ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1241/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2022 року Дарницький районний суд м. Києва у складі судді Якусика О.В., за участю секретаря судового засідання Херенкової К.К., позивача ОСОБА_1 , розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача кошти в сумі 20 000 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у позивача після акційної процедури погіршився стан здоров`я, у зв`язку з чим позивач відмовилася від послуг з комплексної косметично-лікувальної процедури для волосся до їх надання відповідачем, однак відповідач відмовляється повернути внесену позивачем попередню оплату.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/14208/21 за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено справу до розгляду на 30 вересня 2021 року

30 вересня 2021 року розгляд справи відкладено на 1 листопада 2021 року у зв`язку із неявкою відповідача.

19 жовтня 2021 року від позивача до суду надійшло клопотання про витребування у ПАТ КБ «Приватбанк» доказів, а саме документів щодо перерахування банком коштів у розмірі 20 000,00 грн. від ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_2 та копію договору з банком № 0808 від 5 жовтня 2020 року, відповідно до якого 5 жовтня 2020 року ОСОБА_1 був наданий кредит за послугою кредитування «оплата частинами».

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 1 листопада 2021 року відкладено підготовче засідання на 2 грудня 2021 року та витребувано у Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» належними чином засвідчені копії документів (виписку з рахунку, меморіальний ордер тощо) або інформацію у формі довідки банку щодо перерахування 5 жовтня 2020 року коштів у сумі 20 000,00 грн. згідно з договором № 0808 від 5 жовтня 2020 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк», за яким ОСОБА_1 надано послуги кредитування «оплата частинами», із зазначенням суми, дати перерахування та інформації про отримувача коштів; - належними чином засвідчену копію договору № 0808 від 5 жовтня 2020 року.

30 листопада 2021 року від позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання без її участі.

2 грудня 2021 року протокольною ухвалою суду відкладено судове засідання на 27 січня 2022 року у зв`язку з неявкою учасників справи.

13 січня 2022 року від АТКБ «Приватбанк» надійшли пояснення, а 18 січня 2022 року - повідомлення про неможливість надання витребуваних документів в строки визначені ухвалою суду.

24 січня 2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що послуги були надані в повному обсязі, про що підписано договір та акт-перелік передачі послуг, тобто позивач прийняла та оплатила надані відповідачем послуги, а тому її позовна заява є необґрунтованою. Також відповідач наголошував на пропуску позивачем строку звернення до відповідача з такою вимогою, вказував, що позивачем не доведено наявності підстав для односторонньої відмови від договору.

27 січня 2022 року у судовому засіданні оголошено перерву до 24 лютого 2022 року, сторони надали пояснення по суті спору.

3 лютого 2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач заперечила проти доводів відповідача, викладених у відзиві, та просила задовольнити позовні вимоги. Зазначила, що право споживача на відмову від договору визначено статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

24 лютого 2022 року судове засідання не відбулось у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України та введенням на території України із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

26 травня 2022 року розгляд справи призначено на 22 червня 2022 року.

22 червня 2022 року представник відповідача подав клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з неможливістю прибуття в судове засідання з причин поганого стану здоров`я.

При вирішенні вищевказаного клопотання позивач поклалась на розсуд суду.

22 червня 2022 року суд відклав розгляд справи на 1 липня 2022 року.

У судове засідання відповідач та його представник не прибули, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Позивач у судовому засіданні надала свої пояснення по суті справи та просила задовольнити вимоги з наведених у позові та відповіді на відзив підстав.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 5 жовтня 2020 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (сторона1/відповідач) та ОСОБА_1 (клієнт/позивач) укладено договір №КТ, відповідно до умов якого сторона 1 зобов`язується підібрати замовнику косметологічний комплекс по догляду за шкірою обличчя/волосся (комплекс по догляду) , а замовник зобов`язується прийняти комплекс по догляду згідно акту (ів) приймання передачі, сплатити за нього у визначеному порядку та розмірі, цим договором, грошову суму (ціну). Комплексом по догляду є індивідуально підібраний комплексний догляд за шкірою обличчя та/або волосся, з застосуванням та/або продажу косметичної продукції, призначеної для такого догляду. Склад комплексу по догляду, перелік процедур та/або асортимент, кількість (комплектація) косметичної продукції комплексу по догляду і сума (ціна) комплексу по догляду зазначаються в переліку № 1, що є невід`ємною частиною цього договору (пункти 1.1 - 1.3. договору).

Згідно з п. 2.2. договору при передачі підібраного комплексу по догляду, сторони складають та підписують акт приймання-передачі згідно переліку №1. Сторона 1: надає замовнику, на його вимогу документи, що підтверджують якість і безпечність придбаної косметичної продукції комплексу по догляду, в наочній формі до косметологічної процедури, що передається замовнику.

Відповідно до п. 5.1. договору, загальна вартість комплексу по догляду за цим договором складає 20000,00 грн.

Як свідчать матеріали справи та визнається сторонами позивач сплатила за вказаним договором 20 000,00 грн, оформивши послугу «оплата частинами» шляхом отримання кредиту у ПАТ КБ «Приватбанк» на цю суму 20000,00 грн.

Позивач вказує, що після оплати послуги, в той же день їй було проведено акційну безкоштовну процедуру - дермаштап шкіри голови, внаслідок якої позивач відчула погіршення самопочуття та проблеми з тиском. Після цього звернулась до відповідача з повідомленням, що процедура їй не підходить за станом здоров`я та просила скасувати проведення комплексу процедур передбачених договором та повернути їй сплачені кошти, однак відповідач не повернув кошти та не запропонував іншого варіанту вирішення проблеми.

20 листопада 2020 року позивач звернулась до відповідача з вимогою про розірвання договору договір №КТ від 5 жовтня 2020 року, яка залишилась без розгляду.

Пунктом 4.4.2 договору передбачено, що у разі неможливості за станом здоров`я, скористатись комплексом по догляду у повному обсязі, що оплачений, замовник за умови обов`язкової консультації з лікарем та з дотриманням його рекомендацій, може скористатись в межах залишку сплаченої суми, послугами які надає сторона 1, що не протипоказані замовнику.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1. ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 907 ЦК України встановлено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим кодексом, іншим законом або за домовленістю.

Як визначено ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч. 2 ст. 627 ЦК України).

Так, право односторонньої відмови споживача від договору про надання послуг передбачено ч. 12 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Як визначено частиною 12 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи (послуги), зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов`язаний негайно повідомити про це споживача.

Виконавець зобов`язаний таким же чином повідомити споживача, якщо вартість робіт (послуг) може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору.

Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в абзацах першому та другому цієї частини.

Тобто, споживач має право відмовитися від договору про надання послуг у разі, якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи (послуги), зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача.

При цьому настання обставин, вказаних у частині дванадцятій статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», може встановити як виконавець, так і про них може бути повідомлено споживачем. В іншому випадку можливість застосування вказаної норми прямо ставиться в залежність від волевиявлення виконавця, а не споживача, на захист прав якого направлена дія цієї норми права і Закону в цілому.

Судом встановлено, що 5 жовтня 2020 року позивачу було надано акційну (безоплатну процедуру), внаслідок проведення якої позивач відчула погіршення здоров`я, у зв`язку з чим 20 листопада 2020 року звернулась до відповідача з відмовою від отримання послуг, які передбачені договором, та просила повернути сплачені кошти. У судовому засіданні 27 січня 2022 року представник відповідача підтвердив, що позивачу надано лише акційну послугу та що остання не розпочала проходження процедур згідно договору.

Станом на день розгляду справи кошти позивачу повернуті не були, доказів надання позивачу послуг згідно спірного договору надано не було.

Оскільки таке право позивача на односторонню відмову від договору встановлено законом (частиною дванадцятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»), оспорюваний договір відповідно до вимог частини третьої статті 651 ЦК України є розірваним.

Згідно з висновком про застосування норм права, викладеному у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17), аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, із чиєї вини це відбулося.

Положеннями частин першої, третьої статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом.

Про можливість виникнення позадоговірного грошового зобов`язання на підставі статті 1212 ЦК України зазначала також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відмова позивача від договору є підставою для задоволення вимоги про повернення сплаченого авансу (виконаного однією стороною у припиненому зобов`язанні) відповідно до вимог статті 1212 вказаного Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

При вирішенні спорів про захист прав споживачів слід ураховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, в тому числі і за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виготівникові). Вказан правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 752/146/17.

Разом із цим, відповідачем не доведено наявність поважних причин невиконання своїх обов`язків з повернення коштів або обставин, що звільняли б відповідача від обов`язку повернути кошти (аванс).

Таким чином, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача коштів в розмірі 20 000 гривень обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору.

Отже, з відповідача на підставі положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України підлягає до стягнення на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Позивач також заявила вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За правилами ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду

Частиною 3 статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Судом встановлено, що 28 травня 2021 року між Адвокатським об`єднанням «Креденс» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правничої допомоги № б/н.

Відповідно до п. 3.1. договору ціна послуг АО за цим договором складає 8 000,00 грн і сплачується клієнтом на рахунок ОА шляхом передплати протягом п`яти днів з дати підписання цього договору.

Сторони підписали акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правничої допомоги № б/н від 28 травня 2021 - 09 липня 2021 року, відповідно до якого адвокатським об`єднанням надано послугу з вивчення та аналізу документів, наданих клієнтом, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини; дослідження та підбір судової практики в обґрунтування правової позиції, обраної для захисту прав клієнта; підготовки цивільного позову до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів та стягнення коштів, вартість - 8000,00 грн.

На підтвердження сплати коштів адвокатському об`єднанню надано квитанцію №ПН461 від 2 червня 2021 року на суму 8000,00 грн.

Суд враховує позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 28 грудня 2020 року № 640/18402/19, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Враховуючи характер виконаної представником позивача роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн.

Керуючись статтями 10-13, 76-81, 141, 258-259, 263-268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів та стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень та 8 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 908 гривень.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 10 лютого 2023 року.

Суддя О.В. Якусик