Справа № 755/5306/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Булгакової Є.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування, -

у с т а н о в и в:

24.03.2021 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про усунення від права на спадкування, у якому просить усунути від права на спадкування відповідачку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після померлого ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що з 2004 року в кв. АДРЕСА_1 позивач проживав разом зі своїм батьком ОСОБА_5 та дружиною. З 2005 року батько позивача почав страждати стійким хронічним психічним розладом у вигляді судинної деменції, він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребував встановлення над ним опіки. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.02.2013 року у справі №2604/5033/2012 за зверненням позивача, його батько був визнаний недієздатним. Стан здоров`я ОСОБА_5 був нестабільним, він завжди потребував постійного догляду, був як фізично, так і психічно нездоровим, тому не міг усвідомлювати правильність і наслідки своїх дій, через власний психічний та емоційний стан не усвідомлював значення своїх дій. ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивача помер у зв`язку із чим відкрилась спадщина, яка складається з 2/3 частин зазначеної вище квартири. У 2017 році позивач звернувся до суду із позовом про визнання недійсним заповіту, однак рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.12.2020 року у справі №755/4850/17 в задоволенні позову було відмовлено. Під час розгляду вказаної справи було витребувано медичну документацію щодо померлого та копію матеріалів спадкової справи. Згідно з Актом амбулаторної комісійної судово-психіатричної експертизи від 15 січня 2013 року, проведеної Київським міським центром судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_5 , 1927 року народження, останній не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, при цьому прояви психічної хвороби почалися з 2010 року. Відповідно до Висновку судово-психіатричного експерта №84, складеного 10 лютого 2020 року Київським міським центром судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_5 на весну 2008 року, зокрема на час складання ним заповіту від 12.05.2008 р., страждав психічним розладом у вигляді органічного ураження головного мозку судинного генезу з інтелектуально-мнестичним зниженням та церебрастенічним синдромом. Починаючи з 2008 року відповідач ухилялася від надання будь-якої допомоги померлому, остання не спілкувалась з ним, не доглядала, не надавала медичну допомогу, не вітала батька з Днем Народження та взагалі соромилася його. Також відносно відповідача було порушено кримінальне провадження, у зв`язку з тим, що остання викрала документи та грошові кошти у ОСОБА_5 , що підтверджується копією клопотання про ознайомлення з матеріалами досудового розслідування. Покійний батько сторін дуже сильно хворів, що підтверджується відповіддю з Київської міської клінічної лікарні онкологічного центру. Померлий перебував на стаціонарному лікування в хірургічному відділенні КМКОЦ з 17.03.2008 року по 21.03.2008 рік з приводу раку шкіри лівої вушної раковини, однак, відповідач знаючи про хвороби батька ухилялася від надання будь-якої допомоги. На думку позивача, до його позову надані належні докази того, що спадкодавець ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 потребував постійного догляду, у зв`язку хворобою. Позивач та його дружина тривалий час доглядали за ОСОБА_5 , опікувалась ним, займались прибиранням, приготуванням їжі, пранням, сплачували комунальні послуги, приймали участь у витратах на придбання ліків. Посилаючись на положення ст.ст. 1224, 1259 ЦК України та роз`яснення наведені у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» позивач зазначає, що необхідними умовами для усунення особи від права на спадкування є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги й факту перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу, каліцтво й потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухвалою суду від 09.04.2021 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 25.05.2021 року задоволено заяву представника позивача про відвід головуючої у справі судді та передано справу для визначення судді у порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2021 року справу передано в провадження судді Марфіної Н.В.

Ухвалою суду від 25.11.2021 року задоволене клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою суду від 25.11.2021 року задоволені заяви представників сторін про виклик свідків.

Ухвалою суду від 25.11.2021 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

06.05.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідачка не визнає заявлених до неї позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що подані стороною позивача письмові докази не підтверджують заявлених позовних вимог, не містять інформації щодо предмету доказування, а саме про те, що відповідачка ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є його діти, сторони у справі. Після смерті відкрилась спадщина щодо кв. АДРЕСА_1 , стосовно якої померлий лишив заповіт посвідчений ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказаний заповіт позивач намагався оскаржити в судовому порядку, однак рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.12.2020 року у справі №755/4850/17 у задоволенні позову було відмовлено. Після ухвалення вказаного рішення, позивач пропустивши строки позовної давності, звернувся до суду із цим позовом про усунення від права на спадкування, тому сторона відповідача просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності. На думку сторони відповідача, подана позивачем довідка ЖЕКу не є належним доказом дійсної реєстрації та проживання ОСОБА_5 в кв. АДРЕСА_1 , натомість з її змісту вбачається що за вказаною адресою був зареєстрований спадкодавець та його онук, і відсутні жодні дані про реєстрацію у цьому житлі позивача та його дружини. Безпідставними та надуманими є твердження позивача про те, що померлий з 2005 року страждав на психічне захворювання та це суперечить медичним документам зміст яких викладений у рішеннях Дніпровського районного суду м. Києва від 13.02.2013 року та від 07.12.2020 року де вказано, що прояви психічної хвороби почалися з 2010 року, а не з 2005 року, і на час складання заповіту (12.05.2008 року) спадкодавець за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Твердження позивача про те, що відповідачка з 2008 року ухилялась від надання спадкодавцю допомоги, що стосовно неї відкрите кримінальне провадження, а доглядом за ОСОБА_5 займався позивач та його дружина, не відповідають дійсності. Навпаки при зверненні до органів поліції у 2012 році спадкодавець зазначав, що він проживає у відповідачки, а позивач з дружиною та дітьми мешкає в кв. АДРЕСА_1 . У заяві спадкодавець стверджував, що до квітня 2011 року він намагався самостійно проживати у своїй квартирі, самостійно отримував пенсію, а у травні разом із ним до ощадкаси пішла дружина позивача, забрала його пенсію в сумі приблизно 4800,00 грн., а також документи, і з того часу ані пенсії, ані документів він не бачив. Загалом зміст звернення спадкодавця вказує на те, яким чином позивач та його дружина дійсно «піклувались» про спадкодавця. При цьому, слід зазначити, що відповідь на це звернення була направлена на адресу проживання саме відповідачки. За фактом заволодіння документами була проведена перевірка та встановлено, що вони дійсно знаходиться у позивача за адресою: АДРЕСА_2 . Також спадкодавцю на адресу місця проживання відповідачки була направлена і постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 10.02.2012 року. З аналогічними заявами спадкодавець звертався також до голови Дніпровської РДА та голови Дніпровського районного суду м. Києва. Факт отримання поштової кореспонденції спадкодавцем за місцем проживання відповідачки вказує на те, що у 2012 році ОСОБА_5 проживав у відповідачки. Факт неприязних стосунків позивача та спадкодавця внаслідок протизаконних дій позивача по відношенню до спадкодавця встановлений рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.12.2020 року у справі №755/4850/17. Наявність таких стосунків підтверджується також тим, що 11.04.2012 року спадкодавець видав на ім`я саме відповідачки, а не позивача довіреність строком на три роки на управління та розпорядження усім його майном. Крім того, сторона відповідача зазначає, що спадкодавець з 01.01.2005 року по 31.03.2012 року працював у ПАТ «Готель «Прем`єр Палац» на посаді начальника транспортного відділу. Отже, крім пенсії у розмірі 4800,00 грн. ОСОБА_5 також отримував заробітну плату в сумі близько 7000,00 грн., тому останній був фінансово забезпеченою людиною і не потребував фінансової допомоги. Відповідач вказує, що не дивлячись на посилання позивача, з 2015 року ні відповідачці, ні її чоловікові не було вручено ні підозри, ні обвинувального акту, а тому у позивача відсутні підстави стверджувати про причетність зазначених осіб до скоєння будь-якого кримінального правопорушення.

06.05.2021 року до суду надійшла окрема заява за підписом представника відповідача про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності.

Допитана в судовому засіданні за її згодою в якості свідка відповідачка ОСОБА_4 суду показала, що вона має право на спадкування по заповіту, за померлим належним чином доглядала, кормила його, лікувала. У 2011 році коли відповідачка проводила в своїй квартирі ремонт, попрохала позивача забрати батька, натомість позивач помістив батька до лікарні «Павлова» і відповідачці довелось його розшукувати. У 2008 році померлому робили операцію та вусі, тому він 2 роки проживав у неї, а потім у 2009 році робили повторну операцію, при цьому позивач за цей час навіть не цікавився батьком. Відповідачка стверджує, що коли запропонувала батьку повністю переїхати до неї він сказав, що не зробить такого подарунку позивачу і буде час від часу приїжджати до доньки. У 2008-2009 роках померлий жив з відповідачкою, а коли він проживав у позивача, то вимушений був сам собі готувати, їжі батьку позивач не давав. Позивач забрав у батька всі документи, тому вимушені були зробити йому нові, щоб можна було звернутись в лікарню. Позивач час від часу відправляв батька до психіатричної лікарні. Відповідачка стверджує, що надавала померлому матеріальну допомогу, у 2013 році ОСОБА_5 був вже в досить безпорадному стані, почергово, по 1 тижню проживав у позивача та відповідачки. У подальшому в цьому ж 2013 році батько став проживати з позивачем, оскільки відповідачка захворіла, перенесла інсульт. Відповідачка стверджує, що мала добрі відносини з батьком, при цьому останній систематично скаржився на позивача.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду показала, що вона є другом позивача та у 2007 році познайомився з його дружиною. Відповідачку свідок не знає. На скільки відомо свідку між родичами виникли спірні питання. Родина свідка та позивача завжди разом гуляли з малечею, ходили один до одного в гості. Потім батько позивача захворів і позивач та його дружина опікувались ним. Інколи навіть залишали своїх дітей на свідка аби звозити батька у лікарню. Батько проживав разом з позивачем, в подальшому через хворобу вже перестав навіть виходити на вулицю. Свідок стверджує, що сама бачила, що за померлим доглядав саме позивач та його дружина, ніяких конфліктів у них не було. Відповідачку свідок жодного разу не бачила. Починаючи з 2012 року свідок вже не може стверджувати чи жив померлий з позивачем, оскільки вже не було тісного спілкування.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду показала, що вона є дружиною позивача, а відповідачка його сестра. Зі своїм чоловіком та його батьком свідок проживала в кв. АДРЕСА_1 з 2003 року. Також у квартирі проживала старша донька свідка, відвідувала школу поблизу. Стосунки у родині були добрі. У 2005 році померла свекруха і батько після цього став хворіти, порушились функції мозку, але нажаль це не одразу помітили, гадали що це вікове, адже в нього кілька інфарктів було. На обличчі у ОСОБА_5 почали з`являтись плями, тому він звернувся до онкоцентру, а свідок та позивач звертались з цього приводу до інших лікарів. У 2008 році померлий переїхав до відповідачки, оскільки остання сказала, що від неї ближче до лікарні. Свідок і позивач їздили до них у гості, все було добре, а після операції ОСОБА_5 повернувся проживати до позивача та його родини. Певний час ОСОБА_5 був самостійним, ходив за продуктами, а свідок готувала їжу для всієї родини. Холодильник у ОСОБА_5 був окремий. Потім за ним стали помічати дивні речі та дивну поведінку, стали шукати для нього лікарів і у військовому госпіталі дізнались, що у нього давно деменція. Якось ОСОБА_5 взагалі загубився, відповідачка подзвонила та сказала щоб шукали, пізніше він сам прийшов додому, тому стали до нього уважніше ставитись, вже не можна було залишати його без догляду. Свідок та позивач лікували батька щоб стан не погіршувався, але в подальшому здоров`я погіршувалось і свідок доглядала його як дитину. Якось свідок просила відповідачку забрати батька на 3 дні оскільки була зайнята, однак вона відмовилась. Навіть коли відвозили батька до відповідачки доводилось розказували їй як його треба лікувати. Коли батьки були живі вони казали, що доньці купили квартиру, а квартира на вул. Березняківській буде сину. У 2012 році родині позивача повідомили, що батько якусь заяву написав щодо начебто незаконних дій сина, тому стали звертатись до суду з метою визнання його недієздатним. З 2010 року у ОСОБА_5 стали помічати сильні розумові зміни, і вже тоді займались його лікуванням. Після проведеного лікування свідок разом з ОСОБА_5 знімала його пенсію за 3 місяці і потім з ним ходила по пенсію, яку він сам забирав. Сторона відповідача зверталась до органів внутрішніх справ про те, що начебто позивач утримує документи батька, після того дзвонив поліцейський позивачу та ОСОБА_5 і в подальшому вони підтвердили, що всі документи вдома. Далі не зрозуміло як у ОСОБА_5 з`явились нові документи і виявилось, що зняті його кошти за рік. Сторона відповідача погрожувала, просила документи батька та була невдоволеною необхідністю проведення експертизи щодо визнання його недієздатним. В один час спадкодавець набрид відповідачці і вона подзвонили щоб його забрали, при цьому відповідачка також сказала щоб більше його до неї не повертали. Це було зимою, а вдягнутий батько був зовсім не по сезону. З січня 2013 року по час смерті ОСОБА_5 відповідачка не дзвонила йому та не цікавилась ним. Коли батька забрали від відповідачки він був дуже худим і не пив води, оскільки відповідачка обмежила надання йому води аби той менше ходив в туалет. У 2014 році лікарі казали, що батько добре виглядає, навіть не можна сказати, що в нього такий важкий діагноз. При проведенні процедури з визнання ОСОБА_5 недієздатним в органі опіки пропонували взяти від нього генеральну довіреність, але позивач відмовився, адже це незаконно, натомість відповідачка таку довіреність оформила. Якось відповідачка забрала кітель померлого з орденами наче для святкуванням 9 травня, але ордени так і не повернула. Свідок стверджує, що лікуванням спадкодавця та його похороном займалась вона та позивач, натомість відповідачка жодної уваги та інтересу до ОСОБА_5 не виявляла. У 2008 році позивач намагався уникнути операції батька, адже це стосувалось голови, але відповідачка не повідомивши зробила йому операцію. За чиї кошти була проведена операція свідку не відомо. Про наявність заповіту стало відомо у жовтні 2014 року і позивач його оскаржив, однак рішення не було на його користь. Померлий отримував пенсію приблизно 2600-2700 грн. та потребував матеріальної допомоги.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 суду показав, що сторони у справі є братом та сестрою, а він працював разом з їх батьком, тому бував у них та знає цю родину. Свідок знайомий з чоловіком відповідачки, який і познайомив його з померлим. За твердженням свідка померлий скаржився на свого сина, казав що він забрав в нього паспорт та забирає його пенсію. Це було у 2011 році. Саме відповідачка та її чоловік доглядали батька та допомагали йому, померлий казав, що донька його єдина радість, а син все з нього тягне, ще й в психіатричну лікарню відправив. Відповідачка допомагала своєму батьку та доглядала його, померлий приблизно рік у неї жив. Відповідачка робила батьку операцію. На думку свідка, саме син ухилявся від надання допомоги і батько його боявся.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 суду показав, що він є чоловіком відповідачки. Приблизно у 1977 році познайомився з позивачем і на той час відносини між родинами були добрі. Коли позивач вселився зі своєю родиною до своїх батьків у них почались конфлікти, дружина ОСОБА_5 невдовзі померла, а останній почав кожного ранку приїжджати до свідка аби поїсти та помитись. В 2008 році ОСОБА_5 захворів на рак і позивач один раз звозив його до лікаря та в подальшому відмовився допомагати. Відповідачка займалась здоров`ям свого батька, звернулась із ним до онкоклініки, там зробили операцію, потім другу і він одужав. Після цього ОСОБА_5 якось приїхав до свідка та сказав, що більше не може жити зі своїм сином, померлий щодня приїжджав до свідка. Позивач забрав у свого батька кошти та документи і постійно намагався влаштувати його до психіатричної лікарні. Як виявилось померлий залишив заповіт про який свідку нічого не було відомо. Після проведення операцій померлий довго проживав у своєї доньки, а потім сказав, що буде проживати у своїх дітей по черзі, по одному тижню. Десять років позивач забирав у померлого кошти і ОСОБА_5 казав, що син і його дружину довів. Коли позивач забрав у батька документи, останній звернувся до поліції. Свідок зазначає, що коли він почав робити в своїй квартирі ремонт у цей час ОСОБА_5 проживав у позивача, однак син постійно намагався влаштувати його в психіатричну лікарню. Свідок вказує, що саме відповідачка годувала свого батька, купляла йому одяг, облаштувала йому окрему кімнату і він проживав у дочки з 2011 по 2013 роки, а син за цей час навіть ні разу не зателефонував. Коли ОСОБА_5 проживав у свого сина він його навіть не годував, батько сам готував собі їжу, а також його кормила відповідачка. Позивач писав звернення до різних інстанцій аби принизити відповідачку. Коли відповідачка та свідок дзвонили батьку позивач казав, що той на вулиці, а виявилось, що він батька до психіатричної лікарні влаштував, тому відповідачка та свідок забрали ОСОБА_5 з лікарні і він жив із ними. Свідок стверджує, що до початку 2013 року померлий проживав із ним і за цей час позивач жодного разу батька не відвідав. У свідка та померлого були добрі стосунки. Свідок вказує, що до самої смерті позивач та його дружина не випускали ОСОБА_5 з квартири. За поховання ОСОБА_5 домовлялась здається дружина позивача, але все оплачував свідок, за виключенням труни. Свідок стверджує, що виключно він та відповідачка доглядали померлого.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 суду показав, що позивач є його зятем, а відповідачку він не знає. У 2006 році донька свідка народила онука та доглядала за ним і своїм свекром, а позивач заробляв кошти. Свідок часто приходив в квартиру до доньки і відповідно познайомився з померлим, час від часу з ним спілкувався. Свідок стверджує, що саме його донька весь час доглядала ОСОБА_5 , возила його до лікарні тощо. Коли у 2011 році було весілля іншої доньки свідка позивачу та його дружині треба було поїхати у справах десь на 2 дні, однак відповідачка відмовилась доглянути свого батька, тому позивач попросив це зробити свідка і свідок пару днів доглядав за ОСОБА_5 . Свідок стверджує, що жодного разу не бачив відповідачку. Дні народження ОСОБА_5 святкували в квартирі на вул. Березняківській, але донька жодного разу на свято не приїжджала. Позивач та його дружина завжди возили ОСОБА_5 з собою, він хворів, лежав у лікарні «Павлова», донька свідка за ним доглядала, возила йому разом з позивачем передачі. По більшій частині померлий жив зі своїм сином та його дружиною і саме вони надавали йому допомогу. Доньку померлого свідок ніколи не бачив, чув від ОСОБА_11 , що його донька погані котлети робить. За твердженням свідка померлий постійно жив з позивачем та його дружиною. Також свідку відомо, що померлий хворів на психічне захворювання.

Допит інших свідків зі сторони позивача та зі сторони відповідача ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ) був відкликаний сторонами спору.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що сторона відповідача каже неправду та вводить суд в оману, померлий сам втратив документи і не міг пояснити де саме. Літом 2006 року батько пішов з дому та заблукав і з того часу стан його здоров`я став погіршуватись. Позивач вказує, що померлий не міг працювати і такі дані є неправдою. Відповідачка та її чоловік лише прийшли на похорон, постояли та пішли. Позивач зазначає, що хотів аби пенсія батька накопичувалась на рахунку щоб потім знайти для нього добрий пансіонат, але відповідачка бажала лише поділити кошти. Пізніше вона зняла приблизно 70-100 тис. грн., а сам позивач зняв лише останні дві пенсії. Позивач мав намір стати опікуном батька, однак відповідачка була проти цього. Останній рік до смерті батька відповідачка жодного разу його не відвідувала та не телефонувала, просто відмовилась від батька і тільки знімала його кошти. Заповіт батька з`явився у той час коли він проживав у відповідачки, оскільки від неї було ближче до лікарні. В 2011 році коли померлий вже перебував у лікарні «Павлова» з`явились якісь заяви про те, що наче позивач забрав у свого батька документи. Позивач зазначає, що на експертизу померлого не могли доставити десь 10 разів, оскільки відповідачка цього не бажала. Коли іноді батько бував у відповідачки, позивач давав їй ліки для батька, але вона казала, що на думку якихось лікарів це погані ліки і взагалі ліки вже не допомагають. Коли померлий пробув у відповідачки тиждень позивач помітив, що він не п`є води, на що відповідачка пояснила, що це для того аби рідше ходив до туалету. Коли батько був вже зовсім хворим відповідачка від нього відмовилась та передала його позивачу. Стан здоров`я померлого погіршився у 2010 році. Відповідачка ніякої допомоги батьку не надавала, насильно тримала його у себе, обманним шляхом поновила його документи та знімала пенсію померлого. Пенсія у померлого була близько 3000,00 грн. і на той час це були гарні кошти. Коли померлому робили операцію на вусі то у лікарні його відвідував і сам позивач і відповідачка, операцію оплачувала відповідачка, але за кошти померлого. Позивачу відомо про те, що відповідачка хворіла, однак вона про це позивачу не сказала.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що відповідачка має бути усунута від спадкування, адже спадкодавець знаходився у тяжкому, безпорадному стані, мав похилий вік, що підтверджується рішення суду про визнання його недієздатним, яке відповідачкою не оскаржувалось. Треба враховувати, що очевидним є те, що захворів ОСОБА_5 не перед самим ухваленням відповідного рішення. Стороною відповідача не надано жодних доказів про те, що відповідачка надавала допомогу покійному. Операція померлому була проведена ще у 2008 році, натомість сторона позивача стверджує, що починаючи саме з 2010 року відповідачка жодної допомоги своєму батьку не надавала. Позивач, його батько та дружина позивача проживали в одній квартирі. ОСОБА_5 був визнаний недієздатним рішенням суду, і з цією заявою до суду звертався саме позивач, оскільки померлий жив із ним і він про нього турбувався, натомість відповідачка з такою заявою не зверталась. Померлий захворів на психічну хворобу ще з 2010 року, і позивач та його дружина піклувались про нього, а відповідачка про батька не турбувалась, ухилялась від надання йому допомоги. На думку представника, наявні всі передбачені ст. 1224 ЦК України обставини для усунення відповідачки від права на спадкування, адже спадкодавець перебував у похилому віці та безпорадному стані. У даному випадку спадкування відбувається за заповітом і цей заповіт позивач намагався оскаржити, але у задоволенні позову було відмовлено. На переконання представника, у відповідності до положень ст. 1224 ЦК України можна усунути від права на спадкування за заповітом. Рішення про визнання померлого недієздатним було ухвалене у 2013 року і протягом 1 місяця орган опіки мав призначити опікуна, однак цього не відбулось.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просить відмовити у задоволенні позовних вимог і додатково пояснив суду, що у даному випадку спадкування відбувається за заповітом, а усунути від спадкування можна лише за законом. І навіть при спадкуванні за законом треба довести наявність сукупності обставин, які позивачем не доведені. Крім того, відповідачка є пенсіонеркою, перенесла інсульт та інфаркт, тому не можна казати, що вона могла ухилятись він надання допомоги. Позивач намагався оспорити заповіт в судовому порядку, однак рішенням суду від 07.12.2020 року у задоволенні позову відмовлено і з цим позовом про усунення від права на спадкування позивач звернувся із пропуском строку позовної давності, тому представник просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Позивачем не доведено, що відповідачка ухилялась від надання допомоги, робила це умисно, що мала можливість надання допомоги, а також що спадкодавець перебував у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу і потребував сторонньої допомоги. Обставини встановлені рішенням суду за позовом про визнання заповіту недійсним спростовують твердження позивача про те, що відповідачка з 2008 року навмисно ухилялась від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю при можливості її надання та що спадкодавець з 2005 року перебував в безпорадному стані. Спадкодавець на час складання заповіту у 2008 році та ще 4 роки потому був працездатною людиною, самостійно пересувався містом на громадському транспорті, проживав зі своєю донькою, допомагав виконувати доручення по господарству. При цьому, між батьком та сином виникали непорозуміння, про що свідчать звернення померлого до різних державних установ. До 31.03.2012 року ОСОБА_5 працював та отримував пенсію, отже не перебував у безпорадному стані і не потребував сторонньої допомоги, у тому числі матеріальної.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, покази свідків, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідачка є рідними братом та сестрою й рідними дітьми ОСОБА_5 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження, копією свідоцтва про шлюб батьків сторін спору та копією свідоцтва про укладення шлюбу відповідачки (Т. 1, а.с. 203-206, 220).

Мати сторін ОСОБА_16 згідно копії свідоцтва про смерть померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (Т. 1, а.с. 207).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 05.04.1993 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 (Т. 1, а.с. 208-209).

За змістом інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації від 28.07.2016 року, квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за: 2/3 частини ОСОБА_5 , ОСОБА_17 (в рівних частинах) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла Харківської районної державної адміністрації 05.04.1993р.; 1/3 частини ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 16-ю Київською держнотконторою 02.08.2007р., №5-1469 (Т. 1, а.с 247).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтва про смерть (Т. 1, а.с. 9, 196).

За життя померлий склав заповіт від 12.05.2008 року, яким заповів належні йому 2/3 частини кв. АДРЕСА_1 : позивачу - у розмірі 2/9 частин та відповідачці - у розмірі 4/9 частин (Т. 1, а.с. 30, 198).

08.08.2014 року відповідачка звернулась до приватного нотаріуса із заявою у якій зазначила, що вона є спадкоємицею за заповітом від 12.05.2008 року до майна її померлого батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . На день смерті ОСОБА_5 залишилось майно, яке вона приймає (Т. 1, а.с. 28, 43, 195).

22.09.2014 року позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою у якій зазначив, що він є спадкоємцем за заповітом від 12.05.2008 року до майна його померлого батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . На день смерті ОСОБА_5 залишилось майно, яке він приймає (Т. 1, а.с. 29, 42, 215).

За змістом витребуваної судом копії матеріалів спадкової справи до майна померлого ОСОБА_11 , останній мав у власності акції ВАТ «Готельний комплекс «Русь» в кількості 350 шт., що підтверджується копією сертифікату акцій серії А №14811. (Т. 1, а.с. 211).

Також, ОСОБА_5 мав вкладні рахунки у ПАТ «Державний ощадний банк України» з загальною сумою коштів на них - 13014,07 грн. та відсутністю заповідального розпорядження (Т. 1, а.с. 227).

Крім того, за повідомленням Відділу Держземагенства у Радомишльському районі Житомирської області від 18.10.2014 року за померлим ОСОБА_5 рахується земельна ділянка загальною площею 0,2066 га. на підставі рішення виконкому від 25.08.1998р. Кримоцької сільської ради для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №22 Серія ЖТ 21-01-0022. від 30.11.2000р. (Т. 1, а.с. 230-231).

Згідно довідки ЖРЕО №30 від 13.08.2014 року ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 28.06.1988 року по 19.06.2014 року (Т. 1, а.с. 10, 197).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.02.2013 року у справі №2604/5033/2012 задоволено заяву ОСОБА_1 та визнано його батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , недієздатним (Т. 1, а.с. 11-12).

За змістом листа Київського міського клінічного онкологічного центру №776 від 20.04.2018 року, ОСОБА_5 в період з 17.03.2008 р. по 21.03.2008 р. перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КМКОЦ з приводу раку шкіри лівої вушної раковини (Т. 1, а.с. 13).

Згідно копії клопотання ОСОБА_7 до слідчого Дніпровського УП ГУ НП України в м. Києві від 23.03.2018 року, остання просила надати їй, як представнику потерпілого, для ознайомлення матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні за підозрою у вчиненні ОСОБА_9 та ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України (Т. 1, а.с. 14).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.12.2020 року у справі №755/4850/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 12.05.2021 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним (Т. 1, а.с. 15-25, 118-131).

У матеріалах справи наявна копія звернення від імені ОСОБА_5 до начальника ГУ МВС України в м. Києві, датована 07.01.2012 р., у якому зазначена адреса проживання заявника: АДРЕСА_3 та згідно якого заявник вказував, що на теперішній час він проживає у своєї доньки, а його син з дружиною та двома дітьми проживає у кв. АДРЕСА_1 . Заявник отримує добру пенсію і питання свого проживання у власній квартирі вирішував самостійно до квітня 2011 року. До квітня заявник отримував пенсію самостійно, а в травні до ощадкаси разом з ним пішла дружина сина і коли він отримав пенсію у розмірі приблизно 4800,00 грн., вона забрала в нього кошти та документи і з того часу ані коштів, ані своїх документів заявник не бачив. Син сказав, що тепер пенсію буде отримувати він і документів не віддасть та харчуватись заявник буде разом з родиною свого сина. Неодноразові звернення до сина результату не дали і заявник з червня пенсію не отримує. Син змінив замки в квартирі і без його дозволу заявник не може потрапити до квартири. До дочки син відвозить заявника на автомобілі. Залишившись без документів заявник не має змогу придбати собі навіть газету, не говорячи вже про щось інше. В цей період син поклав заявника до військового шпиталю аби довести його недієздатність та заволодіти належною йому квартирою і пенсією. У доньки заявника в жовтні, на початку листопада розпочався ремонт, тому заявник проживав у себе вдома. В кінці жовтня син запропонував поїхати до шпиталю, однак насправді відвіз заявника до Павловської лікарні та лишив там на цілий місяць. У лікарні лікарі повідомили заявника про те, що відсутні будь-які підстави для його перебування у лікарні, однак сину потрібна була довідка про серйозну хворобу заявника, про те, що він не може сам приймати рішення, аби оформити над заявником опіку. Доньці він про це не сказав та не піднімав слухавку коли вона дзвонила. Донька розшукала заявника у лікарні і після виходу з лікарні забрала заявника проживати до себе. Після цього заявник неодноразово прохав сина повернути йому паспорт, ощадкнижку, пенсійне посвідчення тощо, але син відмовив. За відсутності паспорта заявник не може отримувати пенсію та оформити спадщину. Заявник прохав допомогти повернути документи або отримати новий паспорт (Т. 1, а.с. 53-56).

Згідно довідки №59/9443 від 26.03.2012 року виданої Шевченківським РУ ГУМВС України в м. Києва, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , прож: АДРЕСА_3 , 26.03.2012 року звернувся до Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві із заявою з приводу виявлення відсутності документів, а саме: паспорту громадянина України, пенсійного посвідчення, посвідчення учасника війни, посвідчення ветерана, свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, ощадної книжки виданої на ім`я ОСОБА_5 . Матеріали зареєстровані до ЖРЗПЗ №9449 від 26.03.2012 року та проводиться подальша перевірка (Т. 1, а.с. 57).

За змістом листа Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві від 11.02.2012 року на ім`я ОСОБА_5 на адресу: АДРЕСА_3 , заява по факту не повернення документів гр. ОСОБА_1 розглянута. За даним фактом проведено перевірку, під час якої встановлено, що дійсно, документи знаходяться у гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Документи він не повертає так-як боїться, що батько можете їх згубити. Також він повідомив, що терміново їх поверне, якщо батьку знадобляться документи при лікуванні, або при знятті грошових коштів з картки для використання їх на медикаменти або лікування. За результатами перевірки прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи керуючись п. 2 ст. 6 КПК України (Т. 1, а.с. 58).

У матеріалах справи наявна копія постанови затвердженої начальником Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві від 10.02.2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи, зміст якої є аналогічним змісту вище описаного супровідного листа до цієї постанови (Т. 1, а.с. 59-60).

На підтвердження тієї обставини, що померлий певний період проживав саме у своєї доньки - відповідачки у справі, стороною відповідача додано до свого відзиву копію поштового конверту, зміст якого свідчить про те, що станом на квітень 2012 року поштова кореспонденція від правоохоронних органів направлялась на ім`я ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 (Т. 1, а.с. 61).

За змістом копії нотаріально посвідченої довіреності від 11.04.2012 року, ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_9 управляти та розпоряджатися своїм майном. Довіреність була видана строком на три роки і в її змісті наведене фактичне місце проживання довірителя: АДРЕСА_3 (Т. 1, а.с. 66).

Відповідно до довідки ГУ Пенсійного фонду України в м. Києві від 03.04.2012 року, ОСОБА_5 знаходиться на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Т. 1, а.с. 67).

Згідно довідки ЖРЕО-418 від 14.03.2008 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані дві особи: власник ОСОБА_5 з 1988 року та онук ОСОБА_17 з 2004 року (Т. 1, а.с. 68).

За змістом довідки №47 від 18.07.2012 року, ОСОБА_5 працював у ПАТ «Готель «Прем`єр Палац» з 01.01.2005 року по 31.03.2012 року на посаді начальника транспортного відділу (Т. 1, а.с. 69).

Наведені дані про роботу ОСОБА_5 підтверджуються і копією наявної в матеріалах справи трудової книжки ОСОБА_5 (Т. 1, а.с. 70-77).

Відповідно до даних Пенсійного фонду України щодо індивідуальних відомостей про застраховану особа форми ОК-5 по ОСОБА_5 стосовно сум заробітку у ПАТ «Готель «Прем`єр Палац» для нарахування пенсії, суми заробітку по роках мали наступний розмір: у 2005 році - 40554,00 грн.; у 2006 році - 47913,00 грн.; у 2007 році - 54450,48 грн.; у 2008 році - 64339,93 грн.; у 2009 році - 72166,91 грн.; у 2010 році - 72873,71 грн.; у 2011 році - 84552,40 грн.; у 2012 році - 19081,08 грн. (Т. 1, а.с. 78-79).

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1224 ЦК України передбачені умови усунення від права на спадкування як за законом, так і за заповітом.

У частині п`ятій статті 1224 ЦК України зазначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Зміст наведеної норми закону свідчить, що за правилами цієї частини від права на спадкування можуть бути усунуті спадкоємці при здійсненні спадкування за законом, тобто положення ч. 5 ст. 1224 ЦК України не розповсюджуються на випадки спадкування за заповітом.

Поряд із цим, не дивлячись на те, що позивач впродовж розгляду справи основну свою увагу приділяв спадкуванню частини належної спадкодавцю квартири, якою ОСОБА_5 розпорядився шляхом складання заповіту, суд у відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України має розглядати справу в межах заявлених позовних вимог.

Зі змісту позовних вимог позивача вбачається, що він просить усунути від права на спадкування ОСОБА_4 після померлого ОСОБА_5 .

Отже, позовні вимоги стосуються питання усунення відповідача в цілому від права на спадкування, без розмежування права на спадкування за законом чи за заповітом.

Відповідно до положень ст.ст. 1233, 1235 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Статтями 1236, 1245 ЦК України визначено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

За матеріалами справи встановлено, що до складу спадщини померлого ОСОБА_5 входить не лише належна йому частина квартири, яка була розподілена за заповітом, а й інше вище вказане майно, у тому числі земельна ділянка, яка не була охоплена заповітом померлого.

Отже, у даному випадку спадкування здійснюється як за заповітом, так і за законом, а сторони у справі є спадкоємцями першої черги як рідні діти померлого, подали заяви про прийняття спадщини, і ураховуючи конструкцію позовних вимог, суд має перевірити посилання сторін щодо наявності підстав для усунення від права на спадкування, передбачені ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосовно іншого майна померлого, за виключенням того, яке спадкується згідно заповіту.

Частиною 6 ст. 1224 ЦК України встановлено, що положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Вимоги про усунення спадкоємця від права на спадкування можуть бути пред`явлені особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд ураховує, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.02.2013 року у справі №2604/5033/2012 ОСОБА_5 був визнаний недієздатним, відповідно потребував опіки.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Відповідна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 травня 2021 року, справа №336/1691/19, від 21 березня 2018 року в справі №337/6000/15-ц, від 4 липня 2018 року в справі № 404/2163/16-ц, від 29 червня 2021 року в справі № 750/9209/20-ц.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому, відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Аналогічні висновки щодо тлумачення і застосування частини п`ятої статті 1224 ЦК України містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 200/21452/15-ц (провадження №61-18578св18), від 30 травня 2019 року у справі № 346/1178/17 (провадження № 61-48393св18), від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18), від 02 березня 2020 року у справі № 133/1625/18 (провадження № 61-1419св20), 19 травня 2020 року у справі № 453/968/17 (провадження № 61-17623св19), 01 червня 2020 року у справі № 431/5445/19 (провадження № 61-6789св20).

Позбавлення особи права на спадкування - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

На переконання суду позивач не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів для висновку про те, що відповідачка ухилялась від надання допомоги своєму батькові, що він висловлював прохання або бажання про надання допомоги з боку своєї доньки, а вона свідомо ухилялася від надання такої допомоги.

Позивачем не надано належних, допустимих та безспірних доказів, що є його процесуальним обов`язком, щодо дійсного, свідомого ухилення відповідачки від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її наданні; потреби спадкодавця в допомозі та тривалому догляді саме від відповідачки.

Доказів того, що спадкодавець потребував допомоги саме від доньки, звертався до неї за такою допомогою, а остання у свою чергу, умисно ухилялась від надання допомоги, що могло бути підставою для усунення від права на спадкування, матеріали справи не містять. Слід зазначити, що ненадання допомоги саме по собі не свідчить про ухилення від надання такої допомоги. При цьому, у цій справі не доведено й саме по собі ненадання відповідачкою допомоги.

Таким чином, одночасного настання наведених вище обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності не підтверджено відповідними доказами, тому відповідачка, як спадкоємець, не може бути усунута від спадкування за законом після смерті свого батька - ОСОБА_5 .

Судом встановлено, що у певні періоди, які не заперечувались сторонами, ОСОБА_5 проживав у відповідачки, вона займалась питанням його оперативного лікування, а самі по собі покази свідків не можуть бути достатніми та безспірними доказами ухилення відповідачки від надання своєму батьку допомоги, у розумінні положень ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Крім того, позивачем жодним чином не доведено, що відповідачка мала можливість надавати допомогу та догляд, ураховуючи, що вона 1951 року народження, із клопотанням про витребування доказів сторона позивача до суду не зверталась.

Необхідності матеріальної допомоги спадкодавцеві від відповідачки судом не встановлено, як і відсутні докази можливості надання нею такого виду допомоги.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходить із відсутності безспірних доказів на підтвердження одночасного настання всіх, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України, обставин.

За наведених обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Стосовно заяв сторони відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності і відмови у зв`язку із цим у задоволенні позовних вимог, суд зазначає, що у даному випадку не досліджує та не надає оцінки заяві сторони відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову по суті, за недоведеністю позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 19, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, ст.ст. 1216-1218, 1223, 1224, 1233, 1235, 1236, 1245, 1261 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 23.12.2022 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя -