Справа № 128/2584/22
Провадження № 22-ц/801/2149/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л.П.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 рокуСправа № 128/2584/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Шемети Т. М., Сала Т. Б.,

за участю секретаря Луцишина О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Омарової Віолетти Султанаївни, про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , поданою його представником адвокатом Гримайло Катериною Леонідівною, на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області про задоволення заяви про забезпечення позову, постановлену у цій справі 01 листопада 2022 року у м. Вінниці суддею цього суду Шевчук Л.П.,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Омарової В.С., у якому просила: визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу земельної ділянки від 13 квітня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С., за яким право власності на земельну ділянку площею 0, 1849 га, кадастровий номер :09:001:0062, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано за ОСОБА_2 ; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 на свою користь вищезгадану земельну ділянку та об`єкт незавершеного будівництва, будівлю літньої кухні, питний колодязь, що розташовані за зазначеною вище адресою.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме на: земельну ділянку, площею 0,0467 га, кадастровий номер :09:001:0207, земельну ділянку, площею 0,055 га, кадастровий номер :09:001:0208 та земельну ділянку, площею 0,0832 га, кадастровий номер :09:001:0209, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також шляхом заборони будь-яким особам здійснювати роботи з демонтажу наявного об`єкту незавершеного будівництва та/або здійснювати будь-які інші будівельно-ремонтні роботи, земляні роботи на об`єкті незавершеного будівництва, що розташований за вказаною вище адресою на земельних ділянках з вищезазначеними кадастровими номерами.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 01 листопада 2022 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на три вищезазначені земельні ділянки, об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку та будівлі літньої кухні, а також заборонено будь-яким особам здійснювати роботи з демонтажу наявного об`єкту незавершеного будівництва та/або здійснювати будь-які інші будівельно-ремонтні роботи, земляні роботи на об`єкті незавершеного будівництва.

Не погодившись із постановленою ухвалою ОСОБА_3 , діючи через свого представника адвоката Гримайло К.Л., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати, а у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Представником ОСОБА_1 , адвокатом Болманенком О.О., подано відзив на апеляційну скаргу, однак ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 грудня 2022 року його залишено без розгляду та повернуто заявнику з підстав порушення вимог ч. 4 ст. 360 ЦПК України, оскільки представник позивача не надав доказів надсилання його копій іншим учасникам справи у визначений апеляційним судом строк.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, ухвала суду цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд, перевіривши її законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги про забезпечення позову є співмірними позовним вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, заявлені вимоги про забезпечення позову направлені на перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

З такими висновками суду не можна погодитися з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Види забезпечення позову визначені ст. 150 ЦПК України і відповідно до ч. 2 цієї статті заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 756/14940/20 зазначено, що: «Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.».

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання (ч. ч. 6, 7 ст. 153 ЦПК України).

Ухвала про забезпечення позову повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали (п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року).

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу. Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Оцінюючи обґрунтованість та законність ухвали суду першої інстанції, якою задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цій цивільній справі, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи таку заяву не навів жодних обґрунтованих мотивів з яких він дійшов висновку про те, що заявлені заходи забезпечення позову спрямовані на перешкоджання спричинення значної шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення у цивільній справі; не дослідив обставин, які повинні бути враховані на етапі дослідження заяви про вжиття заходів забезпечення позову, а саме: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; не врахував співмірності вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Суд першої інстанції не здійснив оцінку наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема позивачем у прохальній частині заяви про забезпечення позову вказано три земельні ділянки з різними кадастровими номерами, а у прохальній частині позовної заяви вказано одну земельну ділянку з відмінним кадастровим номером від тих, що містяться у прохальній частині заяви про забезпечення позову.

Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються із висновками Верховного суд у постанові від 24 жовтня 2018 року у справі № 757/65718/17-ц.

Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги те, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2022 року в рамках кримінального провадження вже було накладено арешт на майно, шляхом заборони вчинення суб`єктами державної реєстрації у тому числі державним чи приватним нотаріусам будь-яких реєстраційних дій щодо наступних об`єктів: земельної ділянки, площею 0,0467 га, кадастровий номер :09:001:0207, земельної ділянки, площею 0,055 га, кадастровий номер :09:001:0208 та земельної ділянки, площею 0,0832 га, кадастровий номер :09:001:0209, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також на об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку, господарські будівлі та споруди, що розташовані за вказаною вище адресою, а саме на земельній ділянці, площею 0,0467 га, кадастровий номер :09:001:0207 та на земельній ділянці, площею 0,055 га, кадастровий номер :09:001:0208

Докази того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду матеріали справи не містять.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржене судове рішення в законній силі залишатись не може та відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану його представником адвокатом Гримайло Катериною Леонідівною, задовольнити, ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 01 листопада 2022 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. М. Шемета

Т. Б. Сало