Номер провадження: 22-ц/813/8855/22
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Склярська І. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Склярської І.В. ,

суддів: Бездрабко Л.А., Семиженка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Приморського районного суду м. Одеси 25 липня 2022 року в складі судді Абухіна Р.Д., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

В серпні 2018 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 20.09.2012 ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 15 000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

14.12.2021 позивач звернувся до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог, в якій просило стягнути заборгованість за Договором № Б/Н від 20.09.2012 року в розмірі 21843,73 гривень (16187,73 гривень заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 16187,73 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5656,00 гривень заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст. 625), а також понесені позивачем судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 липня 2022 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надані належні та допустимі докази, що заявлені суми процентів до стягнення грунтуються на умовах кредитного договору, також не надані належні та допустимі докази, що за відповідачем є борг по сплаті тіла кредиту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ «Акцент-Банк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Особа, яка подала апеляцій скаргу вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, посилаючись на висновок Верховного Суду, зазначила, що закон не передбачає підписання публічно розміщених умов та правил надання банківських послуг.

Також, зазначила, що відповідач зверталася до банку з метою перевипуску карти, що підтверджується розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача, довідками банку про зміну умов кредитування та про видачі картки.

Також вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні фактично отриманих кредитних коштів (тіла кредиту) та нарахованих відсотків за ст. 625 ЦК України, чим порушив норми матеріального права.

(2) Позиція інших учасників

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу, не перешкоджає перегляду судового рішення.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За приписами статті 1050 ЦК України, яка підлягає застосуванню до кредитних правовідносин відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною другою статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 633ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633-634ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, банк посилався на те, що 20.09.2012 сторони уклали договір про надання банківських послуг, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що жоден з наданих банком документів (у тому числі анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг) на підтвердження укладення кредитного договору від 20.09.2012 позичальницею не підписані, а отже письмова форма кредитного договору не додержана, що свідчить в силу вимог ч. 2 ст. 1055 ЦК України про його нікчемність.

За розрахунком банку, який доданий до заяви про зменшення розміру позовних вимог, станом на 01.12.2021 позивач вказує, що наявна заборгованість в розмірі 21 843,73 грн., з яких: 16 187,73 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 16 187,73 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5 656 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит (а.с. 136).

Аналіз наданих банком доказів свідчить про таке. Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, з посиланням на договір б/н від 20.09.2012 не завірений уповноваженою особою, не містить печатки (а.с. 5-8). Надана банком виписка по рахунку про рух коштів за період з з 12.10. 2012 року по 23.10.2022 року містить посилання на рахунок за угодою №SAMDN4403 від 20.12.2013 (а.с. 64-75). З письмової інформації наданої банком вбачається, що 21.09.2012 року позичальниці видано обліковими коштами 1300 грн., проте за угодою №SAMDN4403 від 20.12.2013 (а.с. 75 зв.с.). В наступному, банком надана виписка за договором без номеру та дати, яка за сумами співпадає раніше наданій виписці з посиланням на договір №SAMDN4403 від 20.12.2013 (а.с. 162-166), а також надана довідка про отримані позичальницею картки (20.09.2012, 20.12.2013, 29.08.2017) (а.с. 167). Для вирішення питання стягнення отриманих ОСОБА_1 . Надані докази не надають можливість встановити суму коштів наданих банком відповідачці та суму коштів повернутих ОСОБА_1 банку.

Отже, наведені обставини та надані банком докази по справі не надають підстав для висновку про наявність заборгованості по тілу кредиту саме за договором від 20.09.2012 року, в сумі 16 187,73 грн., та підстав для їх стягнення , а також наявності заборгованості по відсоткам в сумі 5 656 грн. та підстав для їх стягнення.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених банком позовних вимог за недоведеністю.

Щодо суті апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374-375, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси 25 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: В.О. Бездрабко

Г.В. Семиженко