У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2022 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого - судді Аксьонової Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Тодосюк Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із заявою про скасування заходів забезпечення позову в якій просить суд скасувати заходи забезпечення позову шляхом зняття арешту та заборони відчуження з нерухомого майна, який накладений ухвалою Жовтневого районного суду м. Києва від 23 червня 1998 року на 24/100 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 31 грудня 2020 року визначено для розгляду цієї справи головуючого суддю Аксьонову Н.М.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився. Про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Таким чином, в силу ч.3 ст.131 ЦПК України, суд визнає, що заявник та його представник не з`явилися до суду повторно без поважних причин.

Як зазначено в ст.10 ЦПК України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, як джерела права.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Між тим, статтями 223, 257 ЦПК України врегульовано питання щодо наслідків неприбуття в судове засідання позивача.

Так, згідно із ч.5 ст.223, п.3 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, чинний Цивільний процесуальний кодекс України імперативно встановлює, що у випадку повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого зачвника, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду.

При цьому, закон жодним чином не пов`язує повторну неявку в судове засідання позивача з будь-якими об`єктивними факторами (поважними причинами) і не зобов`язує суд перевіряти причини повторної неявки та надавати їм відповідну оцінку з точки зору поважності.

Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого, кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Крім того, таке положення закону пов`язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою статті 121 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини га основоположних свобод 1950 року.

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився в судове засідання (не залежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду, а для позивача - це право на повторне звернення до суду з тим самим позовом (ч. 2 ст.257 ЦПК України).

Заявник, звертаючись до суду з указаною заявою, зазначив, що 23 червня 1998 року Жовтневим районним судом міста Києва було винесено ухвалу, якою накладено арешт на нерухоме майно, а саме на 24/100 спірної частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_1 , у цивільній справі №2-55/99 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Жовтневої районної державної адміністрації міста Києва про визнання недійсним свідоцтва про приватизацію кімнати та зміну умов договору найму житлового приміщення та до ОСОБА_1 про визнання недійсною угоди купівлі-продажу та виселення, третя особа - нотаріус П`ятої Київської Державної нотаріальної контори Бодак.

Проте, заявником не надано копії такої ухвали від 23 червня 1998 року.

Як встановлено судом з листа Солом`янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року №6.6/46/2021 цивільна справа №2-55/99 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Жовтневої районної державної адміністрації міста Києва про визнання недійсним свідоцтва про приватизацію кімнати та зміну умов договору найму житлового приміщення та до ОСОБА_1 про визнання недійсною угоди купівлі-продажу та виселення, третя особа - нотаріус П`ятої Київської Державної нотаріальної контори Бодак знищена. 28 жовтня 1999 року Жовтневим районним судом міста Києва було винесено рішення, яким в задоволенні позову було відмовлено повністю. 08 листопада 1999 року вищезазначене рішення набрало законної сили.

Таким чином, суд позбавлений можливості встановити, чи дійсно 23 червня 1998 року Жовтневим районним судом міста Києва було винесено ухвалу, якою накладено арешт на нерухоме майно, а саме на 24/100 спірної частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_1 , у цивільній справі №2-55/99. А тому розглянути заяву про скасування заходів забезпечення позову без участі заявника не вбачається можливим.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на розумні строки розгляду справ, суд прийшов до висновку, що заяву необхідно залишити без розгляду, оскільки, заявник повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин.

Керуючись статтями 10, 13, 128, 131, 158, 223, 257, 260, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, особа, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Солом`янського

районного суду міста Києва Н.М. Аксьонова