КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2022 року

м. Київ

справа №756/2753/14-ц

провадження №22-ц/824/7256/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Шевчук А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - приватне підприємство «Будінвестмонтаж»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача приватного підприємства «Будінвестмонтаж» - Яценка Данили Сергійовича

на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 червня 2014 року у складі судді Шевчука А.В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Будінвестмонтаж» про захист прав споживачів, визнання майнових прав на об`єкт договору, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2014 року позивач ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею майнові права на об`єкт інвестування - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в судовому порядку.

У мотивування вимог посилалася на те, що 28 квітня 2005 року між нею та АТЗТ «ДВК» було укладено договір на участь у пайовому будівництві №63-03/С-2, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався прийняти позивача у пайове будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 та ввести будинок в експлуатацію у третьому кварталі 2006 року, а ОСОБА_3 , в свою чергу, взяла на себе обов`язок сплатити грошові кошти за об`єкт інвестування - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 у строки та в порядку, визначені договором.

АТЗТ «ДВК» за договором від 02 березня 2009 року №1/09 передало функції замовника будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 ПП «Будінвестмонтаж».

Вказувала, що на підставі укладеної між ОСОБА_2 та ПП «Будінвестмонтаж» додаткової угоди від 12 травня 2011 року внесено зміни до договору на участь у пайовому будівництві від 28 квітня 2005 року №63-03/С-2 щодо запланованої дати введення в експлуатацію об`єкта будівництва, а також збільшено планову загальну площу об`єкта інвестування до 47,80 кв.м.

Зауважувала, що на виконання умов договору ОСОБА_2 сплатила грошові кошти у сумі 107 812,60 грн. Проте у строк, визначений договором, відповідач взяті не себе зобов`язання не виконав, не ввів в експлуатацію будинок АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 червня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 майнові права на об`єкт договору №63-03/С-2 від 28 квітня 2005 року про участь у пайовому будівництві - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Вирішено питання судового збору.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 25 лютого 2022 року представник приватного підприємства «Будінвестмонтаж» - Яценко Данила Сергійович звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржуване рішення прийнято передчасно з порушенням норм матеріального та процесуального права, обставини викладені не об`єктивно, а рішення є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Зазначає, що за квартиру по договору №63-03/С2 ОСОБА_2 було сплачено лише 7 858,60 грн, які вона перерахувала до АТЗТ «ДВК» та підтверджується матеріалами справи.

Згідно ухвали Господарського суду м. Києва по справі №50/1-б від 23 вересня 2014 року КС «КСВУ» визнано банкрутом, а заборгованість у розмірі 12 426 412,90 грн є безнадійною заборгованістю.

Уважає, що всі кошти, крім 7 858,60 грн, які знаходились на депозиті ОСОБА_2 , було списано з рахунку КС «КСВУ» та вони ніякої участі в будівництві не приймали.

Зауважує, що довідка №33 від 26 лютого 2008 року, видана АТЗТ «ДВК», не підтверджує факт оплати ОСОБА_2 грошових коштів по договору на участь у пайовому будівництві №63-03/С2 від 28 квітня 2005 року, її походження та легітимність не відома та ставиться під сумнів. При цьому, сума 107 812,60 грн, що вказана в указаній довідці, не підтверджена жодним фінансовим документом.

Посилається на те, що відповідно до п. 1.4.2 договору №63-03/С1 ОСОБА_2 повинна була здійснити фінансування будівництва житлового будинку - 100% планової загальної площі об`єкта за ціною 2 150 грн за кв.м до 15 серпня 2005 року.

За п. 1.3 вказаного договору, загальна запланована площа житлової квартири складала 46,49 кв.м. Відповідно, вартість фінансування об`єкта будівництва складала 99 953,50 грн (46,49 кв.м * 2 150грн/кв.м), що потрібно було сплатити до 15 серпня 2005 року та не було виконано.

Звертає увагу суду, що саме через незаконне зловживання правом представника позивача щодо повідомлення відповідача про час, місце та дату розгляду цивільної справи №756/2753/14-ц, що проявлялось у не надсиланні або у злочинному отриманні невідомими (неповноважними) особами судових повісток, відповідач був позбавлений права на приймання участі у справі, подачу відзиву, своїх заперечень проти позовної заяви та доказів в обґрунтування заперечень

17 травня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, заочне рішення - без змін.

Вважає, що судом першої інстанції вірно застосовані норми матеріального права, не порушені норми процесуального права, правильно встановлені фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а отже рішення суду є обґрунтованим і законним.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Позивач та його представник у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що виконання зобов`язань за інвестиційною угодою свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт інвестування або набуття майнових прав на цей об`єкт.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що між АТЗТ «ДВК» (замовник будівництва) та ОСОБА_2 (інвестор) укладено договір на участь у пайовому будівництві від 28 квітня 2005 року №63-03/С-2, за умовами якого АТЗТ «ДВК» зобов`язалося прийняти ОСОБА_2 у пайове будівництво житлового багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 та ввести будинок в експлуатацію у третьому кварталі 2006 року, а ОСОБА_2 , в свою чергу, взяла на себе обов`язок сплатити грошові кошти за об`єкт інвестування - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 у строки та в порядку, визначені договором (а.с. 7-8).

АТЗТ «ДВК» за договором від 02 березня 2009 року №1/09 передало функції замовника будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 ПП «Будінвестмонтаж».

Додатковою угодою від 12 травня 2011 року укладеною між ОСОБА_2 та ПП «Будінвестмонтаж» внесено зміни до договору на участь у пайовому будівництві від 28 квітня 2005 року №63-03/С-2 та перенесено заплановану дату введення в експлуатацію об`єкта будівництва на перший квартал 2012 року, а також збільшено планову загальну площу об`єкта інвестування до 47,80 кв м.

Так, відповідно до п. 1.4.2. договору на участь у пайовому будівництві від 28 квітня 2005 року №63-03/С-2 сплата коштів за об'єкт інвестування здійснюється на умовах наступного графіку: 1-й етап - фінансування 100 % планової загальної площі об`єкта інвестування, вноситься з моменту фінансування за ціною 2 150, 00 грн. за 1 кв. м. до 15 серпня 2005 року.

Згідно до статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено: по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та Європейської комісії з прав людини.

У справах «Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland, заява № 12742/87) від 29 листопада 1991 року та «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року (заява № 25921/02) ЄСПЛ констатував, що відповідно до прецедентного права органів, які діють на підставі Конвенції, право власності може бути «наявним майном», або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції, це поняття охоплює як «наявне майно, так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення ЄСПЛ від 02 березня 2005 року у справі «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини» (Von Maltzan and Others v. Germany), заяви № 71916/01, 71917/01 та 10260/02). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом».

В іншій справі «Н.К.М. проти Угорщини» (NKM v. Hungary) у рішенні від 14 травня 2013 року (скарга № 66529/11) ЄСПЛ зазначив, що «правомірні очікування» підлягають захисту як власне майно і майнові права.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом, АТЗТ «ДВК» за договором від 02 березня 2009 року №1/09 передало функції замовника будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 ПП «Будінвестмонтаж».

На підставі укладеної між ОСОБА_2 та ПП «Будінвестмонтаж» додаткової угоди від 12 травня 2011 року внесено зміни до договору на участь у пайовому будівництві від 28 квітня 2005 року №63-03/С-2 щодо запланованої дати введення в експлуатацію об`єкта будівництва, а також збільшено планову загальну площу об`єкта інвестування до 47,80 кв.м.

На виконання умов договору ОСОБА_2 сплатила грошові кошти у сумі 107 812,60 грн. Проте у строк, визначений договором, відповідач взяті не себе зобов`язання не виконав, не ввів в експлуатацію будинок АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги , що довідка №33 від 26 лютого 2008 року, видана АТЗТ «ДВК», не підтверджує факт оплати ОСОБА_2 грошових коштів по договору на участь у пайовому будівництві №63-03/С2 від 28 квітня 2005 року, її походження та легітимність не відома та ставиться під сумнів, не приймається колегією до уваги,оскільки ця довідка видавалася АТЗТ «ДВК», однією із сторін укладеного договору, на виконання умов п.п.1.4,15 Договору виходячи з планової загальної площі 47,80 кв.м.

Слід зазначити, що виконання умов договору щодо оплати об`єкта інвестування з боку позивачки не викликало у замовника будівництва АТЗТ «ДВК» ніяких сумнівів, про що свідчить довідка про оплату 47,80 кв.м об`єкту інвестування і гарантійний лист, спрямований Голові КМДА ОСОБА_4 , в якому АТЗТ «ДВК» підтверджує, що ОСОБА_2 здійснила фінансування в розмірі 47,8 кв.м. планової загальної площі вказаного об`єкту.

Окрім того, у п.2 Додаткової угоди до договору на участь у пайовому будівництві від 28 квітня 2005 року, укладеної між ПП «Будінвест», АТЗТ «ДВК» та ОСОБА_2 зазначено, що ПП «Будінвест», як новий замовник будівництва комплексу, визнає всі права ОСОБА_2 на об`єкт, зазначений в п. 1.3 договору на участь у пайовому будівництві №63-03/С-2 від28 квітня 2005 року, а саме на квартиру плановою загальною площею 47,8 кв.м.

Частиною п`ятою статті 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) інвестору гарантоване право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій

За положеннями статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Правовий аналіз положень ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що майнове право це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Виконання зобов`язань за інвестиційною угодою свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт інвестування або набуття майнових прав на цей об`єкт.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що ОСОБА_2 належним чином виконала взяті на себе за договором на участь у пайовому будівництві від 28 квітня 2005 року №63-03/С-2 зобов`язання, сплативши замовнику будівництва за об`єкт інвестування - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , грошові кошти у повному обсязі.

Натомість відповідач не виконав взяті на себе за договором обов`язки щодо своєчасної здачі в експлуатацію об`єкта будівництва - будинку АДРЕСА_1 та передачі інвестору документів, необхідних для оформлення права власності на об`єкт інвестування.

А тому вірним є висновок суду про необхідність визнати за позивачем майнові права на об`єкт інвестування - квартиру АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі представник відповідача, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції, посилався на неналежне повідомлення ПрАТ «Будінвестмонтаж» про розгляд даної справи.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважив, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (п. 47 рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97 проти України»; заява № 19164/04).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 8 ЦПК України).

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу.

Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, ПрАТ «Будінвестмонтаж» було повідомлено про судове засідання, призначене на 31 березня 2014 року на 12:00 год, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 31), згідно якого судову повістку 14 березня 2014 року отримала уповноважена особа ПП «Будінвестмонтаж» - Тищенко.

За змістом іншого рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення судову повістку про призначення судового засідання на 04 червня 2014 року на 14:15 год. отримала 02 квітня 2014 року та сама уповноважена особа ПП «Будінвестмонтаж» - Тищенко (т. 1 а.с. 40).

Таким чином, зважаючи на викладене, відповідач завчасно та належним чином був повідомлений про розгляд даної справи, жодних прав останнього на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку та права на інформацію про дату, час і місце розгляду справи судом першої інстанції порушено не було, що свідчить про необґрунтованість доводів представника ПрАТ «Будінвестмонтаж» - Яценка Д.С., викладених в апеляційній скарзі, та відсутність підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції згідно пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновку суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду попередньої інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, немає, а отже, слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на суть прийнятого рішення не впливають.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргупредставника відповідача приватного підприємства «Будінвестмонтаж» - Яценка Данили Сергійовича - залишити без задоволення.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 червня 2014 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «02» серпня 2022 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик