Справа № 183/7344/21
№ 2/183/1716/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2022 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судових засідань Краснянської Д.О.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за участю:

представника відповідача ОСОБА_3 ,-

в с т а н о в и в:

22 жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ПАТ «НАСК «Оранта», в якому просив:

- стягнути з відповідача відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 16 775 грн. 13 коп.;

- стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди, заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 90 000 грн., а також сплачений судовий збір.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 27 вересня 2020 року о 10:15 годині біля буд.7 по вул. М.Головко в м. Новомосковську Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mitsubischi L200», д/н НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Nissan Teana», д/н НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 .

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУаАП.

Згідно розрахунку вартості ремонту та відновлюваних робіт, сума матеріальної шкоди склала 28 318,00 грн.

ПАТ «НАСК «Оранта» позивачу будо здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 11 542,87 грн.

При зверненні до страхової компанії, позивачу повідомлено, що різниця у вартості ремонту та страхових виплатах полягає в тому, що при розрахунку виплати враховується коефіцент фізичного зносу автомобіля, а при здійснені ремонту деталі міняються на нові, а отже і різниця в понесених позивачем втратах підлягає стягненню з відповідача.

Позивач зазначив, що з метою досудового врегулювання спору він через свого представника не одноразово звертався до відповідача, однак відповідач відмовився компенсувати матеріальні збитки.

Також, позивач в позові посилається на те, що йому довилося збирати велику кількість документів, звертатися до страхової компанії, що позначилось на його душевному стані та призвело до погіршення взаємовідносин у сім`ї, за таких обставин він зазнав значної моральної шкоди /а.с.3-7/.

У відзиві на позов ОСОБА_2 , зазначив, що позовна заява є безпідставною та необґрунтованою з наступних підстав.

Відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» між ОСОБА_2 та ПАТ «НАСК «Оранта» було укладено Договір №АР/7732462 від 29 квітня 2020 року про обов`язкове страхування транспортного засобу, яким встановлений ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну потерпілого 50 000грн. (на одного потерпілого). Крім того, при оформлені страхового випадку, страховою компанією був визначений розмір заподіяної позивачу матеріальної шкоди в розмірі 11 542,87грн., з якою погодився позивач. Щодо вимоги про моральну шкоду, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували наявність моральної шкоди у розмірі 90 000грн. За таких підстав ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі /а.с.45-46/.

Ухвалою суду від 16 листопада 2022 року відкрите провадження по справі /а.с. 37/.

Ухвалою суду від 22 липня 2022 року закінчено підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті /а.с.57/.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі /а.с.40/.

Представник відповідача в судове засідання проти задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі.

Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУаАП, за те, що останній 27 вересня 2020 року о 10:15 годині біля буд.7 по вул. М. Головко в м. Новомосковську Дніпропетровської області, керуючи автомобілем «Mitsubischi L200», д/н НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Nissan Teana», д/н НОМЕР_2 , чим порушив вимоги п.10.9 Правил дорожнього руху України.

За нормою частини третьої ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Власиком транспортного засобу - автомобіля «Nissan Teana», д/н НОМЕР_2 , являється позивач по справі, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу /а.с. 11/.

Судом встановлено, та не оспорено сторонами, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Mitsubischi L200», державний номер НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», згідно договору № АР/7732462 від 29 квітня 2020 року, у відповідності до якого сума страхового ліміту за шкоду, заподіяну майну складає 50 000 грн.

Матеріали справи містять копію акту виконаних робіт № 11767 від 01.10.2020 року, стосовно проведеного ремонтних робіт транспортного засобу «Nissan Teana», державний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу, у відповідності до висновку якого вартість виконаних робіт складає 28 318,00грн /а.с.12,13/.

Однак, ПАТ «НАСК «Оранта» зазначену суму спричиненої майнової шкоди зменшено на суму франшизи, та здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 11 542,87 грн /а.с.14-15/.

В позовній заяві, позивач посилаючись на те, що він поніс фактичні витрати на відновлення пошкодженого автомобіля у розмірі 28 318,00 грн., що підтверджує актом виконаних робіт, покладає на відповідача обов`язок компенсувати спричинений матеріальний збиток у вигляді різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, виходячи з положень ст. 1194 ЦК України.

Аналізуючи вищевикладене суд зазначає, що правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону.

За правилами ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Щодо, вимог позивача, про задоволення позовних вимог відповідно до статті 1194 ЦК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п`ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховик, керуючись нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування, про що зазначено у пункті 36.1 статті 36 цього Закону.

Статтею 1194 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Також, суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р. у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18); пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019р. у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19); Постанова ВС від 24.03.2021р. у справі № 523/3212/19).

Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. За загальним правилом, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі.

У спірних правовідносинах, за умови фізичного знищення пошкодженого автомобіля, до правовідносин сторін мають застосовуватися положення статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України «про страхування», статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», додатково - приписи статті 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, шкоди.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як власника автомобіля «Mitsubischi L200», державний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», згідно договору № АР/7732462 від 29 квітня 2020 року, відповідності до якого сума страхового ліміту за шкоду, заподіяну майну складає 50 000 грн.

Отже, як вбачається з вищевикладеного, різниця між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу та належним розміром страхового відшкодування складає 16 775 грн. 13 коп. та 90 000 моральної шкоди, яку, на думку позивача, необхідно стягнути з правопорушника - відповідача ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що оскільки страхова виплата не перевищувала ліміту відповідальності страховика, ОСОБА_1 та ПАТ «НАСК «Оранта» мають насамперед вирішити спір між собою в межах установленого ліміту страхової відповідальності для врегулювання спору.

З позовом до ПАТ «НАСК «Оранта», як встановлено судом, позивач не звертався, отже позивачем не оспорювалася сума відшкодувань за виплатою матеріального збитку, яка була здійсненна страховою компанією в розмірі 11 542,87 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд звертає увагу на наступне.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Як роз`яснено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків із оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`яснень, наданих у п.5 та 9 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач наполягає на тому, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди йому прийшлося багаторазово звертатися до страхової компанії та збирати велику кількість документів, що в сукупності істотно змінило життєві відносини і порушило його звичний спосіб життя, потягло за собою душевні хвилювання та зміну стану здоров`я.

Суду не надано жодних доказів, на підтвердження моральних чи фізичних страждань.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.6. ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд прийшов до висновку, що викладені позивачем в позовній заяві обставини не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов необґрунтований, задоволенню не підлягає.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12,76,81,89,141,223, 263, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя О.В. Сорока.