КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/5825/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/24702/21

09 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Шпильової Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 23 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Шереметьєвої Л.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним,-

в с т а н о в и в:

14 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 11 липня 2009 року між ним та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу дітей у них немає. Після реєстрації шлюбу відповідачка наполягала на її реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності. В подальшому, 16 лютого 2011 року, на прохання відповідачки, він надав згоду на реєстрацію її місця проживання у вказаній квартирі, а у 2019 році він подарував 1/2 частину своєї квартири відповідачці.

Зазначає, що після того, як він подарував частину квартири ОСОБА_2 , вона змінила своє ставлення до нього, вчиняла сварки, не підтримувала з ним шлюбні стосунки , не піклувалась про побудову сімейних відносин . У лютому 2020 року відповідачка при свідках повідомила йому, що вона укладала шлюб з ним тільки тому, що їй було потрібно житло і реєстрація за місцем проживання, жодних намірів створювати повноцінну сім`ю вона не мала.

З огляду на вище викладене, керуючись ст.ст. 40,42, 44, 45 СК України, просив суд визнати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_2 , недійсним.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 23 грудня 2021 року в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним відмовлено.

Не погоджуючись з такими рішенням суду першої інстанції, 30 грудня 2021 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 23 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що укладений між ним та відповідачкою шлюб є недійсним, оскільки відповідачка уклала з ним шлюб лише заради реєстрації місця проживання та отримання частини його квартири у власність. У період з 2017 року по 2020 рік відповідачка вела себе не як шлюбна жінка, а як вільна від шлюбу жінка, залишала квартиру на декілька діб та зустрічалась з іншими чоловіками, проявляла увагу до інших чоловіків навіть у його присутності .

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_2 не подала.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи судом повідомлена, причин неявки суду не повідомила, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 липня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві. (а.с. 8)

16 лютого 2011 року ОСОБА_1 на підставі ордеру № 011249 на право зайняття службового жилого приміщення було надано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , складом сім`ї із двох осіб : ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - дружина.

23 серпня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 5 зазначеного договору сторони стверджують один одному та повідомляють усіх заінтересованих у тому, що розуміють природу цього правочину, свої права та обов`язки за договором та при укладанні договору відсутній будь - який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними.

Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 станом на 14 вересня 2021 року зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання, укладеного між ними 11.07.2009 року шлюбу недійсним, суд першої інстанції посилався на те, що позивач у судовому засіданні зазначив, що шлюб ним укладався з метою створення сім`ї. Будь-яких доказів, які б давали підстави для висновку про відсутність у відповідачки наміру створення сім`ї, позивач суду не надав. З наданих та досліджених в судовому засіданні доказів вбачається і не заперечується позивачем, що квартира АДРЕСА_1 відповідно до ордеру була надана 16 лютого 2009 року позивачу та члену його сім`ї - дружині ОСОБА_2 , а тому згода позивача на реєстрацію відповідачки у спірній квартирі не була потрібна. В подальшому сторони скористались свої законним правом на приватизацію вказаної квартири, а позивач скористався своїм правом на розпорядження належною йому на праві власності часткою в квартирі. Вказані встановлені судом обставини та надані докази не підтверджують доводи позивача про наявність підстав для визнання шлюбу, укладеного між ним та відповідачкою, недійсним

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони зроблені судом на підставі встановлених дійсних обставинах справи, наданих та досліджених доказів та відповідають вимогам матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.

Відповідно до статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24 - 26 СК України (стаття 38 цього Кодексу).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року, при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (стаття 40 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 40 СК України згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.

Відповідно до ч.2 статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (частина друга статті 41 СК України).

За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу. Водночас слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім`ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об`єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з`явився намір створити сім`ю, наприклад, коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народилися діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких, тощо.

Статтею 42 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена.

Позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним, посилався на те, що відповідачка уклала з ним шлюб без наміру створення сім`ї, а з корисливих мотивів - з метою отримання житла та реєстрації у м.Києві.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України)

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши дійсні обставини справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, заслухавши покази свідків, вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції прийшов до вірного та обгрунтованого висновку про те, що позивач ОСОБА_1 не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідачка уклала з ним шлюб 11 липня 2009 року без наміру створити сім`ю, а лише з метою отримання житла та реєстрації місця проживання в його квартирі, а тому у задоволенні його позову до ОСОБА_2 про визнання шлюбі недійсним слід відмовити .

Доводи апеляційної скарги позивач про те, що укладений між ним та відповідачкою шлюб є недійсним, оскільки відповідачка уклала з ним шлюб лише заради реєстрації місця проживання та отримання частини його квартири у власність, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

З досліджених судом доказів вбачається, що квартира АДРЕСА_1 була надана відповідачу та члену його сім`ї - ОСОБА_2 на підстав ордеру № 011249 на право зайняття службового жилого приміщення 16 лютого 2011 року, тобто, через півтора року після того, як позивач та відповідачка зареєстрували шлюб, а отже метою укладання шлюбу не могли бути обставини, які стались лише через півтора року після одруження.

Окрім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, вказана квартира АДРЕСА_1 надавалась ОСОБА_1 (позивачу) та члену його сім`ї - дружині ОСОБА_2 ( відповідачка) на підставі ордеру № 011249, а тому згода позивача на реєстрацію відповідачки в спірній квартирі не була потрібна, оскільки вони набули рівного права на користування отриманим житлом. Крім того, сторони в подальшому скористалися наданим їм право на приватизацію вказаного житла, а відповідач скористався своїм правом на розпорядженням належною йому на праві власності часткою в цій квартирі на користь своєї дружини через десять років після реєстрації шлюбу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 23 грудня 2021 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 23 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 червня 2022 року.

Головуючий: Судді: