Житомирський апеляційний суд
Справа №274/576/20 Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В.
Категорія 68 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Франчука В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №274/576/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, про визначення місця проживання дитини з матір`ю

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 січня 2022 року, яке ухвалене під головуванням судді Корбута В.В. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з первісним позовом до ОСОБА_2 . Зважаючи на заявлення у підготовчому засіданні ОСОБА_1 клопотання про відмову від позовних вимог про участь одного з батьків у вихованні дитини, просила визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 з нею (а.с.3-4,104 т.1).

Свою вимогу про визначення місця проживання дитини обґрунтовувала тим, що у 2013 році зареєструвала шлюб із ОСОБА_2 . За час спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 . Оскільки їм із відповідачем доводилося багато працювати, то у догляді за дівчинкою їм допомагали їх батьки. Більше часу онучці приділяли батьки ОСОБА_2 . У 2019 році шлюб між ними розірваний. Вони проживають із колишнім чоловіком окремо. При розірванні шлюбу між ними була досягнута домовленість із приводу того, що їхня спільна дочка ОСОБА_3 після розлучення батьків буде проживати із нею, тобто матір`ю, та сестричкою ОСОБА_5 , 2009 року народження (її дочка від першого шлюбу). Проте, у грудні 2019 року ОСОБА_2 забрав ОСОБА_3 до себе додому, пообіцявши повернути її наступного дня, але обіцянки не дотримався. Із того часу дитина почала проживати від неї окремо та з відповідачем і його батьками. Дідусь із боку батька чинить на дитину тиск та налаштовує дочку проти неї, оскільки у присутності дівчинки висловлюється некоректно про матір, яка начебто її не любить, та пропонує онучці проживати з ним, бабусею та батьком. Вона не чинила та не чинить перешкод у спілкуванні доньки з батьком. Навпроти, намагалася порозумітися з останнім щодо його участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дочки, але ОСОБА_2 послався на те, що цим питанням займається його батько. Наразі вона створила та створює умови для проживання ОСОБА_3 з нею, що підтверджується актами органу опіки та піклування.

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 . Зважаючи на підтримання зустрічних вимог, просив визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_3 з ним (а.с.127,151 т.1).

Свою зустрічну вимогу обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 майже відразу після народження ОСОБА_3 добровільно віддала дочку проживати до його родини. З квітня 2014 року мати не приймала участі в утриманні і вихованні дочки та самоусунулась від виконання материнських обов`язків. Фактично від народження ОСОБА_3 його батьки приймають активну участь у вихованні, утриманні, навчанні та проведенні дозвілля онуки. Дитина перебуває під постійним цілодобовим наглядом та турботою близьких для неї людей. З липня 2018 року він з ОСОБА_3 проживають окремо від ОСОБА_1 . Проживання дочки окремо від нього та його батьків буде суперечити інтересам малолітньої дитини. ОСОБА_6 не створена для сталого сімейного життя та побуту, постійно потребує розваг та веселощів.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 січня 2022 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено та визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 . У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким первісний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення, а його зустрічний позов задовольнити, визначивши місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 із батьком, тобто з ним.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Судом першої інстанції при ухваленні рішення не було враховано наступних фактів: добровільної передачі малолітньої дитини ОСОБА_1 на проживання та виховання його батькам ще під час їхнього шлюбу; наявності кращих побутових умов проживання дитини разом із ним порівняно з побутовими умовами проживання у матері; сумнівної та недостатньо доведеної обставини наявності у матері дитини місця роботи та постійного доходу; характеристики матері. На відміну від матері доньки він працевлаштований і має постійний дохід, позитивно характеризується за місцем роботи і проживання, на обліку в психіатра і нарколога не перебуває та з народження дочки приймає особисту участь у її вихованні, допомагає дитині у підготовці до занять у шкільному навчальному закладі, створює умови для участі ОСОБА_3 в роботі гуртків, а також забезпечує дитину всім необхідних для її повноцінного життя та розвитку. Також суд не врахував думку ОСОБА_3 , яка бажає проживати разом із батьком в його родині. Переконаний у тому, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, але до нього не додано доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. Колегія суддів апеляційного суду, встановивши, що відзив на апеляційну скаргу подано без додержання вимог частини четвертої ст.360 ЦПК України, повернула його ОСОБА_1 без розгляду.

Від органу опіки та піклування відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити, визначивши подальше місце проживання доньки ОСОБА_3 з ним, а не з матір`ю. Пояснив, що у матеріалах справи є відеозапис, якому суд першої інстанції не надав належної оцінки, на якому ОСОБА_1 у нетверезому стані, що свідчить про те, що довірити їй дитину неможливо, оскільки вона не здатна доглядати за малолітньою дитиною, давати їй лад та бути для неї моральним авторитетом. Нічого гарного дівчинка не отримає, споглядаючи таку поведінку матері. Крім того, ОСОБА_3 висловила думку, що хоче проживати із ним, а не із матір`ю, яка створила нову сім`ю, але суд першої інстанції постановив рішення всупереч думці дитини.

ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а у задоволенні апеляційної скарги - відмовити. Пояснила, що на відміну від ОСОБА_2 ніколи не віддавала доньку ОСОБА_3 на виховання його батькам, які допомагали доглядати за онучкою, коли вона була зайнята на роботі. Відеозапис, який зробив родич ОСОБА_2 , нетверезий стан не підтверджує. Підтвердити алкогольну залежність чи неадекватну поведінку лише по одному відеозапису без тривалого спостереження за людиною та експертиз неможливо. Вона любить свою доньку, приймає активну участь у її житті, допомагає у всьому, у тому числі й у навчанні, на відміну від батька доньки, який не хоче приймати участі навіть у шкільному житті дитини та не готує доньку до самостійного життя та праці. Вона завжди дбала про доньку ОСОБА_3 . Наразі придбала будинок, у якому проживає вона, її чоловік ОСОБА_7 , доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Дівчатка займають окрему кімнату, яка облаштована усім необхідним. У будинку є світло, газопостачання та опалення за рахунок газового котла. У будинку завершуються ремонтні роботи для облаштування водопостачанням та водовідведення, хоча у подвір`ї є криниця, туалету та ванної кімнати. Дівчатка після ремонту будуть мати окремі кімнати. Її родина має офіційний дохід, що доводиться матеріалами справи. ОСОБА_3 не бачить життя з батьком без бабусі і дідуся та для неї це одне ціле. ОСОБА_3 не може пояснити, чому хоче проживати з батьком. Переконана, що дочка знаходиться під впливом слів дорослих та обставин. При цьому дівчинка любить обох батьків. Батькові у вихованні доньки не заважає, що не можна сказати про ОСОБА_2 , який самовільно без домовленості із нею забрав дитину, повністю відгородивши її від матері, та не даючи їй навіть бачитися із власною донькою. ОСОБА_2 знаходиться під впливом своїх батьків, які намагаються відібрати в неї дитину, задля чого на неї намовляють, чим налаштовують доньку проти неї.

Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився. Служба у справах дітей виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлена. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не спрямовувала. За таких обставин неявка представника учасника справи не перешкоджає розгляду справи (ст.372 ЦПК України).

Перевіривши в оскарженій частині в межах розглянутих судом першої інстанції вимог первісного та зустрічного позовів законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 10 серпня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, який рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 травня 2019 року розірваний (а.с.13,14 т.1).

ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є батьками дочки ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9 т.1). Батьки дівчинки після розлучення проживають окремо.

На утриманні ОСОБА_6 також знаходиться малолітня дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11 т.1).

02 квітня 2022 року ОСОБА_6 одружилася із ОСОБА_7 та її прізвище після державної реєстрації цього шлюбу - « ОСОБА_10 ».

За положеннями ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виконання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частини першої ст.18, частини першої ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основу відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій ст.9 вищевказаної Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Статтею 141 СК України унормовано, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою ст.157 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитинку для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У змісті частини першої ст.3 Конвенції про права дитини йдеться про те, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Практика Європейського суду з прав людини дає підстав для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. У першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі №377/128/18 надано тлумачення частини першої ст.161 СК України, відповідно до якого під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Так, у грудні 2019 року між сторонами виник спір щодо подальшого проживання доньки ОСОБА_3 , оскільки після розлучення батьки дівчинки стали проживати окремо, при цьому дідусь із бабусею зі сторони батька продовжували займатися вихованням онуки, а мати забирала доньку за своїм місцем проживання на свої вихідні від роботи дні. Коли ОСОБА_1 звільнилася з роботи, потреба у настільки значній допомозі зі сторони батьків колишнього чоловіка відпала, оскільки мати ОСОБА_3 одержала можливість приділяти дочці більше часу та уваги, зокрема, зайнятися підготовкою до навчання у 1-му класі тощо. ОСОБА_2 у відповідь забрав доньку від матері та не надавав колишній дружині можливості взагалі забирати дитину за місцем її проживання.

Нормами ст.19 СК України врегульовано, що при розгляді спорів щодо, зокрема, визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіка та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У висновку виконкому Бердичівської міської ради Житомирської області (органу опіки та піклування) від 22 червня 2020 року щодо розв`язання спору про місце проживання ОСОБА_3 зазначено, що батьки дівчинки мають постійне місце роботи, за місцем проживання мати дитини характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, приділяє належну увагу вихованню дітей. Як мати, так і батько не мають ознак сімей зі складними життєвими обставинами та можуть виконувати батьківські обов`язки, мають задовільні умови проживання. ОСОБА_11 , яка має малолітній вік та не відвідувала дошкільний навчальний заклад, не з`ясовувалася. Приймаючи до уваги малолітній вік дитини, в якому необхідність материнської любові, ніжності, турботи є важливим аспектом її виховання та формування гармонійної особистості, збереження родинних стосунків між сестрами, їх психоемоційної стабільності, той факт, що вихованням малолітньої дитини займаються дідусь та бабуся, які не повинні і не можуть замінити батьків, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.92 - 93 т.1).

У вересні 2020 року, тобто під час розгляду спору судом першої інстанції, розписками сторони дійшли між собою тимчасової згоди, що починаючи з 07 вересня 2020 року та до ухвалення рішення у даній справі, донька ОСОБА_12 буде знаходитись у матері за місцем її проживання, за умови, що батько матиме змогу забирати дитину на зайняття зі спортивної гімнастики кожний понеділок, середу та п`ятницю о 17 годині та повертатиме її до матері не пізніше 21 години. Кожної п`ятниці після закінчення занять зі спортивної гімнастики батько забирає дитину до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Під час спільного проведення часу батька і дитини він буде з нею та не залишатиме доньку на родичів. У будні дитина ночує у матері, а на вихідних - у батька (а.с.211, 212 т.1).

Отже, з вересня 2020 року ОСОБА_3 мала проживати з матір`ю ( ОСОБА_10 ) ОСОБА_6 , а на вихідні дні дитина мала знаходитися за місцем проживання батька ОСОБА_6 та його батьків.

28 жовтня 2021 року ОСОБА_1 за договорами купівлі-продажу набула у власність житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.131-135 т.2).

Із листопада 2021 року ОСОБА_3 разом із сестрою та матір`ю почала проживати за вищевказаною адресою, що підтверджується витягом від 24 листопада 2021 року №12544 про зареєстрованих у житловому будинку осіб.

У зв`язку зі зміною місця проживання матері та дитини, а також тим, що з моменту надання органом опіки та піклування висновку від 22 червня 2020 року пройшло багато часу, суд першої інстанції зобов`язав виконком Бердичівської міської ради Житомирської області надати новий висновок щодо розв`язання спору (а.с.138-139,141 т.2)

У новому висновку виконкому Бердичівської міської ради Житомирської області від 18 січня 2022 року щодо розв`язання спору між сторонами про місце проживання дитини зазначено, що за місцем проживання батьків ОСОБА_3 є належні умови для проживання дитини, батьки працюють, можуть виконувати батьківські обов`язки, мають задовільні умови проживання. З метою з`ясування думки ОСОБА_3 щодо її місця проживання головним спеціалістом-юрисконсультом міської служби у справах дітей ОСОБА_13 у присутності психолога Комунальної установи "Центр надання соціальних послуг" ОСОБА_14 та матері ОСОБА_1 за місцем проживання дитини 22 грудня 2021 року проведено бесіду з дівчинкою. Малолітня ОСОБА_3 повідомила, що любить тата і маму, але хоче проживати з татом, дідусем та бабусею. Також орган опіки та піклування у висновку послався на те, що при визначенні місця проживання дитини виходить із рівності прав та обов`язків батьків, якнайкращого забезпечення інтересів дитини, її благополуччя, розвитку, створення емоційного та психологічного комфорту. При цьому члени комісії голосували наступним чином: за доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю проголосував один член комісії; за доцільність визначення місця проживання дитини з батьком проголосувало два члени комісії, а всі решта шість членів комісії утрималися від голосування. Визначальним на цей раз для органу опіки та піклування стала думка дитини, яка хоче проживати з батьком. За таких обставин, новий висновок органу опіки та піклування викладений як висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 (а.с.150-152 т.2).

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Матеріали справи не містять беззаперечних доказів, які б спростовували факти, що сторони працюють, мають задовільні умови проживання та можуть виконувати батьківські обов`язки щодо доньки ОСОБА_3 . Відеозапис спростовується іншими доказами, які характеризують ОСОБА_1 позитивно, а тому неблагонадійності матері дитини не доводить, а доводи апеляційної скарги з цього приводу надумані.

Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).

Відповідно до ст.3 Конвенції про здійснення прав дітей 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року, дитина має процесуальне право бути поінформованою та висловити свою думку під час розгляду справи, що стосується її.

Право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом із цим, згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією.

Аналогічна норма закріплена у ст.171 СК України. Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислуханою при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Під час з`ясування думки ОСОБА_3 щодо її місця проживання дівчинка пояснила, що до школи вона проживала з бабусею та дідусем з боку батька. Зараз навчається у Бердичівському міському ліцеї №15 та по буднях проживала із матір`ю по АДРЕСА_3 . На вихідні дні її забирає батько та вона проживає із батьком, бабусею та дідусем в АДРЕСА_1 . Краще вона почувається з бабусею і дідусем та хотіла б жити з батьком, дідусем та бабусею, оскільки завжди там проживала та їй із ними добре. Батько на вихідних із нею. Вони спілкуються дома, гуляють у дворі або місті. Дядько ОСОБА_15 до неї ставиться добре. В неї є сестра ОСОБА_16 , але вона її б`є та грається із нею зрідка.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частини перша та друга ст.95 ЦПК України).

У оригіналі заяви ОСОБА_17 від 24 березня 2021 року, справжність підпису якої засвідчена у нотаріальному порядку, містяться дані про те, що вона працює вчителем Бердичівського міського ліцею №15 та є класним керівником Заболотної ОСОБА_3. З дитиною знайома з вересня 2020 року. Із ОСОБА_3 вона проводить достатньо багато часу та спостерігає за нею. Старша сестричка ОСОБА_3 також навчається у їхньому закладі. Неодноразово вона бачила, як сестричка ОСОБА_5 на перерві прибігає до ОСОБА_3 . Діти граються разом. Після уроків, коли ОСОБА_3 залишається у групі продовженого дня, ОСОБА_5 постійно приходить до неї та приносить смаколики. Дівчатка мають дружні стосунки між собою. ОСОБА_3 вчасно приходить до школи, завжди охайна, доглянута, з собою має ланч-бокс із їжею та все необхідне для навчання. Мати приділяє значну увагу всебічному розвитку ОСОБА_3 , постійно цікавиться шкільним життям доньки. Батько ОСОБА_3 жодного разу не поцікавився, як навчається і почувається у ліцеї його донька. Вона останній раз бачила батька дівчинки 01 вересня 2020 року при конфліктній ситуації, яка виникла між батьками ОСОБА_3 . В конфлікті також приймав участь дідусь ОСОБА_3 зі сторони батька, який при дівчинці ображав її матір лайливими словами. Поводилися при дитині агресивно. У суді при з`ясуванні думки дитини, на її погляд, ОСОБА_3 розмовляла завченими нехарактерними для неї фразами чи зворотами, що свідчить про сторонній вплив на дитину (а.с.83 т.2). Суд першої інстанції правильно сприйняв заяву ОСОБА_17 від 24 березня 2021 року як письмовий доказ у справі, а тому доводи апеляційної скарги, які стосуються вимог до показань свідка, є помилковими.

Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Відповідно до змісту частини першої ст.92 ЦПК України представники третіх осіб за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи.

Так, свідок ОСОБА_13 , яка працює головним спеціалістом-юрисконсультом Міської служби у справах дітей виконкому Бердичівської міської ради Житомирської області, показала, що коли надавали висновок органу опіки та піклування від 22 червня 2020 року не з`ясовували думку ОСОБА_3 в зв`язку з тим, що вона мала малолітній вік, а дідусь та бабуся відігравали важливу роль у її житті. Коли надійшов лист від суду про надання повторного висновку, то цього разу орган опіки та піклування з`ясував думку дитини, оскільки ОСОБА_3 вже відвідувала школу. Спочатку вона та інші фахівцями виїхали за місцем проживання матері дівчинки. Старша сестра обійняла молодшу та взяла за руку. Тема для ОСОБА_3 була неприємна, вона некомфортно себе почувала і це відчувалося. ОСОБА_3 сказала, що хоче проживати з батьком. Старша сестра розплакалася. Вона ( ОСОБА_13 ) уточнила у ОСОБА_3 , чи хоче дівчинка проживати з батьком, дідусем і бабусею. ОСОБА_3 кивнула. Після цього із дитиною працював психолог за методикою, видалившись до окремої кімнати. Після індивідуального спілкування психолог повідомила, що ОСОБА_3 прихильна до батька. Вона ( ОСОБА_13 ) намагалася більш детально поговорити з ОСОБА_3 , але дитина не пояснила, чому хоче жити з батьком, бабусею та дідусем. На комісії були батьки ОСОБА_3 . Під час голосування більшість членів комісії утрималася, а голосувало лише троє членів комісії. На цей раз основним мотивом була думка дитини. У ОСОБА_1 охайний новопридбаний будинок, хоча без ремонту, але у хорошому стані. У будинку матері тривали ремонтні роботи. У матері просторіше, ніж у дідуся, але поки не підведені всі комунікації. За словами ОСОБА_3 вона проживає у кімнаті разом із батьком, але орган опіки та піклування не може таку обставину перевірити. Умови проживання дитини у обох батьків задовільні, але просторіше у матері.

Свідок ОСОБА_14 , яка працює психологом Комунальної установи "Центр надання соціальних послуг" Бердичівської міської ради Житомирської області, показала, що разом із соціальним працівником центру надання соціальних послуг та працівником служби у справах дітей відвідали ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_18 . З дозволу матері проводила з дитиною індивідуальну роботу. За наслідками застосованих методик найбільш значимо та емоційно близькою людиною для дитини є батько. ОСОБА_3 не відділяла батька від дідуся з бабусею, для неї це одне ціле. У дитини відмічалася тривожність, тілесна м`язова скутість при обговоренні сімейної теми, що може вказувати на нестабільний психоемоційний клімат у родині, тривогу і нестійкий емоційний стан дитини. В ході бесіди ОСОБА_3 зазначила, що хоче проживати з батьком. Були уточнюючі питання, «що там проживає бабуся і дідусь, ти хочеш з ними жити?». Дитина повідомила, що хоче з татом, дідусем та бабусею. Головну роль зіграло те, що ОСОБА_3 більшу частину свого життя проживала з батьком, тому і висловлювала думку проживати там і далі. Дитина не говорила, що їй з матір`ю погано.

Отже, від народження ОСОБА_3 батьки ОСОБА_2 приймали активну участь у її вихованні, займаючи у її житті значне місце та відіграючи суттєву роль. Так склалися життєві обставини, що дівчинка проживала у дідуся із бабусею більшу частину свого життя від народження та очевидно звикла до них до такого ступеню, що не відокремлює їх від батька. Вона сприймає ці три особи, тобто батька, дідуся та бабусю, як єдине ціле.

Звичка та зона комфорту в дідуся та бабусі зі сторони батька є тимчасовим явищем, яке без розвитку та підготовки дитини до подальшого самостійного життя не можуть бути визначальними факторами при вирішенні спору між батьками про місце проживання дитини, оскільки суду належить виходити із найвищих (найкращих) інтересів дитини, що мають пріоритет (першочергове значення) над правами їхніх батьків.

Так, ОСОБА_2 після того, як дитина з серпня 2020 року почала проживати з ОСОБА_1 та відвідувати з вересня 2020 року ліцей, жодного разу не поцікавився її навчанням та шкільним життям. На відміну від батька дитини її мати ОСОБА_1 приділяє значну увагу навчанню дитини, що є підготовкою до самостійного життя (займалася підготовкою до навчання у першому класі, постійно цікавилася шкільним життям ОСОБА_3 тощо). Отже, мати ОСОБА_3 забезпечує здобуття дитиною повної загальної середньої освіти та готує її до самостійного життя.

Окрім того, ОСОБА_2 01 вересня 2020 року в присутності ОСОБА_3 приймав участь у конфліктній ситуації з ОСОБА_1 та висловлювався відносно неї нецензурними словами, що крім заяви ОСОБА_17 також підтверджується постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 листопада 2020 року в справі № 274/6330/20, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статті 173 КУпАП (а.с.24-25 т.2). Така нестримана поведінка батька для дитини не є взірцем та копією для наслідування. Швидше це серйозне випробування для вразливої психіки дівчинки, яка любить обох батьків. Натомість батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей та зобов`язані піклуватися про духовний та моральний розвиток дитини.

Також ОСОБА_2 періодично не ночує за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 залишається на ночівлю з дідусем та бабусею. Така обставина доводить те, що батько дівчинки не завжди присутній у її житті та фактично на цей період виконання своїх батьківських обов`язків перекладає на батьків, тобто дідуся та бабусю.

Отже, фактично ОСОБА_2 просить визначити місце проживання дитини не стільки з ним, як з його батьками, які звикли, що онука проживає із ними. ОСОБА_2 прагне залишити ситуацію незмінною, незважаючи на думку матері дитини з цього приводу, яка має можливість та бажання особисто займатися вихованням дитини, а не перекладати наразі обов`язки на дідуся та бабусю, що відповідає найвищим інтересам ОСОБА_3 , якій не втрачаючи часу належить здобувати освіту та готуватися до самостійного життя, що відповідає її найвищим інтересам.

При цьому колегія суддів апеляційного суду враховує, що відповідно до положень ст.257 СК України дід та баба ОСОБА_3 безперечно мають право спілкуватися зі своєю онукою та брати участь у її вихованні, але за положеннями ст.ст.150-151 СК України обов`язки щодо виховання та розвитку дитини покладаються на її батьків, які мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Під час з`ясування думки малолітньої дитини щодо визначення місця її проживання ОСОБА_3 не скаржилася на те, що їй погано проживати з матір`ю. При цьому, дитина й не могла логічно пояснити, чому вона хоче проживати з батьком, а лише висловилася з приводу того, що їй краще з бабусею та дідусем, вона б хотіла проживати з батьком, дідусем та бабусею, бо завжди там проживала та їй там добре. Чому не хоче проживати з матір`ю пояснити взагалі не змогла. Водночас дівчинка любить обох батьків, що за обставинами справи логічно.

Сприйняття ОСОБА_3 поведінки сестри ОСОБА_5 (твердження про побої) суд не вважає об`єктивним, яка в силу малолітнього віку здатна неправильно оцінювати реальні події та помилятися. Навпаки, подальше зміцнення відносин із старшої сестрою відповідатиме інтересам ОСОБА_3 .

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано постановив рішення всупереч думці дитини, оскільки цього вимагають найвищі інтереси ОСОБА_3 .

У зв`язку з цим колегія суддів апеляційного суду не погоджується й з висновком органу опіки та піклування від 18 січня 2022 року щодо розв`язання спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про місце проживання доньки ОСОБА_3 , оскільки він ґрунтується виключно на думці дитини, яка суперечить її найвищим інтересам.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано погодився з висновком органу опіки та піклування від 22 червня 2020 року про те, що проживання доньки з матір`ю відповідає принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи в оскаженій частині. Віддана перевага тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку доньки, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я ОСОБА_3 , стан її розвитку, незалежно від того з ким донька буде проживати. Дідусь та бабуся не повинні і не можуть замінити онучці батьків. Залишення ОСОБА_3 проживати із матір`ю сприятиме й збереженню родинних стосунків між сестрами.

Сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин у матеріально-правовому та процесуальному сенсах. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи. Оцінка доказів відповідає положенням ст.89 ЦПК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення суду не впливають, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне залишити рішення суду першої інстанції без змін, що відповідає приписам ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: