Справа № 758/3299/19
Провадження № 2/758/209/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2022 року місто Київ

Подільський районний суд м.Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

за участю: представника позивача - адвоката Древко Н.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Лантуха Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, усунення від спадкування та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просила: 1) встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_3 з 1992 року по 29 березня 2016 року; 2) визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; 3) визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 як на частку в спільній сумісній власності та виключити її зі спадкового майна; 4) усунути ОСОБА_1 від спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ; 5) визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , з яким ОСОБА_2 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1992 року по день його смерті. Заповіту померлий не залишив. Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 за спільні кошти здійснювалась підприємницька діяльність, а також було придбано квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі- продажу від 12.01.2001 року та іншими наданими письмовими доказами. З моменту придбання вказаної квартири позивач та ОСОБА_3 вселилися до неї, і ОСОБА_2 має реєстрацію за даною адресою і проживає в цій квартирі. ОСОБА_3 тяжко хворів з 2010 року і не працював. Позивач особисто доглядала за важко хворим ОСОБА_3 , так як він не міг самообслуговуватися, купувала все необхідне, готувала їжу, купувала ліки, зверталась до лікарів і за тривалий час хвороби він знаходився на утриманні позивачки. Після смерті ОСОБА_3 позивачка організувала і оплатила його поховання і поминки. 22.04.2016 року в Першій Київській державній нотаріальній конторі було відкрито спадкову справу № 506/2016 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 . Крім позивачки, заяву про прийняття спадщини подала дочка померлого - ОСОБА_1 . Інших спадкоємців першої черги немає. Вважає, що дочка померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_1 повинна бути усунена від права на спадкування, так як вона знала про тривалу тяжку хворобу батька, про його безпорадний стан, але не хотіла з ним спілкуватись. Позивачка вважає, що 1/2 частини квартири належить їй в зв`язку з придбанням квартири за спільні кошти під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а іншу частину позивачка повинна успадкувати, як спадкоємиць після усунення відповідачки від спадкування і встановлення факту проживання однією сім`єю з спадкодавцем.

Ухвалою від 24.06.2019 р. вищевказаний позов залишений без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

Ухвалою від 02.03.2020 р. відкрито провадження за вищевказаним позовом з призначенням розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 02.03.2020 р. задоволена заява позивача про забезпечення позову та забезпечено позов шляхом заборони Першій Київській державній нотаріальній конторі видавати свідоцтво про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (спадкова справа 506/2016) до вирішення справи № 758/3299/19 по суті позовних вимог.

Представником відповідача поданий відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на таке. Зазначає, що квартира, що є предметом спору, була придбана виключно за особисті кошти ОСОБА_3 , одержані від продажу попередньої квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала її батьку ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності. Відповідач також зазначає, що підприємницькою діяльністю ОСОБА_3 почав займатись ще коли проживав з відповідачем та її матір`ю, сам організовував свій бізнес, орендував магазин на ринку Виноградар, в якому здійснював торгівлю. Після пожежі 2011 року орендував контейнер, потім у 2013 рокці орендував магазин у відбудованому ринку, який разом з двоюрідним братом ОСОБА_4 облаштовував. ОСОБА_3 самостійно їздив вибирати та замовляв товар, займався своєю діяльністю самостійно по день смерті і вказана форма підприємницької діяльності не передбачає сумісної участі кількох осіб, лише залучення найманих працівників на умовах трудового договору, що свідчить про відсутність спільної участі, позивачка інколи час від часу працювала продавцем у спадкодавця без офіційного працевлаштування. На підтвердження вказаних обставин відповідачем додано копії письмових документів. Вказує, що позивач жодним чином не зазначає ступінь своєї фінансової участі у придбанні спірної квартири, а також доведення цих обставин передбаченими ЦПК України засобами доказування. В зв`язку з наведеним у відзиві на позовну заяву відповідач вважає, що вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу з ОСОБА_3 в період з 1992 року по 01.01.2004 р., визнання спірної квартири спільною сумісною власністю, визнання права власності позивача на 1/2 частку спірної квартири і виключення її із складу спадкового майна є незаконними і необгрунтованим, а тому не можуть бути задоволені внаслідок безпідставності. Вимоги позивача щодо усунення відповідача від права на спадкування вважає безпідставними та необгрунтованими, оскільки відповідач не ухилялася від виконання обов`язку щодо надання допомоги спадкодавцю, а навпаки в міру свої можливостей допомагала та піклувалась про нього, зокрема підтримувала зв`язок з батьком, регулярно спілкувалась по телефону, кожного разу бачилась з ним, коли приїздила до Києва, іноді періодично жила з чоловіком в квартирі батька, поки той був у відпустці, займалась лікуванням батька в періоди (09.06.2015 - 22.06.2015, 14.08.2015-28.08.2015, 23.09.2015 - 30.09.2015), що підтверджується квитанціями та чеками, які свідчать про витрати на лікування і стосуються періоду починаючи із літа 2015 року, у цей час знаходилась у Києві до покращення стану здоров`я і самопочуття батька. Зазначає, що позивач не наведено жодних належних та допустимих доказів, які свідчать про факт потреби сторонньої допомоги спадкодавця, а також того, що спадкодавець перебував з 2010 року у безпорадному стані, наведені позивачем обставини спростовуються іншими обставинами, а саме веденням до останніх днів життя підприємницької діяльності, про що свідчить, зокрема укладення Додаткової угоди № 1 від 01.02.2016 р. до Договору оренди торгівельного приміщення № 12-ТА та 31.12.2014 р., а також поясненнями свідків. Відповідач також вказує, що зазначені позивачем обставини про понесення нею власних коштів на лікування та поховання не відповідають дійсності, оскільки нею витрачались кошти, які належали спадкодавцю. На підставі обгрунтувань наведених у відзиві на позовну заяву відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представником відповідача подано заяву про виклик та допит у якості свідків наступних осіб: відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та клопотання про витребування у державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори Дубенко А.О. належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , зареєстровану за № НОМЕР_1 у спадковому реєстрі та за № 506/2016 у нотаріуса Дубенко А.О., що в оригіналі зберігаються в Першій Київській державній нотаріальній конторі за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 11.

Представником позивача подано заперечення на відзив, в якому сторона позивача заперечує проти викладеного у відзиві. Зазначається, що перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 , ведення спільного господарства, спільного здійснення підприємницької діяльності, існування спільного бюджету, придбання за спільні кошти спірної квартири можуть підтвердити свідки - сусіди по одній і другій квартирі, друзі, знайомі, які бували в обох квартирах і були присутні на сімейних святах і сприймали позивача та ОСОБА_3 з 1992 року як сім`ю. Вказує, що відповідач вводить суд в оману, стверджуючи про відcутність будь-яких відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Позивач стверджує, що з 2012 року гроші заробляла тільки вона. Вказані кошти витрачались тільки на їжу, оплату комунальних послуг, лікування ОСОБА_3 , придбання товару, тобто для ведення спільного з покійним господарства. Крім цього, готувала їжу для ОСОБА_3 , прибирала, прала, доглядала за ним, сама вела сімейний бізнес, після смерті спадкодавця займалась організацією похорон та поминок. У зв`язку з цим вважає, що відповідач повинна бути усунена від права на спадкування, так як вона знала про тривалу тяжку хворобу батька, про його безпорадний стан, але не спілкувалась з ним, не допомагала матеріально.

Представником позивача було подано клопотання про виклик та допит у судовому засіданні в якості свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

В підготовчому засіданні 18.11.2020 р. закрито підготовче провадження з призначенням судового розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, наведених у позові, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові та відповіді на відзив, зазначивши, що ОСОБА_3 потребував сторонньої допомоги через наявні у нього захворювання.

Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечили проти позову, просили відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених в відзиві на позовну заяву, зазначивши, що відносини між позивачем та померлим мали лише характер трудових.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 29.03.2016 року.

22.04.2016 р. відповідач ОСОБА_1 звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_3 до Першої Київської державної нотаріальної контори, якою була заведена спадкова справа № 506/2016.

29.09.2016 р. позивач ОСОБА_2 звернулась до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , зазначаючи про те, що помер її чоловік.

Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 12.01.2001 р., посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Петровою Т.М. за реєстром № 3-80, ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Як вбачається зі спадкової справи № 506/2016, в серпні 2016 р. ОСОБА_2 зверталась до Подільського районного суду м.Києва в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту шлюбних відносин з ОСОБА_12 та визнання її спадкоємцем 1 черги.

Ухвалою районного суду від 30.09.2016 р. було відкрито провадження у справі № 758/10529/16-ц за вищевказаною заявою, а ухвалою від 03.02.2020 р. - вищевказана заява залишена без розгляду.

Перевіряючи твердження та заперечення сторін у справі, суд виходить з такого.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно із ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

За позицією Верховного Суду України, викладеною в абз. 2 п. 2 постанови Пленуму "Про судову практику у справах про спадкування" за N 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Згідно до ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Статтями 1261-1264 ЦК України визначені черги спадкоємців за законом.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Матеріалами спадкової справи № 506/2016 підтверджено, що відповідач у справі є спадкоємцем 1 черги, оскільки померлий є рідним батьком відповідача. Інших спадкоємців за законом 1 черги немає.

По даній справі встановлено, що метою встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу позивача ОСОБА_2 з ОСОБА_3 є отримання права на 1/2 частини квартири, вважаючи її спільною сумісною власністю з ОСОБА_3 на підставі ст.74 СК України, та отримання права на спадщину, оскільки призводить до визнання позивача спадкоємцем четвертої черги відповідно до ст.1264 ЦК України. Між тим, встановлення вказаного факту має визначені юридичні наслідки для позивача в разі визнання факту проживання вказаних осіб однією сім`єю не менше п`яти років до дня відкриття спадщини за умови, що позивач протягом тривалого часу надавала допомогу спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані.

Статтею 74 СК України визначено, що в разі, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень СК України, цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, яке відбулось 01.01.2004 р.

Таким чином, виходячи із принципу незворотності дії закону у часі, встановленого ч.1 ст. 58 Конституції України, на правовідносини, що виникли раніше дія вказаних нормативних актів не поширюється.

В судовому засіданні достеменно встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , була придбана ОСОБА_3 ще 12.01.2001 р., отже до набрання чинності СК України.

Враховуючи вищевикладене, заявлені вимоги щодо встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу за період з 1992 р. по 31 грудня 2003 року та визнання майна спільною сумісною власністю підпадають під застосування норм Кодексу про шлюб та сім'ю України (ст.6 ч.2), положеннями якого передбачена лише реєстрація шлюбу у державних органах реєстрації актів громадянського стану. При цьому, зазначеним Кодексом не передбачалось право встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю для осіб, які не перебувають не перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі.

А відтак, вимоги позивача про її проживання без реєстрації шлюбу однією сім`єю з ОСОБА_3 з листопада 1992 р. і до 01.01.2004 р., визнання квартири АДРЕСА_1 , та визнання права власності на 1/2 частину даної квартири як частку в спільній сумісній власності не засновані на законі, а тому в цій частині не підлягають до задоволення.

Перевіряючи вимоги позивача про встановлення факту її проживання зі спадкодавцем з 01.01.2004 р. по 29.03.2016 р. (день смерті ОСОБА_3 ), суд виходить з такого.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» звернуто увагу суддів на те, що при врегулюванні правовідносин щодо майна осіб майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, щоби чоловік та жінка не перебували у будь-якому іншому шлюбі.

Сторони у справі визнають, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 01.01.2004 р. не перебували у зареєстрованих шлюбах.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч.3,4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Надані позивачем документи про реєстрацію з 1995 р. ОСОБА_3 як фізичної особи-підприємця, отримані ним патенти від органів податкової служби, договори оренди ним торгівельного приміщення на території ринку «Виноградар» протягом 2013-2016 р.р. та документи про понесені позивачем витрати по похорону ОСОБА_3 не можуть свідчити про спільне проживання останнього з ОСОБА_2 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 118 від 29.03.2016 р. причиною смерті ОСОБА_3 стали цироз печінки, печінково-клітинна недостатність III стадії.

Виписками з історії хвороби ОСОБА_3 № 4799, № 984, № 9176, № 7542, № 4799, консультативним висновком № 8028 від 20.06.2014 р., консультативним висновком № 8663, випискою із медичної карти ОСОБА_3 № 6450 підтверджується наявність хвороб у спадкодавця ОСОБА_3 .

Як вбачається з довідки МСЕК серії АВ № 0095276 від 09.07.2014 р., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлена з 01.07.2014 р. перша група інвалідності та він потребує сторонньої допомоги.

Отже, з часу, як ОСОБА_3 став потребувати сторонньої допомоги, та на час смерті останнього пройшов лише 1 рік та майже 9 місяців.

Документи про реєстрацію місця проживання позивача з 07.08.2014 р. за адресою місця проживання ОСОБА_3 (в квартирі АДРЕСА_1 ) суд також не приймає до уваги, оскільки факт зареєстрованого місця проживання осіб за однією адресою не підтверджує факту спільного їх проживання, наявності спільного бюджету та ведення спільного господарства та така реєстрація відбулась також за 1 рік та майже 9 місяців до смерті ОСОБА_3 .

Оглянуті в судовому засіданні фотографії, на яких відображені позивач разом із ОСОБА_3 , не можуть достеменно підтверджувати факт їх сумісного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 р. та на час смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.ст.77-80 ЦК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допитаний в судовому засіданні свідок з боку відповідача - ОСОБА_13 , що є двоюрідним братом померлого ОСОБА_3 , суду показав, що не знає, чи жили разом його брат з ОСОБА_2 в квартирі по пр.Правди , але він їх возив у сумісну літню відпустку з 2008 р., ОСОБА_2 працювала у ОСОБА_3 лише як продавець.

Допитана в судовому засіданні свідок з боку відповідача - ОСОБА_6 , що є рідною тіткою померлого ОСОБА_3 , суду показала, що останній їздив з ОСОБА_2 на море на сумісний відпочинок.

Допитана в судовому засіданні як свідок з боку відповідача - ОСОБА_5 , яка є сестрою померлого ОСОБА_3 , не підтвердила суду факт спільного проживання останнього з ОСОБА_2 та суду показала про те, що ОСОБА_2 працювала у ОСОБА_3 лише як продавець.

Отже, сам по собі факт спільного відпочинку ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 2008 р. не може свідчити як наявність відносин чоловіка та жінки, які притаманні для шлюбу.

Суд не приймає до уваги показання допитаної як свідка відповідача ОСОБА_1 , оскільки вона прямо заінтересована в справі.

Суд не приймає до уваги показання допитаної в судовому засіданні як свідка з боку позивача - ОСОБА_11 , яка є дочкою позивача, що свідчила про проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в спірній квартирі однією сім`єю, оскільки вважає її заінтересованою в результаті розгляду справи, а показання допитаної в судовому засіданні свідка з боку позивача - ОСОБА_9 , яка є сусідкою ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_4 та також свідчила про проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_4 не підтверджуються іншими доказами, а тому не становлять ту достатність доказів, сукупність яких переконливо свідчить про наявність саме сімейних відносин ОСОБА_3 з ОСОБА_2 із відповідними правами та обов`язками як чоловіка та жінки, які притаманні для шлюбу.

Інші свідки сторони позивача у судове засідання не з`явились, хоча неодноразово викликались і стороні позивача судом надавалась можливість забезпечити їх явку в судове засідання.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що позивачем не надано суду належних та достовірних доказів про те, що з 01.01.2004 р. (часу набуття чинності СК України) вона з померлим вела спільне господарство, що у них був спільний бюджет, що вони разом здійснювали покупки, утримували житло, сплачували вартість отриманих комунальних послуг, тим самим проживаючи як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

А відтак, в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

Перевіряючи вимоги позивача про усунення відповідача від спадкування, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 5 ст.1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту даної норми закону та з урахуванням роз`яснень, наданих у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, що характеризується умисною формою вини, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Суд звертає увагу, що, дійсно, стосунки між рідними в переважній більшості є недоступними для оточуючих і їм притаманні особливі та виключні взаємовідносини між собою, наявність яких можливо інколи і не сприймається суспільством. Проте, незважаючи на специфіку спірних правовідносин, суд позбавлений права відступати від процесуальних вимог щодо оцінки доказів.

З наявних в матеріалах справи доказів, правових підстав для усунення відповідача від права на спадкування не вбачається, оскільки не встановлено факт саме умисного ухилення останніх від надання спадкодавцеві допомоги, з огляду на недопустимість доказування на припущеннях.

Як було вже зазначено вище, довідкою МСЕК серії АВ № 0095276 від 09.07.2014 р., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в зв`язку із встановленням з 01.07.2014 р. першої групи інвалідності потребував сторонньої допомоги.

Так, допитані в судовому засіданні як свідки з боку відповідача - ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_5 показали суду, що дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_1 з 2015 р. приїздила до нього в Київ, доглядала його в лікарні.

Стороною позивача не спростовані вищевказані докази, а допитані з боку позивача свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_11 взагалі нічого не повідомляли суду щодо цих обставин.

Отже, у суду відсутні підстави ставити під сумнів обставини, повідомлені свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_5 , їх показання підтверджуються іншими доказами у справі.

Сам факт понесення ОСОБА_2 витрат на поховання ОСОБА_3 за власні кошти, не є підставою для усунення від права на спадкування дочки останнього - ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про усунення відповідача від права на спадкування не підтверджуються належними доказами.

Зазначені обставини, а саме недоведеність умисного ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги є вочевидь переконливими та є ґрунтовною підставою для відмови в позовних вимогах в цій частині

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , суд виходить з такого.

Дані позовні вимоги є похідними від вимог про встановлення факту проживання даних осіб без шлюбу з 01.01.2004 р. та усунення ОСОБА_1 від права на спадкування після смерті батька ОСОБА_3 , а оскільки суд дійшов висновку про відсутність правових підстави вважати, що позивач може претендувати на спадщину після смерті ОСОБА_3 як спадкоємець 4 черги, та правових підстав для усунення від права на спадкування, відмовивши в задоволенні цих вимог, то і в задоволенні вимог в частині визнання права власності в порядку спадкування також слід відмовити.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що всі позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягають стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені позивачем, оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Частиною 9 ст.158 ч.9 ЦПК України визначено, шо у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному рішення зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

А відтак, підлягають до скасування заходи забезпечення позову, застосовані за ухвалою вжиті ухвалоюПодільського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.1216, 1217, 1218, 1224, 1258, 1261-1264 ЦК України, ст.3 СК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, усунення від спадкування та визнання права власності - відмовити в повному обсязі.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року, скасувавши заборону Першій Київській державній нотаріальній конторі видавати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (спадкова справа 506/2016).

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач - ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач - ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя Н. М. Ларіонова