Справа № 283/716/21
Провадження №2/283/14/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

07 липня 2022 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого-судді Тимошенка А.О.,

за участю:

секретаря Кравець Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про укладення договору купівлі-продажу нежитлової будівлі,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 в якому просить зобов?язати відповідача протягом місяця з дати набрання чинності рішенням суду виконати обов?язок в натурі укласти нотаріально-посвідчений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі будівлі корівника, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 857,5 кв.м.

На обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору купівлі-продажу № 6312 від 22.11.2007 року ОСОБА_2 став власником нежитлової будівлі будівлі корівника, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 857,5 кв.м. Відповідно до пункту 1.4. вказаного договору земельна ділянка, на якій розміщений корівник, не є предметом цього договору, оскільки вона не приватизована. Розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації № 384 від 02.12.2010 року ОСОБА_2 отримав дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки в оренду.

Після цього, у 2011 році, між позивачем та відповідачем виникла домовленість щодо продажу будівлі корівника. Відповідно до цієї домовленості ОСОБА_2 повинен був продати ОСОБА_1 вказаний корівник за 50000 гривень. На виконання цієї домовленості 11.10.2011 року ОСОБА_2 отримав нотаріальну згоду своєї дружини на продаж корівника. Цього ж дня він отримав від ОСОБА_1 завдаток за продаж корівника в розмірі 15000 гривень, а 03.03.2012 року отримав решту вартості корівника в розмірі 35000 гривень.

Після отримання всіх необхідних документів відповідач зобов?язувався укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу корівника. На даний час відповідач оформив всі необхідні документи, але укласти договір відмовився.

За таких обставин просить позов задовольнити.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому позов не визнав. На обґрунтування своєї позиції вказав, що згідно ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У зв`язку з цим просить в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані докази, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю за безпідставністю, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу № 6312 від 22.11.2007 року ОСОБА_2 став власником нежитлової будівлі будівлі корівника, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 857,5 кв.м. (а.с. 10-13). Розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації № 384 від 02.12.2010 року ОСОБА_2 отримав дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для реконструкції приміщення корівника під цех з обробки деревини (а.с. 18-19).

11.10.2011 року ОСОБА_2 отримав нотаріальну згоду своєї дружини на продаж належного йому корівника (а.с. 20). Цього ж дня, згідно нотаріально посвідченої заяви, він отримав від ОСОБА_1 завдаток за продаж корівника в розмірі 15000 гривень (а.с. 21). В цій заяві відповідач вказав, що після одержання необхідних документів зобов?язується укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу вказаного корівника.

Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Оскільки, сторони не уклали договір купівлі-продажу корівника, то суд, відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України, вважає отримані відповідачем кошти авансом.

03.03.2012 року ОСОБА_2 отримав доплату за продаж корівника в розмірі 35000 гривень, що підтверджується власноручно написаною заявою відповідача (а.с. 31). В цій заяві відповідач також вказав, що після одержання необхідних документів зобов`язується укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі корівника.

Відповідно до ст. ст. 202-209 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів.

Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У письмовій формі належить вчиняти:

1) правочини між юридичними особами;

2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;

3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;

4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Також відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Із змісту вищевказаних статей вбачається, що договір купівлі-продажу є двостороннім правочином і для його вчинення необхідне вільне волевиявлення обох сторін, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Також відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Суду не надано доказів того, що відповідач, проявляючи вільне волевиявлення, досяг з позивачем згоди стосовно усіх істотних умов договору купівлі-продажу.

Крім того, згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Таким чином законодавство не передбачає встановлення обов?язку відповідачу укласти нотаріально-посвідчений договір купівлі-продажу.

За таких обставин суд відмовляє в задоволенні позову повністю за безпідставністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд не відшкодовує позивачу судові витрати, оскільки йому відмовлено в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 207-270 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі ст. ст. 14, 202-209, 220, 638, 655, 657 Цивільного кодексу України,-

ухвалив:

В задоволенні позову відмовити повністю за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А. О. Тимошенко