Справа № 463/3298/20
Провадження № 2/463/648/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді - Леньо С. І.

з участю секретаря - Станько Р.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи Шагай О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2 , третя особа Львівська міська рада про виселення,

в с т а н о в и в:

Позивач Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради зваернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про його виселення із незаконно зайнятого житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що будинок АДРЕСА_2 перебуває на обслуговуванні ЛКП «Господар». Квартира АДРЕСА_3 в даному будинку належить до комунальної власності. Наймачем зазначеної квартири був ОСОБА_3 на підставі ордеру № 1667 від 10.04.1982, виданого виконавчим комітетом. Відповідно до довідки ЛКП Господар з місця проживання, про склад сім`ї та прописку від 07.08.2020 року № 81, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_4 ,1913 р.н., як мешканець квартири. В свою чергу ОСОБА_2 не надав жодних доказів про те, що він вселився у спірну квартиру у встановленому порядку, тобто як член сім`ї наймача, згідно чинного законодавства на момент вселення відповідача у спірну квартиру, тому підлягає виселенню з даної квартири.

Відзиву на позовну заяву відповідач не подав, інших заяв по суті справи не надходило.

Інформація про рух справи та процесуальні дії, вчинені судом в процесі її розгляду.

15.04.2020 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи Львівська міська рада, Львівське комунальне підприємство «Господар», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права на проживання та користування квартирою, зобов`язання укласти договір найму на квартиру.

Ухвалою від 18.05.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, призначено підготовче засідання, надано сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень, письмових пояснень.

04.09.2020 Личаківською районною адміністрацією Львівської міської ради подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 , третя особа Львівська міська рада про виселення.

Відповідно до ухвали від 25.02.2021 (протокольною) прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_2 , згідно якої просить визнати за ним право проживання та користування квартирою АДРЕСА_1 та яким зобов`язати ЛРА ЛМР укласти з ним договір найму на вказану квартиру.

Ухвалою суду від 25.02.2021 прийнято до розгляду та об`єднано з первісним позовом зустрічну позовну заяву Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2 , третя особа Львівська міська рада про виселення ОСОБА_2 із незаконно зайнятого житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 12.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 08.12.2021.

В подальшому 08 грудня 2021 року позивач та його повноважний представник ОСОБА_6 не з`явилися, хоча про дату, час і місце були повідомлені належним чином, що стверджується телефонограмою від 19.10.2021 (а.с.186). Представник подала клопотання про відкладення засідання у зв`язку з її участю в іншій справі в Городоцькому районному суді Львівської області, не подавши доказів на підтвердження поважності причин неявки.

В наступне судове засідання 11 лютого 2022 року позивач та його повноважний представник ОСОБА_6 не з`явилися, хоча про дату, час і місце були повідомлені належним чином, що стверджується телефонограмою від 09.12.2021 (а.с.190). Представник подала клопотання про відкладення засідання у зв`язку з поганим самопочуттям, не подавши доказів на підтвердження поважності причин неявки.

В наступне судове засідання 30 березня 2022 року позивач та його повноважний представник ОСОБА_6 не з`явилися, хоча про дату, час і місце були повідомлені належним чином, що стверджується телефонограмою від 11.02.2022 (а.с.199). Сторона позивача не повідомила причини неявки.

В наступне судове засідання 05 липня 2022 року позивач та його повноважний представник ОСОБА_6 не з`явилися, хоча про дату, час і місце були повідомлені належним чином, що стверджується телефонограмою від 22.06.2022 (а.с.209). Представник подала клопотання про відкладення засідання у зв`язку з участю в слідчих діях в іншій справі, не подавши доказів на підтвердження поважності причин неявки.

В судове засідання 10 серпня 2022 року позивач та його повноважний представник ОСОБА_6 не з`явилися, хоча про дату, час і місце були повідомлені належним чином, що стверджується телефонограмою від 09.08.2022 (а.с.216). Представник подала клопотання про відкладення засідання у зв`язку з її участю в іншій справі в Залізничному районному суді м. Львова, не подавши доказів на підтвердження поважності причин неявки.

Таким чином, відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, суд визнав, що позивач повторно не з`явився до суду без поважних причин та відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України ухвалою суду від 10.08.2022 позовну заяву ОСОБА_2 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи Львівська міська рада, Львівське комунальне підприємство «Господар», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права на проживання та користування квартирою, зобов`язання укласти договір найму на квартиру - залишено без розгляду.

Відповідно суд продовжив розгляд справи за позовом Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2 , третя особа Львівська міська рада про виселення.

Справа розглядалась в порядку загального позовного провадження, і перед тим як розпочати розгляд справи по суті суд провів підготовче засідання, в межах якого були виконані завдання підготовчого провадження.

У відповідності до вимог ч.5 ст.12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Представник позивача та третьої особи брали безпосередню участь в судових засіданнях, про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому, що в силу ч. ч. 2, 3, 4 ст. 83 ЦПК України, вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи.

Суд у відповідності до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Узагальнена позиція учасників справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні наведеним мотивам позову, просила позов задоволити.

Представник третьої особи Львівської міської ради Шагай О.О. вважає, що позов підлягає до задоволення.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомили, письмових пояснень не подавали.

Позиція суду.

Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи.

В судовому засіданні встановлено, що будинок АДРЕСА_2 перебуває на обслуговуванні ЛКП Господар (а.с.119).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії ордеру №1667 від 10.04.1982(а.с.120), виданого виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів наймачем квартири АДРЕСА_1 був ОСОБА_3 , сім`я якого складалася з однієї особи.

Рішенням виконавчого комітету Червоноармійської районної ради народних депутатів № 176 від 10.03.1987 року «Про затвердження реєстру житлових будинків» (надалі рішення № 176 ) було, затверджено реєстр житлових будинків, які знаходяться на балансі місцевих рад народних депутатів по Червоноармійському районі (а.с.116-118), та була проведена Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації реєстрація права державної власності згідно з додатком до вказаного рішення у відповідності до Інструкції про порядок проведення реєстрації житлового фонду з типовими формами обліку документації будинків, затвердженої Наказом Центрального статистичного управління СРСР № 380 від 15.07.1985 року.

Після змін в законодавстві і введення поняття «комунальна власність» (власність адміністративно-територіальних одиниць) на виконання постанов Верховної Ради УРСР від 08 грудня 1990 року «Про порядок введення в дію Закону СРСР «Про місцеві ради народних депутатів УРСР та місцеве самоврядування» від 26.03.1991 року, «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» і постанови КМУ від 05.11.1991 року № 311» Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)», рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів № 728 від 27.12.1991 року «Про розмежування обласної комунальної власності і власності адміністративно-територіальних одиниць (підприємств та організацій житлово-комунального господарства області)», житловий фонд Червоноармійської ради народних депутатів був визнаний комунальною власністю.

Відповідно до довідки ЛКП Господар з місця проживання, про склад сім`ї та прописку від 07.08.2020 року № 81, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_4 ,1913 р.н., як мешканець квартири (а.с.119).

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За приписами частини першої статті 58 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до статті 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється за договором найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення.

Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

За змістом частини третьої статті 116 ЖК Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідного ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 12.05.2020 при розгляді справи №463/4385/15.

Під час розгляду даної справи встановлено, ордер відповідачу не видавався, договір найму жилого приміщення укладений не був, спірне приміщення ним використовується самовільно, жодних документів (ордеру, рішення виконавчого комітету міської ради та інш.), які можуть бути підставою для використання ним спірного житлового приміщення, суду не представлено. Також не здобуто даних про те, що відповідач вселився у спірну квартиру як член сім`ї наймача.

Відтак, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що відповідач не набув права користування спірною квартирою, тобто проживає в ній без достатніх на це правових підстав, отже позов про виселення ОСОБА_2 із самовільно зайнятої квартири підлягає до задоволення.

Згідно зі статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Європейський суд з прав людини вказує, що при розгляді справ про виселення національні суди повинні проаналізувати пропорційність такого заходу (справа «Дакус проти України» рішення 14 грудня 2017 року; справа «Кривіцька та Кривіцький проти України», рішення від 02 грудня 2010 року).

Суд, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та встановлених обставин справи, які підтверджено її матеріалами, дійшов висновку про відсутність порушення гарантованого статтею 8 Конвенції права відповідача на спірне житло, оскільки наявність у нього права користування спірним житлом або обов`язок держави на забезпечення їх таким житлом законом не передбачено.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради (м. Львів, вул. К.Левицького, 67, ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ), третя особа Львівська міська рада (м. Львів, пл. Ринок, 1, ) про виселення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 із незаконно зайнятого житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради 2102 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354,355 ЦПК України, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 19.12.2022.

Суддя: Леньо С. І.