Єдиний унікальний номер судової справи: 225/7205/21
Номер провадження: 2/225/206/2022
19 травня 2022 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Челюбєєва Є.В.,
за участі секретаря Панасенко Г.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,
Представник позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним, про визнання права власності.
В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що 29 грудня 1997 року ОСОБА_2 уклав з відповідачем біржовий контракт № 0056/97 (договір купівлі-продажу жилої домобудівлі), відповідно до якого ОСОБА_2 придбав у власність жилий будинок АДРЕСА_1 .
На час укладення зазначеного договору, угоди, які були зареєстровані на товарній біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Саме з цих підстав, договір був прийнятий в Бюро технічної інвентаризації м. Дзержинська в якості правовстановлюючого документу і за позивачем, як покупцем зареєстроване право власності на житловий будинок за вказаною вище адресою.
На теперішній час у ОСОБА_2 виникла необхідність відчуження свого нерухомого майна, однак приватний нотаріус Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області повідомив власника про неможливість вчинення нотаріальної дії, так як Інструкцією про проведення нотаріальних дій в переліку правовстановлюючих документів не передбачені угоди, затверджені на товарній біржі і позивачу було запропоновано звернутись до суду за місцем знаходження нерухомого майна з позовом про визнання договору купівлі-продажу, укладеного 29 грудня 1997 року, дійсним.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву з проханням розглянути справу без сторони позивача, на задоволення позову наполягає, не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, про причини неявки суд не інформував, відзив на позов не надав.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів, ненаданням відповідачами відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що 29 грудня 1997 року ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_3 біржовий контракт № 0056/97 (договір купівлі-продажу жилої домобудівлі), відповідно до якого ОСОБА_2 придбав у власність жилий будинок АДРЕСА_1 .
Відповідно до копії реєстраційного посвідчення, виданого Дзержинським бюро технічної інвентаризації, житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві власності ОСОБА_2 на підставі біржового контракту (договору купівлі-продажу) домобудівлі, зареєстрованого в книзі реєстрації біржових операцій «Товарної біржі «Час» 29.12.1997 №0056/97, про що записано в реєстрову книгу під №2882/13 стор. 128.
Згідно з копією довідки КП «Бюро технічної інвентаризації міста Торецька» №251 від 11.08.2021, станом на 31.12.2012 рік, індивідуальний житловий будинок на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , теперішня назва АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на підставі Біржового контракту № 0056/97 (купівлі - продажу домобудівництва) зареєстрованого на «Товарной Біржі «Час» від 29.ХІІ. 1997 року. Інформація про реєстрацію права власності на вищезазначене нерухоме майно міститься у реєстраційній книзі № 13, стор. 128, під № 2082 від 21.1.1998 року. Інформація щодо видачі дублікатів правовстановлюючих документів на вищезазначений об`єкт нерухомості в КП «БТІ м. Торецька» відсутня.
В матеріалах справи наявна копія технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який виготовлено 17 червня 2021 року на замовлення ОСОБА_2 , розмір частки власності якого 1/1, щодо будинку АДРЕСА_1 .
На теперішній час у ОСОБА_2 виникла необхідність відчуження свого нерухомого майна, однак через те, що Інструкцією про проведення нотаріальних дій в переліку правовстановлюючих документів не передбачені угоди, затверджені на товарній біржі, позивач позбавлений такої можливості, у зв`язку з чим він змушений був звернутись до суду.
Спірні правовідносини склалися на підставі укладеного 29 грудня 1997 року біржового контракту (договору купівлі-продажу).
Відповідно до пп. 4 і 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набуття ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року, таким чином при розгляді даної справи необхідно застосовувати норми ЦК України в редакції 1963 року.
Відповідно до ст. 227 ЦК України(в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин.
Згідно з ч. 2ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ(в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину) угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню.
Таким чином, на дату укладання ОСОБА_2 правочину в законодавстві існували протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору, мала місце колізія норми ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та норми кодифікованого нормативно-правового акту, а саме ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року.
Відповідно до абз. 3 п. 2Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше.
В даному випадку, наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу, при цьому суд акцентує увагу, що Закон України "Про товарну біржу" було прийнято в 1991 року, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року. При вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (як нормативного акту, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення.
Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК України(в редакції 1963 року) - якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, - суд може визнати такий договір дійсним. У такому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Як вбачається із матеріалів справи доказом укладення і виконання біржового контракту (договору купівлі-продажу) є підтвердження факту проведення всіх розрахунків (сплата визначеної договором суми грошей, які продавцем отримані до підписання договору), про що зазначено у змісті вказаного біржового контракту.
Згідно ч. 2ст. 47 ЦК України та ст.224,227 ЦК України(в редакції 1963 р.), які діяли на час укладення договору, передбачено: - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ч.2ст. 220 ЦК України(у редакції від 16.08.2020 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
З матеріалів справи вбачається, що умови біржового контракту (договору купівлі-продажу) від 29 грудня 1997 року виконано, однак правочин не посвідчено нотаріально.
Відповідно до ч. 5ст. 11 ЦК України однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.
З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2ст. 16 ЦК України, є визнання права.
Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту прав передбачений і відповідає чинному законодавству.
Суд, враховуючи вищевикладене, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів, за встановленням того, що при укладанні біржового контракту (договір купівлі-продажу) №0056/97 від 29.12.1997 було досягнуто всіх умов угоди та виконано прийняті зобов`язання, при цьому до теперішнього часу заперечень стосовно наслідків укладення правочину не виникло, приходить до висновку про наявні підставі для застосування вимог ч. 2ст. 47 ЦК України(в редакції 1963 р.) щодо можливості визнання зазначеного договору дійсним та задоволення позовних вимог в цій частині.
Крім того, суд визнає вимоги в частині визнання за позивачем права власності на будинок АДРЕСА_1 , обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до досліджених судом письмових матеріалів справи, 29 грудня 1997 року на Товарній біржі «Час» було укладено договір купівлі продажу № 0056/97 жилої домобудівлі, відповідно до якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 придбав у власність жилий будинок АДРЕСА_1 . В подальшому право власності на нерухоме майно було зареєстровано ОСОБА_2 в бюро технічної інвентаризації.
До 01.01.2003 р. виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло.
В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_2 , тобто фактично право власності на домоволодіння у Позивача виникло на не заборонених законом підставах.
Беручи до уваги, що єдиною перешкодою у розпорядженні своїм майном позивача є оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 неналежним чином, а також враховуючи, що право власності позивача на даний будинок зареєстровано у бюро технічної інвентаризації і ніким не оспорюється, суд вважає, що у частині позовних вимог позивача щодо визнання права власності на нерухоме майно, слід відмовити.
З огляду на викладене, оскільки сторони договору домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується наявними, дослідженими судом матеріалами справи, при цьому сторони повністю виконали умови укладеного договору, який не було нотаріально засвідчено з посиланням на положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», наявні правові підстави для визнання договору купівлі-продажу №0056/97 від 29.12.1997 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований Товарною біржою «Час» дійсним.
Позивачем не ставиться питання про стягнення з відповідача на їх користь судового збору, сплаченого при зверненні до суду, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись ст. 12, 81, 89, 259, 263, 280-281 ЦПК України, -
Позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 (місце роботи: АДРЕСА_2 ), який діє в інтересах ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити частково.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу (біржовий контракт № 0056/97) жилого будинку АДРЕСА_1 , укладений на Товарній біржі «Час» 29 грудня 1997 року між покупцем ОСОБА_2 та продавцем ОСОБА_3 .
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте Дзержинським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Суддя Є.В. Челюбєєв