Справа №461/8207/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2022 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Скрутень Х.Б.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу

ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 )

до

ОСОБА_4

( АДРЕСА_2 ),

про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок залиття квартири та стягнення моральної шкоди,

встановив:

Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

30.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок залиття квартири та стягнення моральної шкоди. У прохальній частині позовної заяви, позивач просить: стягнути з відповідача на його користь відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 12516 гривень, відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 5000 гривень, а також покласти на ОСОБА_4 судові витрати, понесені позивачем, а саме: судовий збір у розмірі 908 гривень; витрати пов`язані із залученням експерта та проведення будівельно-технічної експертизи у сумі 6047 гривень 30 копійок; витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 гривень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається на те, що він разом з дружиною ОСОБА_5 та дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , є співвласниками приміщення АДРЕСА_3 , площею 27 кв.м. Дане приміщення належить власникам на праві власності (свідоцтво № НОМЕР_1 від 03.06.2005 року серії НОМЕР_2 , витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8681954 від 19.10.2005 року серія СВХ № 961769). На другому поверсі будинку АДРЕСА_4 , власником якої є ОСОБА_4 . На початку липня 2020 року, позивач виявив сліди замокання на стінах та стелі належного йому приміщення, після чого звернувся до ЛКП «Старий Львів» із заявою про залиття, проведення огляду приміщення та встановлення причин замокання. У відповідності до акту від 06.07.2020 року, затвердженого директором ЛКП «Старий Львів» О.І. Білоус встановлено, що 03.07.2020 року комісія ЛКП «Старий Львів» у складі майстрів дільниць Кірякевича І.М. та сантехніків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , було перевірено причини залиття кв. АДРЕСА_3 . При обстеженні 03.07.2020 року було виявлено, що дана квартира знаходиться на першому поверсі, у приміщенні на стелі та стіні виявлено сліди замокання. Причиною залиття є неналежне користування сантехнічними приладами мешканцями квартири АДРЕСА_5 , яка знаходиться над квартирою позивача. Таким чином, відповідачем завдано матеріальної шкоди позивачу.

Згідно висновку будівельно-технічної експертизи, проведеної судовим експертом Курильовим І.І (висновок експерта №12/20 від 15.10.2020 року), під час огляду приміщень житлового будинку експертом зафіксовані пошкодження елементів квартири та будинку. Об`єктами дослідження є квартира АДРЕСА_5 , нежитлове приміщення квартири АДРЕСА_6 . Експертом встановлено, що вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень, що виникли внаслідок залиття нежитлового приміщення квартири АДРЕСА_6 , станом на час проведення дослідження становить 12516,00 грн.

Окрім того, ОСОБА_1 вказує, що неправомірними діями відповідача, йому завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна, психологічному стресі та погіршенні здоров`я, тривалість вимушених змін (неможливість користування належним позивачу майном), порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, яку він оцінює у 5000 гривень. У зв`язку з наведеним, позовні вимоги просить задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04.10.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

26.10.2021 року від представника відповідача ? адвоката П`ятковської І.П. надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до викладених у відзиві доводів, сторона відповідача вважає, що АКТ ЛКП «Старий Львів» не може розглядатись як належний та допустимий доказ заподіяння позивачу шкоди, наявності у діях відповідача вини, оскільки за своєю формою такий акт не відповідає вимогам типової форми акту, яка затверджена Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій. Що стосується висновку експерта, то представник відповідача зазначає, що з аналізу дослідницької частини висновку експерта, яка стосується другого питання дослідження вбачається, що оглядом експерта не вдалося визначити точну причину залиття, тому таким були прийняті висновки, що є викладеними у Акті ЛКП. Експерт констатував (тобто відтворив зазначене в Акті ЛКП), що причиною залиття стало неналежне користування сантехнічними приладами мешканцями квартири на другому поверсі, тобто, власні висновки експерт підмінив висновками, що викладені в Акті ЛКП. За таких обставин, за твердженням сторони відповідача, висновок експерта є недостовірним доказом обставин, що підлягають доказуванню у справах про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири (приміщення). Крім того, відповідач вважає, що пошкодження, які виникли на стіні у тій окремій частині приміщення під літ.«1» нежитлового приміщення АДРЕСА_3 , що розташоване біля входу у таке, не могли бути спричиненими внаслідок залиття із квартири, що знаходиться поверхом вище, позаяк у проектованій площі такої відсутні будь-які інженерні комунікації, що б могли спричинити витікання рідин. На думку представника відповідача, у діях ОСОБА_4 відсутня вина, тому заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 не доведено. Таким чином, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

01.11.2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Спростовуючи доводи відповідача, представник позивача вважає, що саме з вини відповідача ОСОБА_4 завдано шкоди майну ОСОБА_1 , що доведено актом комісії ЛКП «Старий Львів» від 06.07.2020 року, згідно якого встановлено, що причиною залиття квартири АДРЕСА_7 є неналежне користування сантехнічними приладами мешканцями квартири АДРЕСА_5 , яка знаходиться на другому поверсі над квартирою заявника; висновком будівельно-технічної експертизи, проведеної судовим експертом Курильовим І.І (висновок експерта №12/20 від 15.10.2020 року). На переконання позивача, відповідачем ОСОБА_4 не доведено, що шкода, завдана майну ОСОБА_1 , завдана не з його вини, оскільки таких доказів до відзиву не додано.

10.11.2021 року до суду від представника позивача надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив. Відповідно до змісту поданих заперечень, сторона відповідача підтримує доводи викладенні у відзиві та просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

У судовому засіданні 01.11.2021 року, ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати, вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 10.02.2022 року підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок залиття квартири та стягнення моральної шкоди закрито та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні 18.07.2022 року представник позивача та позивач, кожен окремо, підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_10 підтримала наведені у відзиві доводи та просила відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та наведені заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, заслухавши доводи учасників процесу та пояснення експерта, суд прийшов до наступних висновків, виходячи з наступних доводів, мотивів та міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із членами сім`ї, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , на праві спільної сумісної власності, є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 26,2 кв.м. (Відповідно до копії свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 03.06.2005 року Серії НОМЕР_2 та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8681954 від 19.10.2005 року Серії СВХ № 961769 наявними у матеріалах справи.)

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 275873768 від 21.09.2021 року, власником квартири АДРЕСА_8 є ОСОБА_4 .

На початку липня 2020 року, позивач виявив сліди замокання на стінах та стелі належного йому приміщення, після чого звернувся до ЛКП «Старий Львів» із заявою про залиття, проведення огляду приміщення та встановлення причин замокання.

Актом від 06.07.2020 року, затвердженого директором ЛКП «Старий Львів» О.І. Білоус встановлено, що 03.07.2020 року комісія ЛКП «Старий Львів» у складі майстрів дільниць Кірякевича І.М. та сантехніків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , було перевірено причини залиття кв. АДРЕСА_3 . При обстеженні 03.07.2020 року було виявлено, що дана квартира знаходиться на першому поверсі, у приміщенні на стелі та стіні виявлено сліди замокання. Причиною залиття є неналежне користування сантехнічними приладами мешканцями квартири АДРЕСА_5 , яка знаходиться над квартирою позивача.

ОСОБА_1 , для визначення причин залиття, пошкоджень квартири та вартості ремонтно-будівельних робіт, проведення яких було необхідне для усунення пошкоджень, що виникли внаслідок залиття, звернувся до експерта.

Відповідно до Висновку експерта № 12/20 будівельно-технічної експертизи від 07.09.2020 року, наявного у матеріалах справи встановлено, що на вирішення експерта-будівельника поставлені наступні питання:

1) Які пошкодження нежитлового приміщення квартири АДРЕСА_6 виникли внаслідок залиття?

2) Які причини залиття нежитлового приміщення квартири АДРЕСА_6 ?

3) Яка вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень, що виникли внаслідок залиття нежитлового приміщення квартири АДРЕСА_6 , станом на час проведення дослідження?

На час огляду експертом зафіксовані пошкодження, що виникли внаслідок залиття, у приміщенні під літ. «1» нежитлового приміщення квартири АДРЕСА_6 . В результаті обстеження у приміщенні під літ. «1» нежитлового приміщення квартири АДРЕСА_3 були виявлені сліди намокання:

- темна пляма від залиття на поверхні гіпсокартопної підшивки стелі з вспученою опорядженою поверхнею у місці розташування датчика пожежної сигналізації (див. зобр. №№10-11 табл.№3 дод.№3 до Висновку);

-на поверхні стіни дві тріщини та вспучування верхніх шарів опорядження -водоемульсійного шару пофарбування та шару шпаклівки (див. зобр. №№12-19 табл.№№3,4 дод.№№3,4 до Висновку);

-на поверхні стіни наявна пляма темного кольору на одній з тріщин верхнього шару опорядження - водоемульсійного шару пофарбування та шару шпаклівки (див. зобр. №18 табл.№ 4 дод.№ 4 до Висновку);

Експертом також встановлено, що під час залиття відбулося потрапляння вологи у конструкції стін і дерев`яного перекриття та на поверхню стелі приміщенні під літ. «1» нежитлового приміщення квартири АДРЕСА_3 з приміщення квартири, що розташована над даною квартирою на 2 поверсі житлового будинку (квартири АДРЕСА_5 ).

Ознаки залиття приміщенні під літ. «1» нежитлового приміщення квартири АДРЕСА_3 свідчать про потрапляння вологи у простір приміщення з приміщення квартири, що розташована на другому поверсі над нежитловим приміщенням квартири АДРЕСА_7 , через конструкцію стін та дерев`яного перекриття.

У відповідності до акту від 06.07.2020р., затвердженого директором ЛКП «Старий Львів» О.І. Білоус встановлено, що 03.07.2020 року комісія ЛКП «Старий Львів» в складі майстрів дільниць ОСОБА_12 та сантехніків - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 було перевірено причини залиття кв. АДРЕСА_3 .

Експертом встановлено, що над приміщенням під літ. «1» нежитлового приміщення квартири АДРЕСА_3 розташоване приміщення кухні та ванної кімнати квартири АДРЕСА_5 другого поверху даного будинку.

Покриття підлоги кухні квартири АДРЕСА_8 - дерев`яні дошки, лінолеум. Біля мийки у приміщенні кухні покриття з лінолеуму відсутнє (див. зобр. №20 табл.№4 дод.№4 до Висновку).

При вході у приміщення ванної кімнати наявні наскрізні тріщини в керамічній плитці покриття підлоги (див. зобр. №21 табл.№4 дод.№4 до Висновку).

Експерту на дослідження надані фото нежитлового приміщення квартири АДРЕСА_6 станом на 20.02.2017 року під час проведення ремонтних робіт (див. зобр. №№27-33 табл.№№5, 6 дод.№№5, 6 до Висновку).

Як встановлено по даним фото, у місці появи плям на стіні приміщення під літ. «1» нежитлового приміщення квартири АДРЕСА_3 відсутні внутрішньоквартирні та загальнобудинкові комунікації водопостачання чи каналізації.

Ввід мереж водопостачання та каналізації у нежитлове приміщення квартири АДРЕСА_7 відбувається з внутрішньобудинкового коридору у приміщення вбиральні під літ. «З» (див. зобр. №№24-25 табл.№5 дод.№5 до Висновку). У приміщеннях під літ. «1,2» нежитлового приміщення квартири АДРЕСА_3 дані мережі не проведено.

У відповідності до акту від 06.07.2020р., затвердженого директором ЛКП «Старий Львів» О. І. Білоус встановлено, що комісія ЛКП «Старий Львів» в складі майстрів дільниць ОСОБА_12 та сантехніків - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 склали акт про те, ними було перевірено причини залиття кв. АДРЕСА_3 . При обстеженні 03.07.2020р. було виявлено, що дана квартира знаходиться на першому поверсі. В приміщенні на стелі та стіні виявлено сліди замокання. Причиною залиття є неналежне користування сантехнічними приладами мешканцями кв. АДРЕСА_5 , яка знаходиться на другому поверсі, над квартирою заявника.

Вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень, що виникли внаслідок залиття нежитлового приміщення квартири АДРЕСА_6 , станом на час проведення дослідження становить 12516,00 грн. (дванадцять тисяч п`ятсот шістнадцять грн. 00 коп.)

В судовому засіданні судовий експерт І.І. Курильов згаданий висновок підтримав у повному обсязі та пояснив, що точної причини залиття квартири не вдалося встановити, однак, очевидним є те, що причина полягає у потраплянні води з однієї квартири (відповідача) до іншої(позивача). Крім того, експерт надав суду детальні роз`яснення своїх висновків, з посиланням на відповідні нормативні акти та методології.

Досліджений судом висновок, в сукупності з його роз`ясненнями експертом в судовому засіданні, не викликають у суду сумнівів та приймаються судом як належний та допустимий доказ. При цьому, судом відхиляються доводи сторони відповідача щодо недопустимості та неналежності даного доказу з огляду на недопустимість акту ЛКП. При цьому, суд виходить з того, що згідно пояснень експерта, ним досліджувався згаданий акт, але такий не впливає на зміст його висновків, адже такі надавались в першу чергу за результатами безпосереднього дослідження ним вказаних у висновку приміщень і саме встановлені ним під час такого дослідження дані є визначальними для встановлення відповідних результатів.

В свою чергу, оцінюючи наведені вище твердження представника відповідача, суд вважає, що такі спрямовані на уникнення відповідачем від матеріальної відповідальності, адже під час отримання роз`яснень від експерта представник відповідача зазначала, що висновок експерта суперечить акту ЛКП, обґрунтовуючи таким чином неналежність цього доказу. Разом з тим, після роз`яснень експерта щодо впливу цього акту на результат дослідження, сторона відповідача просила визнати даний доказ недопустимим, з огляду на пояснення свідка ОСОБА_3 .

Водночас, оцінюючи акт ЛКП з точки зору його належності та допустимості, суд враховує пояснення свідка ОСОБА_3 в судовому засіданні щодо того, що він вважає, що причини залитття наведені у акті не відповідають фактичним обставинам справи.

Разом з тим, суд виходить з того, що вказаний свідок не являється експертом і саме тому, суд надає перевагу висновку експерта, який є особою уповноваженою на його виготовлення. В свою чергу, свідок такою особою не являється і його пояснення повинні оцінюватись з усіма доказами у справі у своїй сукупності.

Таким чином, суд відхиляє доводи представника відповідача стосовно того, що висновок експерта є неналежним доказом у справі через те, що експерт констатував (тобто відтворив зазначене в Акті ЛКП), що причиною залиття стало неналежне користування сантехнічними приладами мешканцями квартири на другому поверсі, тобто, власні висновки експерт підмінив висновками, що є викладені в Акті ЛКП.

Також, у процесі судового розгляду не знайшли свого підтвердження і доводи сторони відповідача стосовно того, що Акт ЛКП «Старий Львів» є неналежним доказом у справі у зв`язку з тим, що такий не відповідає вимогам типової форми акту, яка затверджена Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, а також який складений ЛКП «Старий Львів», підприємством, що не являється балансоутримувачем будинку АДРЕСА_7 . Оскільки, відсутність в акті відомостей про власників квартир АДРЕСА_7 та АДРЕСА_5 та їх підписів не тягне недопустимості чи неналежності цього доказу. Крім того, відповідно до копії листа ЛКП «Старий Львів» від 27.10.2021 року, наданого на адвокатський запит адвоката П`ятковської І.П., копія якого міститься у матеріалах справи, вбачається, що у зв`язку з тим, що станом на 28.10.2021 року співвласники житлових та нежитлових приміщень будинку, у відповідності до положень Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», з формою управління не визначилися, а тому підприємство надає послуги мешканцям (співвласникам) будинку по: дератизації; з вивезення побутових відходів; обслуговуванню систем водопостачання, водовідведення; обслуговуванню димо-вентиляційних каналів; обслуговуванню поточного ремонту; освітленню місць загального користування; прибиранню сходових кліток. Відтак, будинок АДРЕСА_7 , на момент складання Акту про залиття квартири від 06.07.2020 року перебував на тимчасовому балансоутримуванні ЛКП «Старий Львів».

Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 151 ЖК, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Статтею 177 ЖК встановлено, що громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.

Відповідно до вимог статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно із ч. 3 ст. 156 Житлового кодексу України власник квартири та члени його сім`ї повинні дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири).

Згідно ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Наведені положення унормовують загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. При цьому, юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина, і за відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

В свою чергу, шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння шкоди. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення є зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому за положеннями ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Крім того, аналіз наведеної норми права з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку про те, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене, з урахуванням визначених процесуальними кодексами принципів змагальності й диспозитивності, саме на відповідача у даній категорії справ покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди особі, майно/здоров`я якої постраждало внаслідок неналежного утримання об`єкта.

У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення, обов`язковому з`ясуванню у процесі розгляду даної справи підлягає: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Оцінюючи надані позивачем докази по справі, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки такі докази знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку між собою та іншими матеріалами справи є достатніми та достовірними, не спростовані відповідачем та його представником у процесі судового розгляду.

За вказаних обставин, суд вважає доведеним, що внаслідок неналежного виконання відповідачем обов`язку з утримання квартири АДРЕСА_9 у належному стані, було спричинено пошкодження у квартирі АДРЕСА_3 належної позивачу, що завдало останньому матеріальної шкоди.

Зважаючи на те, що зі змісту висновку експерта наданого позивачем вбачається, що вартість ремонтно-будівельних робіт визначалась із застосуванням комп`ютерного програмного забезпечення «Строительные Технологии СМЕТА» - версія 7.9.51, призначене для автоматизації розрахунку та перевірки кошторисної документації, відповідно вимог національних нормативних документів: ДСТУ Б Д. 1.1-1: 2013, Зміна № 1 до ДСТУ 1-1: 2013, ДСТУ-Н Б Д.1.1-2: 2013, ДСТУ-Н Б Д.1.1-3: 2013, Зміна № 1 до ДСТУ-Н Б Д.1.1-3: 2013, ДСТУ-Н Б Д.1.1-4: 2013, ДСТУ-Н Б Д.1.1-5: 2013, ДСТУ-Н Б Д. 1.1-9:2013 поточних одиничних розцінок, складених на їх основі та вартості аналогічних будівельних матеріалів, станом на час проведення дослідження, суд вважає, що така сума відображає реальні втрати (збитки), яких зазнав позивач, у зв`язку з пошкодженням його майна.

В суду немає підстав вважати даний висновок експерта неналежним або недопустимим доказом, оскільки такий передбачений чинним законодавством, отриманий у спосіб визначений законом та має безпосереднє відношення до справи.

Вирішуючи питання моральної шкоди, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ч.3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. З урахуванням положень ст. 23 ЦК України при визначені розміру компенсації моральної шкоди враховуються вимоги розумності та справедливості (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.06.2020 року у справі № 455/1076/16-ц).

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків.

Позивач просить стягнути з відповідача компенсацію за завдану йому моральну шкоду у розмірі 5000 грн. У процесі розгляду справи встановлено, що у зв`язку із залиттям майна позивача, останньому було завдано матеріальної шкоди, що в свою чергу, спричинило втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань та негативних явищ, заподіяних незаконними діями відповідача позивачу. Наведене вище, а також обставини встановлені в ході розгляду справи, свідчать про спричинення позивачу моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням та пошкодженням її майна. Така шкода полягає у тому, що позивач зазнав тривалого порушення прав власника квартири, був змушений звертатися за захистом порушених майнових прав у судовому порядку, адже відповідач відмовився у добровільному порядку відшкодувати спричинену шкоду. Наведене свідчить про те, що внаслідок наведених дій відповідача у житті позивача з`явилися негативні явища, пов`язані із пошкодженням його майна, необхідністю його відновлення, неможливістю повноцінного використання такого майна, а також відновлення своїх порушених прав, що очевидно вплинуло на його повсякденне життя і є прямим наслідком дій відповідача. Також, очевидним для суду є те, що тривалість періоду невідновлення пошкодженого майна позивача та сам факт такої шкоди, в сукупності з необхідністю відстоювати свої права та відновлювати саме майно, вплинули на моральний стан позивача.

Відтак, дотримуючись засад розумності та справедливості, суд вважає за можливе визначити розмір компенсації моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд також враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року).

Отже, вирішуючи спір, дослідивши та давши оцінку поданим учасниками справи доказам, врахувавши наведені норми матеріального права, оцінивши доводи та мотиви учасників провадження, суд дійшов висновку, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження завдання йому майнової та моральної шкоди, понесених ним моральних страждань, оскільки доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю (діями) її заподіювача.

Згідно п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Таким чином, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про відшкодування йому витрат на оплату послуг експерта, адже він змушений був до нього звертатись саме внаслідок дій (бездіяльності) відповідача, а тому з відповідача також підлягають стягнення витрати позивача на оплату експертного дослідження у розмірі 6047 грн. 30коп.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп.

Що стосується витрат позивача, понесених на професійну правничу допомогу, то позивачем не подано докази, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, однак в процесі судового розгляду представник позивача зазначив, що такі докази будуть ним подані пізніше, відтак, на підставі ст. 246 ЦПК України, суд за заявою сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог, шляхом ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 12516 гривень 00 копійок компенсації завданої матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 5000 гривень компенсації спричиненої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 6047 гривень 30 копійок - витрат пов`язаних із залученням експерта та проведення експертизи.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 908 гривень 00 копійок витрати по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 (

АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

Відповідач ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ).

Повний текст рішення суду складено 29.07.2022 року.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.