Провадження № 2/161/4603/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2022 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Філюк Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Октисюк С.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Державного комунального підприємства "Луцьктепло" до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач Державне комунальне підприємство "Луцьктепло" в особі директора Скорупського І. звернулось до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 24 вересня 2013 року №577-1 ДКП «Луцьктепло» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у м. Луцьку. Відповідачі, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 є споживачами послуг по теплопостачанню, що надаються ДКП «Луцьктепло» у вказану квартиру. Свого обов`язку по оплаті житлово-комунальних послуг відповідачі належним чином не виконували, а тому станом на 01.10.2022 року за їхнім особовим рахунком утворилась заборгованість по теплопостачанню в розмірі 68 663,88 гривень.

З врахуванням наведеного позивач просить стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ДКП «Луцьктепло» суму заборгованості за надані послуги по теплопостачанню в розмірі 68 663,88 гривень, а також судові витрати в справі.

Ухвалою судді від 18 листопада 2022 року ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та запропоновано відповідачам подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали.

Станом на 23 грудня 2022 року відзив на позов від відповідачів до Луцького міськрайонного суду Волинської області не надійшов.

Представник позивача ДКП «Луцьктепло» Ніколайчук Т.В. в судовому засідання позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засідання позовні вимоги не визнала, вказувала, що розрахунки, які надходять про сплату за послуги з теплопостачання не завірені належним чином Верховною радою України.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до частковго задоволення з таких підстав.

Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд установив, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №577-1 від 24 вересня 2013 року ДКП «Луцьктепло» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у м. Луцьку. Вказане рішення розміщене на офіційному сайті Луцької міської ради https://www.lutskrada.gov.ua.

Також встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 мають зареєстроване місце проживання в квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Реєстру Луцької міської територіальної громади про задеклароване /зареєстроване місце проживання (а. с. 15, 16).

Таким чином, ДКП «Луцьктепло» надає відповідачу житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за вищевказаною адресою.

Відповідно до представленого позивачем розрахунку у відповідачів наявна заборгованість за надані ДКП «Луцьктепло» послуги, розмір якої станом на 01 жовтня 2022 року становить 68 663,88 гривень.

Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно розрахунку, наявного в матеріалах справи, вбачається, що за особовим рахунком відповідачів, які зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 утворилась заборгованість за надані послуги по теплопостачанню, до складу якої входить: 15 870,71 грн. - заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з грудня 2015 року по серпнень 2022 року включно;266,18 грн. заборгованість за абонентське обслуговування опалення за період з лютого 2021 року по серпень 2022 року; 166,61 грн. заборгованість за абонентське обслуговування гарячої води за період з лютого 2021 року по серпень 2022 року;32 864,23 грн. - заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з жовтня 2015 року по серпень 2022 року, що разом становить 49 167,73 грн.

Таким чином наданим розрахунком позивачем підтверджена сума заборгованості за послуги по теплопостачанню у розмірі 49 167,73 грн.

Разом з тим, розрахунок заборгованості відповідачі належними доказами не спростували та не вказали аргументів, які б могли поставити під об`єктивний сумнів правильність проведених нарахувань.

Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» постачання теплової енергії та гарячої води належить до комунальних послуг.

Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а обов`язком - оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Обов`язком виконавця, зокрема, є забезпечення своєчасності надання, безперервності і відповідної якості комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Статтею 68 ЖК України передбачено обов`язок наймача своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, які, відповідно до вимог ст. 67 ЖК України, включають послуги по наданню теплової енергії.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 10 грудня 2018 року №638/11034/15-ц.

За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина перша ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд зазначає, що незгода позивача з розрахунком заборгованості за надані житлово-комунальні послуги не може бути підставою для звільнення в повному обсязі споживача від оплати вартості таких послуг.

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчі органи сільських, селищних, міських рад встановлюють тарифи щодо оплати житлово-комунальних послуг, які надаються підприємствами комунальної власності, та погоджують вказані тарифи з підприємствами, які не належать до комунальної власності.

Розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг здійснюють виконавці/виробники і подають їх на затвердження вищезазначеним органам місцевого самоврядування згідно з нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

У разі затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво орган, що їх затвердив, зобов`язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між затвердженим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг.

Контроль за формуванням, встановленням та застосуванням цін/тарифів на житлово-комунальні послуги здійснюють Державна інспекція з контролю за цінами, Антимонопольний комітет України (у випадку коли такі послуги надаються виконавцями/виробниками, які є суб`єктами природних монополій) та органи прокуратури, в межах їх повноважень визначених законодавством.

Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення, з відповідачів слід стягнути солідарно в користь позивача 49 167,73 гривень заборгованості за надані послуги по теплопостачання.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн. та заявлено позовні вимоги про стягнення 26775,12 гривень.

Судом задоволено позовні вимоги на суму 2481 гривень, що становить 71.6 % від ціни позову, отже з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1776.40 гривень.

На підставі ст.ст.64, 67, 68 ЖК УРСР, ст.ст.11, 509, 526, ЦК України, ст.ст. 7, 8, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 солідарно в користь Державного комунального підприємства «Луцьктепло» 49 167 (сорок дев`ять тисяч сто шістдесят сім) гривень 73 копійки заборгованості за надані послуги по теплопостачання.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в користь Державного комунального підприємства «Луцьктепло» 1776 гривень 40 копійок судового збору, по 888 гривень 20 копійок з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: Державне комунальне підприємство «Луцьктепло», (код в , адреса місцезнаходження м. Луцьк, вул. Гулака-Артемовського, 20);

Відповідач: ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_1 ;паспорт серії НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1 ;паспорт № НОМЕР_2 ).

Дата складення повного тексту рішення 27 грудня 2022 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Т. М. Філюк