №6-К звільнено ОСОБА_2 17.02.2020 року з посади головного спеціаліста відділу ведення Державного реєстру виборців апарату Кременецької райдержадміністрації, у зв`язку із скороченням чисельності та штату державних службовців апарату районної державної адміністрації відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу". Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 року у справі № 500/714/20 визнано протиправним звільнення ОСОБА_2 з посади головного спеціаліста відділу ведення Державного реєстру виборців апарату Кременецької районної державної адміністрації, скасовано наказ керівника апарату Кременецької районної державної адміністрації №6-К від 11 лютого 2020 року Про звільнення ОСОБА_2 , поновлено ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста відділу організаційної роботи та ведення Державного реєстру виборців апарату Кременецької районної державної адміністрації.

Крім того, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 року у справі № 500/1214/21 стягнуто з Кременецької районної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 лютого 2020 року по 21 липня 2020 року в розмірі 66 454,70 грн. На виконання вищевказаного рішення суду Кременецькою райдержадміністрацією Тернопільської області нараховано та виплачено ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 66 454,70 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом, прокурор в інтересах держави в особі Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області (Кременецької районної військової адміністрації Тернопільської області) просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області (Кременецької районної військової адміністрації Тернопільської області) завдану внаслідок незаконного звільнення працівника шкоду на підставі пункту 8 статті 134 та статті 237 КЗпП України.

Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини. Воно передбачене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка ратифікована Україною.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04).

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France)).

Крім того, в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції право на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом.

Наведене дає підстави для висновку про те, що «суд, встановлений законом» охоплює поняття юрисдикції суду, визначеної процесуальним законодавством.

Правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (частина перша статті 125 Конституції України).

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частинами другою, четвертою, п`ятою статті 46 КАС України передбачено, що позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання; 3) про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України; 4) про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом.

Тобто суб`єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об`єднань, юридичних осіб, які не є суб`єктами владних повноважень, виключно для превентивного судового контролю своєї ж діяльності та у випадках, визначених законом.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства справа з огляду лише на її суб`єктний склад.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин справи.

У даній справі позов пред`явлено з огляду на те, що на підставі рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 року у справі № 500/1214/21 ОСОБА_2 відшкодовано середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 66454,70 грн. у зв`язку з її незаконним звільненням за наказом керівника апарату Кременецької районної державної адміністрації №6-К від 11 лютого 2020 року.

Право Кременецької районної державної адміністрації на відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням ОСОБА_2 із займаної посади, закріплено у статтях 134 та 237 КЗпП України.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України, службові особи, винні в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

Згідно зі статтею 237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини.

Отже, трудове законодавство не містить додаткових підстав для відшкодування майнової шкоди з винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення працівника здійснено з порушенням вимог закону або затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 200/22363/16-а (провадження № 11-720апп18) наведено правовий висновок про те, що відшкодування шкоди у порядку регресу відбувається в порядку, передбаченому цивільним законодавством України, тобто за правилами цивільного судочинства, що унеможливлює звернення з таким позовом до адміністративного суду.

Таким чином, правовідносини між сторонами в цій справі не стосуються безпосередньо прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби, не спрямовані на захист прав, свобод та інтересів особи від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

У даній справі не підлягає вирішенню питання правомірності дій відповідача ОСОБА_1 щодо звільнення ОСОБА_2 з публічної служби, оскільки незаконність такого звільнення вже встановлена вищезгаданим рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 року у справі № 500/714/20. Отже, предметом розгляду в цій справі є лише відшкодування шкоди в порядку регресу, тобто вирішення приватноправових відносин.

З огляду на зазначене за своїм суб`єктним складом, предметом спору, обраним позивачем способом захисту порушених прав та характером спірних правовідносин спір в цій справі є приватноправовим і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

При цьому сам по собі той факт, що майнова шкода завдана позивачеві - суб`єкту владних повноважень - під час проходження відповідачем публічної служби, не змінює правової природи спірних відносин і не перетворює цей спір на публічно-правовий.

Аналогічні правові висновки містяться в постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 328/29/20, та від 22 вересня 2021 року у справі № 676/2149/20, від 12.01.2022 року у справі № 161/10391/21, в яких спірні правовідносини були подібними (органи державної влади/місцевого самоврядування пред`явили позови до винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення працівників було здійснено з порушенням закону, про відшкодування в порядку регресу заданої ними майнової шкоди, спричиненої виплатою за рішеннями судів таким працівникам середнього заробітку за час вимушеного прогулу).

З урахуванням зазначеного, в задоволенні заявленого клопотання відповідача про закриття провадження у справі слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись 2, 4, 5, 10-13, 197-200, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд -

постановив:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у цивільній справі за позовом керівника Кременецької окружної прокуратури Тернопільської області в інтересах держави в особі Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області (Кременецької районної військової адміністрації Тернопільської області) до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 03 серпня 2022 року.

Головуючий: