ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року м.Суми

Справа №577/5154/19

Номер провадження 22-ц/816/16/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

у присутності :

позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Дерев`янко Олени Валентинівни ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Буток Т.А. у м. Конотоп Сумської області,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Попівська сільська рада Конотопського району Сумської області, про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, знести побудований паркан, не перешкоджати під час проведення землевпорядних робіт по встановленню (відновленню) твердих меж земельної ділянки та відновленню межових знаків, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаний позовом, в якому просила зобов`язати ОСОБА_2 звільнити самовільну зайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , знести самовільно побудований паркан між даними земельними ділянками, не перешкоджати під час проведення землевпорядних робіт по встановленню (відновленню) твердих меж земельної ділянки та відновлення межових знаків, стягнути з ОСОБА_2 на її користь завдану моральну (немайнову) шкоду у розмірі 3000 грн, матеріальну шкоду у сумі 500 грн.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона успадкувала після свого чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке придбане ним в 1984 році. ОСОБА_2 є власником домоволодіння під АДРЕСА_2 , яке він успадкував після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стверджує, що в 1993 році між домоволодіннями був паркан, який знаходився на відстані 1,5 м від належного їй сараю, проте на прохання відповідача паркан був переміщений. З метою врегулювання спору між власниками суміжних земельних ділянок, у 1993 році комісією були встановлені межові знаки, а у 1998 році за зверненням відповідача була змінена межа та встановлені нові межові знаки. У подальшому, у 2002 році при будівництві паркану із шиферу, відповідач перемістив його ще ближче до належного їй сараю, тоді як за планом забудови земельної ділянки за 1985 рік, відстань між сараєм та парканом мала становити 2 м.

В 2013 році вона звернулась до сільської ради з питанням встановлення межі, оскільки відповідач відпиляв стріху, бо вона заважала йому копати каналізаційну яму, проте комісія не виявила порушень в діях відповідача та залишила межу по існуючому обміру. Вважає, що факт порушення її прав підтверджується розробленою технічною документацією, зокрема, з кадастрового плану вбачається, що паркан проходить впритул до господарських споруд.

Постійні сварки з відповідачем, які виникали з приводу порушення її прав на земельну ділянку, спричинили їй моральної шкоди, яку вона оцінює у 3000 грн. Крім того, нею були понесені збитки для поновлення порушеного права в сумі 500 грн за послуги ТОВ «Северзем» щодо виносу земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 червня 2021 року з урахуванням виправленої описки відповідно до ухвали суду від 24 січня 2022 року , позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 ; знести побудований паркан між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 ; не перешкоджати під час проведення землевпорядних робіт по встановленню (відновлення) твердих меж земельної ділянки та відновлення межових знаків.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 грн моральної шкоди та 500 грн матеріальної шкоди, а всього 3500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1538 грн 40 коп. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду і скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивачем не було надано доказів на підтвердження переміщення ним паркану, що є межею між належними їм земельними ділянками. Зазначає, що комісією Попівської сільської ради під час вирішення спорів з приводу користування суміжними земельними ділянками також не було встановлено порушення меж земельних ділянок.

Звертає увагу і на те, що в провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебувала справа №577/495/17 за позовом ОСОБА_1 до нього, в якому ставилося питання про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, у задоволенні якого позивачу було відмовлено.

Вказує і на не надання позивачем доказів на підтвердження спричинення їй моральної та майнової шкоди.

Від позивача ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на те, що факт порушення її прав були встановлені, як наданими нею доказами, так встановлено і судом першої інстанції під час вчинення окремою процесуальної дії, просила оскаржене судове рішення залишити без зміни, а доводи апеляційної скарги залишити без задоволення.

Відповідачем подано відповідь на відзив, а якому він вказував на те, що сарай, дах якого знаходиться на його земельній ділянці, позивач зобов`язана була знести ще 20 років тому, а його розташування є незаконним. Звертає увагу і на те, що Конотопським міськрайонним судом Сумської області, під час розгляду справи №577/495/17, уже була надана оцінка технічній документації на земельну ділянку позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2 , який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Дерев`янко О.В. , перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в оскарженій частині не відповідає.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 17 березня 2008 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 на спадкове майно, яке складається з житлового будинку та надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 47).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, складеного 13 лютого 2008 року КП Конотопське МБТІ, домоволодіння АДРЕСА_1 складається з: А-1 житловий будинок, загальна площа 48,8 кв.м., а сіни, а-1 сіни, а-2 веранда, пг погреб, Б літня кухня, В- сарай, Г сарай, Д сарай, № 1-2 огорожі (а.с. 40-46).

З протоколів погоджувальної комісії Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області вбачається, що починаючи з 1993 року між власниками існує спір щодо межі земельної ділянки, яка проходить між домоволодіннями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 .

Так, відповідно до протоколу від 27 квітня 1999 року погоджувальної комісії Попівської сільської ради, проведено наведення межі по огороду по АДРЕСА_3 , забито металічні труби в кількості п`яти штук. Сторін було ознайомлено з наслідками знищення межових знаків (а.с. 20).

30 листопада 2000 року в ході проведення обміру земельних ділянок спеціалістом землевпорядником Конотопського районного земельного відділу було встановлено, що у ОСОБА_4 по господарській книзі рахується 0,33 га, а в наявності є 0,34 га, з них: 0,18 га біля будинку та 0,16 га - добавка; у ОСОБА_3 в погосподарській книзі рахується 0,85 га, а в наявності є 0,89 га, з них: 0,29 га біля будинку, 0,34 га - добавка на полі та 0,26 га - добавка на полі (а.с. 21).

На засіданні погоджувальної комісії Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області від 30 березня 2010 року було вирішено не змінювати межу між господарствами по двору по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , залишивши існуючу межу такою, яка є на даний час (а.с. 19).

28 листопада 2016 року на засіданні погоджувальної комісії Попівської сільської ради щодо земельного спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з приводу суміжного землекористування, комісією, яка розглянула план забудови земельної ділянки від 09 серпня 1965 року та переміряла ширину двору по вулиці та в кінці забудови, не було встановлено відхилень від узгоджених у 1999 році комісією межі між цими земельними ділянками. Межові знаки (забиті залізні труби), які не порушено, вирішено залишити без зміни (а.с. 18).

ТОВ "Земля-Консалтинг» за замовленням ОСОБА_1 у 2016 році було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23-39).

23 листопада 2016 року на підставі поданої ОСОБА_1 заяви та технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 31.10.2016 ТОВ «Земля-Консалтинг» зареєстрована земельна ділянка, площею 0,1000 га, цільове призначення 02.10 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та споруд (присадибна ділянка) за кадастровим номером :01:009:0071, місце розташування: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Рішенням Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області від 20 грудня 2016 року внесено уточнення, виявлені при виготовлені технічної документації громадянам ОСОБА_1 та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,25 га, з яких для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за кадастровим номером :01:009:0071, площею 0,1000 га (т.1 а.с. 17).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 27 грудня 2016 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,1 га за кадастровим номером :01:009:0071 (т.1а.с. 15-16).

05 червня 2019 року між ТОВ «СІВЕРЗЕМ» та ОСОБА_1 складно акт прийняття-здачі виконаних робіт по договору №5 від 05 червня 2019 року, про те, що винос земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0071 в натурі (на місцевості) в межах с. Попівка Конотопського району Сумської області, згідно договору № 5 від 05 червня 2019 року виконані якісно і в повному обсязі на суму 500 грн. (а.с. 50,51). За товарним чеком ОСОБА_1 сплачено 500 грн. (т.1а.с. 52).

Згідно протоколу вчинення окремої процесуальної дії від 02 червня 2021 року, під час проведення виїзного судового засідання, на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , встановлено, що на земельній ділянці розташований житловий будинок з надвірними будівлями, який належить ОСОБА_1 . Власником сусіднього домогосподарства за адресою АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 . Дійсно відповідачем по межі земельних ділянок побудований паркан з металопрофілю на відстані від будинку ОСОБА_1 : 1 м 37 см з боку вулиці; 1 м 05 см з боку двору. Відстань від сараю до паркану становить 20 см, крім того у паркані вирізано отвір, дах належного ОСОБА_1 сараю виходить на території домоволодіння ОСОБА_2 (т.1 а.с. 106).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності підстав усунення перешкод позивачу у користуванні власністю, шляхом знесення паркану між земельними ділянками. Також, суд першої інстанції визнав обґрунтованими вимоги позивача про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди під час проведення землевпорядних робіт по встановленню (відновленню) твердих меж земельної ділянки, стягнення понесених позивачем збитків для відновлення порушених прав в сумі 500 грн, та моральної шкоди, причиненої незаконними діями відповідача в сумі 3000 грн.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до п. г) та е) ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

За загальними правилами добросусідства, закріпленими законом у статтях 103-109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов`язком для власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться щонайменше незручностей.

Частиною 3 статті 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та фізичним особам рівні умови захисту права власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

За загальним правилом власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою; захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України, у тому числі, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Разом з тим, ухвалюючи оскаржуване рішення судом першої інстанції, в порушення вимог цивільного процесуального законодавства не установлено: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується.

Дослідженими в справі доказами встановлено, що між сторонами існує тривалий спір щодо меж належних їм земельних ділянок.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право ОСОБА_1 порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста.

Відповідно до ч.ч. 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Підстави звільнення від доказування визначені в статті 81 ЦПК України. Так, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

З рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 червня 2018 року у справі №577/495/17, яке набрало законної сили, за позовом ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 про визнання недійсною технічної документації, скасування рішення сільської ради та скасування державної реєстрації земельної ділянки вбачається, що докази, які були надані позивачем під час розгляду цієї судової справи, а саме: протоколи погоджувальної комісії Попівської сільської ради Конотопського району, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі землевласнику ОСОБА_1 , були предметом судового дослідження. Надавши оцінку цим доказам, Конотопський міськрайонний суд Сумської області не встановив порушення відповідачем меж суміжних земельних ділянок при будівництві паркану.

Крім того, колегія суддів звертає увагу і на те, що погоджувальною комісією Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області, не було встановлено порушення межових знаків між суміжними земельними ділянками, які були встановлені ще в 1999 році.

Розроблений ТОВ «Северзем» план земельної ділянки за кадастровим номером :01:009:0071 також не є достатнім доказом порушення відповідачем прав позивача на належну їй земельну ділянку.

Клопотань про призначення відповідної експертизи, позивачем під час розгляду справи інстанційними судами не заявлялося.

Слід зазначити також, що позивачем не було надано доказів і на підтвердження порушення відповідачем твердих межових знаків між земельними ділянками та чинення ним перешкод у їх відновленні.

З огляду на недоведеність позивачем порушення її права відповідачем, не підлягають задоволенню і позовні вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, на підставі п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 2, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 20 липня 2022 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т. А. Левченко

С. С. Ткачук