Номер провадження: 22-ц/813/6933/22
Справа № 509/7528/21
Головуючий у першій інстанції Панасенко Є.М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Зеніної М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представників Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» адвокатів Бондар Мирослави Любомирівни, ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 березня 2022 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконними і скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що він працює в виробничому структурному підрозділі «Одеська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» з моменту його створення, а саме з 10.09.2021 року на посаді начальника зазначеного підрозділу. Філією «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» три дні поспіль його притягували до дисциплінарної відповідальності, в тому числі і у вигляді звільнення. Черговість видання цих наказів, як зазначає позивач, безпідставність їх мотивації та численні порушення порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності свідчать про цілеспрямовані кроки відповідача щодо звільнення позивача з посади, що стало підставою його звернення до суду.

На підставі наведеного, позивач просив визнати незаконними та скасувати накази в.о. директора виконавчого філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Марії Фіненко від 23.11.2021 року та від 25.11.2021 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та від 26.11.2021 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади.

17.03.2022 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, шляхом доповнення позовної заяви вимогою про скасування наказу від 17.02.2022 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення на підставі п.1 ст.41 КЗпПУ.

Разом з тим, просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом зупинення на час розгляду справи дії наказу № 30 о/с від 17.02.2022 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, посилаючись на те, що відповідач, незважаючи на судовий розгляд цієї справи та зупинення судом дії наказу від 26.11.2021 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, без ознайомлення його з будь-яким актом перевірки, без пропозиції надати будь-які пояснення, без видачі трудової книжки, 17.02.2022 року видав наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення на підставі п.1 ст.41 КЗпПУ. При цьому, наказ містить застереження про звільнення позивача у перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності. На підставі наведеного позивач зазначає, що у разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, відповідач неодмінно вживатиме заходів щодо повної реалізації виконання наказу про звільнення.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 березня 2022 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. До моменту набрання законної сили судовим рішенням у справі зупинено дію наказу філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 17.02.2022 року № 30 о/с «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представники Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» адвокати Бондар Мирослава Любомирівна та ОСОБА_1 подали апеляційну скаргу, в якій просять ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 березня 2022 року скасувати та відмовити позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1-2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Так, під час вирішення питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише покладає на суд обов`язок з`ясовувати наявність спору. Ціллю вжиття заходів забезпечення позову є запобігання ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, шляхом зупинення дії наказу філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 17.02.2022 року № 30 о/с про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, суд першої інстанції, посилаючись на положення абзацу 2 ч.10 ст.150 ЦПК України, виходив з того, що ОСОБА_2 , після видачі другого поспіль наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, засобами телефонного зв`язку, повідомлено представників служби внутрішньої безпеки АТ «Українська залізниця» про ознаки корупційних діянь зі сторони відповідача, що відповідає вимогам ЗУ «Про запобігання корупції». Вказані обставини, на думку суду, є підставою для вжиття заходів забезпечення позову, шляхом зупинення дії наказу, оскільки на них поширюється правило абзацу 2 ч.10 ст.150 ЦПК України.

На переконання суду, такі заходи є співмірними із заявленими позивачем вимогами, відповідають предмету спору та спрямовані на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Однак, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Зазначене обмеження не поширюється на забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів керівника або роботодавця про застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, відмова в наданні відпустки, відсторонення від роботи чи посади, будь-яка інша форма дискримінації позивача тощо) у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції".

Відповідно до ч.1 ЗУ «Про запобігання корупції» корупційне правопорушення це діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Корупція - використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.

Правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Викривач - фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, повідомила про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, вчинених іншою особою, якщо така інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання.

Потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції це органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції.

Внутрішні канали повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону - способи захищеного (у тому числі анонімного) повідомлення інформації викривачем керівнику або уповноваженому підрозділу (особі) органу, юридичної особи, у яких викривач працює, проходить службу чи навчання або на замовлення яких виконує роботу, а так само до органу вищого рівня, уповноважена особа якого здійснює контроль за дотриманням антикорупційного законодавства на підвідомчих підприємствах, в установах та організаціях.

Зовнішні канали повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону - шляхи повідомлення інформації викривачем через фізичних чи юридичних осіб, у тому числі через засоби масової інформації, журналістів, громадські об`єднання, професійні спілки тощо.

Регулярні канали повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень - способи захищеного (у тому числі анонімного) повідомлення інформації викривачем органам прокуратури, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентству з питань запобігання корупції.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив лише з аргументів, викладених ОСОБА_2 в заяві про забезпечення позову, зокрема про те, що він після видачі другого наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, повідомив телефонним дзвінком представників служби внутрішньої безпеки АТ «Укрзалізниця» про ознаки корупційних діянь відповідача.

При цьому, матеріали справи таких доказів не містять, тобто в справі відсутні докази про факт звернення позивача до представників служби внутрішньої безпеки АТ «Укрзалізниця» з приводу корупційних дій відповідача, який зміст такого звернення та як відреагувала служба внутрішньої безпеки АТ «Укрзалізниця» на дане звернення позивача.

Відсутні докази і про те, що на підставі усного звернення позивача про ознаки корупційних дій відповідача, було розпочато службове розслідування, було відсторонено осіб причетних до корупційного правопорушення, відкрито кримінальне провадження, тощо.

Крім того, відсутні докази і про те, що ОСОБА_2 або інший викривач звертався до органів прокуратури, Національної поліції, Національного антикорупційного бюро України, чи до Національного агентства з питань запобігання корупції із заявами про корупційні діяння/ правопорушення відповідача спрямовані на умисне звільнення позивача з посади.

Оскільки таких доказів позивач не представив, суд не мав підстав для застосування процесуальної норми, викладеної в абзаці 2 ч.10 ст.150 ЦПК України.

Згідно з п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», у справах про захист трудових чи корпоративних прав не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про звільнення позивача з роботи та зобов`язання відповідача й інших осіб не чинити перешкод позивачеві у виконанні ним своїх попередніх трудових обов`язків, оскільки таким чином фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті.

Із змісту позовної заяви та заяви про забезпечення позову вбачається, що обраний спосіб забезпечення позову фактично наперед вирішує питання, які стосуються розгляду позовних вимог по суті, оскільки беззаперечно пов`язаний з предметом спору, що відповідно до вимог статті 150 ч.10 абацу 1 ЦПК України є недопустимим.

Зупинення наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення є фактично поновленням позивача на роботі, оскільки призведе до продовження правовідносин публічної служби для позивача, з відповідними наслідками виконанням службових обов`язків, виплатою заробітної плати, тощо.

Тобто позивач фактично просить вжити заходи забезпечення позову, які за своїм змістом та наслідками є тотожними задоволенню заявленим позовним вимогам.

Оскільки встановлення протиправності оскаржуваних наказів можливе лише на стадії розгляду справи по суті, а доказів про вжиття відповідачем дій до позивача, які мають ознаки корупційних правопорушень, що є підставою для забезпечення позову на підставі абзацу 2 ч.10 ст.150 ЦПК України не встановлено, ухвала підлягає скасуванню.

Крім того, з огляду на предмет позову, невжиття заходів забезпечення позову в обраний позивачем спосіб, жодним чином не може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки воно не підлягає примусовому виконанню. У разі доведення незаконності наказів та їх скасування, автоматично скасовуються і наслідки пов`язані з цими наказами.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо безпідставності забезпечення позову у заявлений позивачем спосіб, у звязку з чим ухвала підлягає скасуванню, а заява залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 368, 376, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представників Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» адвокатів Бондар Мирослави Любомирівни, ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 березня 2022 року про забезпечення позову скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 26.12.2022 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова