Справа № 203/5696/21
Провадження № 2/0203/618/2022
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2022 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Ноторової Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

23.12.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа-Банк», відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому позивач, з урахування редакції позовної заяви від 26.01.2022 року, наданої суду в порядку усунення недоліків позовної заяви, просить суд:

- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 6844, виданий 18.02.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, щодо стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», , заборгованості у розмірі 67223,98 грн;

- вирішити питання про відшкодування судових витрат.

І. Стислий виклад позиції учасників справи.
В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахування редакції позовної заяви від 26.01.2022 року, наданої суду в порядку усунення недоліків позовної заяви, позивач зазначила, що вона вважає спірний виконавчий напис таким, що вчинений з порушенням вимог ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

Так, позивач пояснила, що у виконавчому написі № 6844 від 18.02.2021 року не зазначено, на яку суму та на який строк було укладено кредитний договір № 501216197 від 17.12.2019 року. Проте зазначено, що строк платежу настав без зазначення, коли саме це відбулось і на чому ґрунтується таке твердження. При цьому позивач стверджує, що виконавчий напис вчинено на оферті, яка не є нотаріально посвідченою, та у виконавчому написі має назву кредитний договір № 501216197 від 17.12.2019 року. Крім того, відповідачем не надано доказів того, що ним прийнято оферту, запропоновану позивачем, як і не було надано доказів надання позивачу кредиту.

До того ж попри зазначення у спірному виконавчому написі, що строк платежу за кредитним договором настав, неможливо встановити, в якому обсязі (сумі платежу) та коли саме настав, і на підставі чого нотаріус дійшов такого висновку. При цьому позивач не отримувала жодних вимог банку про погашення боргу, а матеріали виконавчого напису не містять такої вимоги і доказів її вручення боржнику. Тобто позивач була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність спірної заборгованості, її склад і розмір, можливість її оспорити, що свідчить про спірність суми, пред`явленої до стягнення.

З огляду на викладене вище, позивач звернулась до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідач у встановлений судом строк надав суду відзив на позовну заяву від 23.03.2022 року, заперечуючи проти задоволення позовних вимог.

В обґрунтування своїх заперечень проти задоволення позовних вимог відповідач зазначив, що він вважає позов безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Так, за твердженнями відповідача, спірний виконавчий напис було вчинено з дотриманням вимог чинного законодавства України. У зв`язку з неналежним виконанням позивачем своїх обов`язків за кредитним договором, приватним нотаріусом був вчинений спірний виконавчий напис. Факти, які підтверджують відсутність боргу або невідповідність суми боргу, у матеріалах справи відсутні. Позивачем не надано суду жодних розрахунків, які б підтверджували спірність оспорюваного виконавчого напису. Таким чином, предметом спору у справі є не дійсний розмір боргу позивача перед кредитором або відсутність такого, а дотримання нотаріусом діючого законодавства при вчиненні виконавчого напису. Банком були надані приватному нотаріусу всі необхідні документи, які підтверджують наявність правовідносин між кредитором та боржником, а також документи, які підтверджують безспірність заборгованості боржника. Проте чіткого переліку таких документів чинним законодавством України не передбачено.

Отже, відповідач правомірно без порушень вимог чинного законодавства України та умов кредитного договору звернувся до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, надав всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника.

Таким чином, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Позивач у встановлений судом строк не подала до суду відповідь на відзив.

Треті особи у встановлений судом строк не подали до суду письмових пояснень по суті спору.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 28.12.2021 року було залишено без руху позовну заяву та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

26.01.2022 року позивач усунула недоліки позовної заяви належним чином та у повному обсязі.

Ухвалою суду від 28.01.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

У судове засідання, призначене на 07.06.2022 року, учасники справи не з`явились.

Позивач разом з позовом подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та зазначила, що вона підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання також не з`явився, проте разом з відзивом на позов подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа приватний виконавець подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа приватний нотаріус у судове засідання не з`явилась, причин неявки суду не повідомила.

З огляду на положення ст. ст. 128, 211, 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Під час розгляду справи судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, що містяться в матеріалах справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 17.12.2019 року ОСОБА_1 (позичальник) офертою на укладення угоди про надання кредиту № 501216197, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, запропонувала АТ «Альфа-Банк» (банк) укласти угоду про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між нею та банком. Умови споживчого кредиту: тип кредиту: «Кредит готівкою», сума кредиту: 50000,00 грн, процентна ставка, % річних: 19,99 %, тип ставки фіксована; строк кредиту: 48 місяців; дата повернення кредиту: 17.12.2023 року; кредит надається позичальнику для: власних потреб у розмірі 50000,00 грн.

Відповідно до анкети-заяви від 17.12.2019 року про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб АТ «Альфа-Банк» (договір), підписанням цього акцепту ОСОБА_1 підтверджує акцепт публічної пропозиції та укладення договору між нею та АТ «Альфа-Банк», на умовах викладених в публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на веб-сторінці банку.

18.02.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6844, яким запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є боржником за кредитним договором № 501216197 від 17.12.2019 року, укладеним із Акціонерним товариством «Альфа-Банк», , стягувач, заборгованості у загальному розмірі 67223,98 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Юрія Олександровича від 02.08.2021 року, ВП № 66341066, було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису від 18.02.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, зареєстрованого в реєстрі за № 6844, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості у загальному розмірі 67223,98 грн.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису від 18.02.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, зареєстрованого в реєстрі за № 6844, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості у загальному розмірі 67223,98 грн.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі Порядок, в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (далі Перелік документів).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06.05.2020 року, справа № 320/7932/16-ц, Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17, у подібних правовідносинах, а також Верховного Суду України, викладеною в постанові від 05.07.2017 року, справа № 6-887цс17, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», що для нотаріуса підтверджується формальними ознаками: наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року, справа № 310/9293/15-ц, зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 5, 6 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Частинами 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і в заємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі дока зам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що відповідач не довів суду того факту, що на момент вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису позивач мала безспірну кредитну заборгованість саме такого розміру, який зазначений у виконавчому написі станом на час його вчинення.

З-поміж іншого, твердження відповідача спростовуються також тим, що відповідачем не доведено того, що під час вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від позивача як боржника первинні документи щодо погашення ним кредиту (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), враховуючи, що позивач заперечує розмір заборгованості, вказаний у спірному виконавчому написі, та факт укладення кредитного договору.

Також з наявних в матеріалах справи письмових доказів не встановлено чи дійсно на момент вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису кредитна заборгованість позивача була саме такого розміру, який зазначений у виконавчому написі. При цьому відповідачем не було доведено факту направлення на адресу позивача та отримання ним вимоги про сплату наявної кредитної заборгованості, надання її нотаріусу для вчинення виконавчого напису.

Отже, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача, та відповідач не довів суду безспірність розміру кредитної заборгованості, зазначеної нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі. Своєю чергою, позивач звернулась до суду після вчинення виконавчого напису нотаріуса та заперечує наявність боргу у вказаному у ньому розмірі. Це є достатньою правовою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні.

Таким чином, позовна вимога про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису від 18.02.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, зареєстрованого в реєстрі за № 6844, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості у загальному розмірі 67223,98 грн, є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

З приводу вирішення питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1, частини 2, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до положень частин 1 - 6 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 2, 3, 4, 8 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються , інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз викладених вище норм ЦПК України вказує, що розмір витрат на професійну правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У позовній заяві позивач зазначила, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесе у зв`язку із розглядом справи, становлять: судовий збір немайнового характеру у розмірі 926,53 грн, з яких 908,00 грн судовий збір за подання позовних вимоги немайнового характеру, та 18,53 грн комісія, 463,27 грн, з яких 454,00 грн судовий збір за подання заяви про забезпечення позову, та 9,27 комісія. Крім того, позивач зазначила, що вона вже понесла поштові витрати у розмірі 168,00 грн та витрати на правову допомогу в сумі 6000,00 грн, а склад/розрахунок та докази їх понесення будуть надані нею пізніше в ході судового провадження.

Водночас на момент проведення чергового судового засідання позивач не надала суду детального розрахунку понесених судових витрат на професійну правничу допомогу та доказів на підтвердження їх понесення, не зазначила остаточний розмір понесених витрат. Тому вимога позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішується.

З приводу тверджень позивача про відшкодування витрат на сплату комісії та поштові відправлення, суд на підставі п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України зазначає, що вони не входять до складу судових витрат, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, та не підлягають стягненню з відповідача.

З приводу вимоги позивача про відшкодування витрат зі сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454,00 грн, суд зазначає, що заява позивача про забезпечення позову не вирішувалась судом в рамках цивільної справи № 203/5696/21. Суд бере до уваги те, що у позовній заяві первісної редакції від 23.12.2021 року позивач посилається на те, що у цивільній справі № 203/5513/21 була вирішена її заява про забезпечення позову. Проте ухвалу суду, якою вирішено заяву позивача про забезпечення позову, та результати її вирішення, позивач суду не надала та не підтвердила належними та допустимими доказами понесення нею відповідних витрат. Тому вимога позивача про стягнення судових витрат зі сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454,00 грн задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного, та того, що позов задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 908,00 грн.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат.
З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю, а саме: слід визнати виконавчий напис від 18.02.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, зареєстрований в реєстрі за № 6844, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості у загальному розмірі 67223,98 грн, таким, що не підлягає виконанню; стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 908,00 грн.

Керуючись статтями 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 133, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 274-279 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити повністю.

Визнати виконавчий напис від 18.02.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, зареєстрований в реєстрі за № 6844, щодо стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (адреса місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, буд. 100, м. Київ, 03150; ) заборгованості у загальному розмірі 67223,98 грн, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (адреса місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, буд. 100, м. Київ, 03150; ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ф.М. Ханієва