Житомирський апеляційний суд
Справа №278/4129/21 Головуючий у 1-й інст. Татуйко Є.О.
Категорія 8 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №278/4129/21 за позовом ОСОБА_1 до Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, третя особа: приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Кулініч Наталія Адамівна, про визнання права власності в порядку спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 12 травня 2022 року, яке ухвалене під головуванням судді Татуйка Є.О. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області. Просила визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , житловою площею 128 кв.м, який залишився після смерті чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свій позов обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку та земельної ділянки. Заповіту чоловік не залишив. Мати померлого ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_5 подали заяви про відмову від прийняття спадщини на її користь. Отже, після смерті чоловіка є єдиним спадкоємцем за законом першої черги. Звернулася до нотаріальної контори з заявою по прийняття спадщини, але видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Кулініч Н.А. відмовилася у зв`язку з відсутністю документа, що підтверджує право власності на житловий будинок. Свідоцтво про право власності на земельну ділянку отримала. Як спадкоємець першої черги, позбавлена можливості оформити свої спадкові права на майно, яке залишилося після смерті чоловіка та вимушена звертатися до суду із відповідним позовом.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 12 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що після смерті ОСОБА_2 залишилася спадщина, до складу якої, у тому числі, входить будинок, який побудований за життя померлим із усіма дозволами, будівельними документами та на власній приватизованій земельній ділянці, але будинок не був зареєстрований в державному реєстрі. Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Верховний Суд у постанові від 22 вересня 2021 року в справі №227/3750/19 висловив правову позицію про те, що оформлення спадщини через визнання права власності судом допускається тільки за умови, якщо це право не можна захистити в нотаріальному порядку. Переконана у тому, що іншого варіанту захисту спадкових прав, окрім судового, не існує. Суд не звернув уваги на той факт, що будівництво житлового будинку не є самочинним, оскільки здійснювалося у відповідності до вимог чинного законодавства. Враховуючи той факт, що вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, на який знаходиться житловий будинок, вважає, що має право на оформлення спадщини на житловий будинок через визнання за нею права власності судом. Також вона самостійно здійснює захист своїх прав та інтересів, без отримання правничої допомоги через матеріальні труднощі, а тому вважає, що суд першої інстанції зобов`язаний був здійснити низку заходів та належним чином надати їй роз`яснення щодо невчинення певних процесуальних дій, що не було здійснено судом першої інстанції. У зв`язку з цим, просить долучити до матеріалів справи докази, які підтверджують той факт, що будівництво будинку здійснювалося у відповідності до норм та стандартів чинного законодавства та на спеціально відведеній земельній ділянці. Крім того, суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання стосовно витребування копії спадкової справи, яка була необхідною для з`ясування усіх обставин справи та правовідносин, а також не звернув увагу на наявну в матеріалах справи довідку про склад спадкоємців. Наголошує на тому, що в справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Інші спадкоємці за законом першої черги відмовилися від прийняття спадщини на її користь, а тому вони не можуть бути відповідачами в справі. Належним відповідачем є Березівська сільська рада, яка не заперечує стосовно визнання за нею (позивачем) права власності на будинок в порядку спадкування після смерті чоловіка, що свідчить про непорушення права та інтереси інших осіб. Ефективний засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи до суду не з`явилися. Про причини неявки не повідомили та клопотань про відкладення розгляду справи не спрямовували. Навпаки, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить провести розгляд справи без її участі. Березівська сільська рада спрямувала лист про розгляд справи за відсутності представника та зазначила, що проти задоволення позову не заперечує. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (а.с.95,97,100).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спадкодавець за життя не мав зареєстрованих прав власності на спірний житловий будинок, оскільки таке та новостворене майно з часу його побудови в 2008 році не було введено в експлуатацію (тобто, не досліджено спеціально уповноваженим на то компетентним органом державної влади) та не зареєстровано у встановленому законом порядку, а отже, таке майно не можна успадкувати, оскільки воно не входить до спадкової маси. До реєстрації права власності на таке майно або до завершення його будівництва спадкодавці можуть успадкувати лише матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створенні майна). Однак, із відповідною заявою позивач не зверталася і суд позбавлений можливості виходити за межі заявлених та вирішуваних в рамках даної справи вимог. Також вимоги пред`явлено не до належного відповідача, оскільки надані позивачем та досліджені раніше судом матеріали не свідчить про порушення, не визнання або оспорювання саме відповідачем прав позивача у зазначених правовідносинах. Такі фактичні обставини справи у сукупності із вимогами процесуального закону, визначеними частиною першою ст.2 ЦПК України, свідчать про самостійні підстави для відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів не може повністю погодитися з висновком суду першої інстанції з таких мотивів.

Відповідно до положень частини другої ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

У судовому порядку право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті (ст.ст.1217,1218 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За положеннями ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Матеріалами справи доводиться, що позивач із 1989 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (а.с.6-7). Спадкодавець заповіту на випадок смерті не залишив, а тому спадкування відбулося за законом.

Відповідно до частини третьої ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша ст.1270 ЦК України).

Із довідки, виданої Іванівським старостинським округом виконкому Березівської сільської ради від 26 лютого 2021 року №276/03.І, вбачається, що ОСОБА_2 на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із ним, за вищевказаною адресою на день смерті та протягом шести місяців після смерті були зареєстровані та проживали: дружина ОСОБА_1 , син ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_5 , онук ОСОБА_6 та онука ОСОБА_7 (а.с.11). За інформацією із довідки приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Кулініч Н.А. від 10 березня 2021 року №62/02-14, спадкову справу №44/2020 до майна померлого ОСОБА_2 заведено 23 червня 2020 року. Згідно зі спадковою справою заяву про прийняття спадщини подала дружина померлого - спадкоємець за законом ОСОБА_1 . Заяви про відмову від прийняття спадщини на користь дружини померлого ОСОБА_1 подали спадкоємці за законом: мати померлого ОСОБА_3 , син померлого ОСОБА_4 та дочка померлого ОСОБА_5 (а.с.10). Така ж інформація про прийняття спадщини та відмови від прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 , міститься у свідоцтві про право на спадщину за законом, яке видане 22 березня 2021 року позивачу на земельну ділянку з кадастром номером :02:001:0134, загальною площею 0,12 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21).

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Така судова практика є сталою.

За умови відкриття спадщини за законом, прийняття спадщини дружиною померлою, яка постійно проживала із чоловіком на час її відкриття, відмовою впродовж шести місяців після смерті спадкодавця інших спадкоємців першої черги за законом (матір`ю померлого, сином та дочкою) від прийняття спадщини після смерті відповідно сина та батька на користь позивача, тобто дружини померлого, за відсутності інших спадкоємців за законом, - Березівська сільська рада Житомирського району Житомирської області є належним відповідачем у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом, оскільки наявність спадкоємця за законом першої черги (дружини померлого) унеможливило доступ до спадщини потенційним спадкоємцям наступних черг за законом, а тому висновок суду першої інстанції про те, що відповідач неналежний є помилковим. Натомість посилання апеляційної скарги з цього приводу грунтуються на положеннях закону та обставинах справи.

Із огляду на вищевикладене задоволення клопотання про витребування спадкової справи лише безпідставно затягне перегляд апеляційної скарги, враховуючи, що об`єктивно можливо її розглянути без витребування спадкової справи, бо зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду, а доводи апеляційної скарги з цього приводу є неприйнятними.

Приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Кулініч Н.А. 22 березня 2021 року №61/02-31 винесена постанова про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю документа, що підтверджує право власності на житловий будинок (а.с.8-9).

Довідкою Комунального підприємства «Житомирське обласне бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 15 липня 2020 року №2783 підтверджується, що право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано (а.с.12).

Докази, які приєднані до апеляційної скарги та не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом за наявності виняткового випадку. Відповідно до відомостей, що містяться в будівельному паспорті, виданому Комунальним підприємством «Архітектура» Житомирської районної ради 28 квітня 2006 року, ОСОБА_2 був забудовником житлового будинку два, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та рішенням Іванівської сільської ради від 01 листопада 2005 року йому безкоштовно була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,12 га для будівництва за адресою АДРЕСА_1 , на яку позивачу вже видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.76-83).

У технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1 , який замовила позивач та виготовило КП «Житомирське обласне міжміське БТІ» у липні 2020 року, в графі «рік спорудження» зазначено - 2008 рік (а.с.13-17). Доводи апеляційної скарги та додані до неї письмові докази не спростовують дату спорудження спірного житлового будинку.

Відповідно до частин першої та другої ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Положення частини другої ст.331 ЦК України слід розуміти у системному зв`язку з положеннями ст.182 ЦК України щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає жодних винятків. Як правило, усі об`єкти нерухомого майна в силу своєї специфіки після завершення будівництва підлягають прийняттю в експлуатацію та державній реєстрації.

Отже, для того, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття до експлуатації; 3) державна реєстрація. Доки ці умови не виконано, особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано у процесі цього будівництва (створення майна), як правильно зазначив суд першої інстанції.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частина п`ята ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Частиною восьмою ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року в справі №6-159цс15 та у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2019 року в справі №166/942/18 і судова практика з цього питання чітка.

Разом із тим, реєстрація (оформлення) права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них (надалі - об`єкти), що закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року регулюється Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі Порядок).

Відповідно до Закону України від 15 квітня 2014 року №1212-VII «Про внесення змін до ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» доповнено частиною третьою, якою передбачено, що для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об`єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт у разі його відсутності, є виписка з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою.

Згідно з пунктом 42 Порядку, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Для проведення державної реєстрації прав власності на об`єкти, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

Як вже зазначалося вище, відповідно до технічного паспорта житловий будинок АДРЕСА_1 збудований у 2008 році, тобто після 05 серпня 1992 року, а тому потребував обов`язковому прийняттю в експлуатацію як новостворене нерухоме майно та проведенню державної реєстрації права власності на нього, що спадкодавцем за життя здійснено не було, а тому житловий будинок не є об`єктом цивільних прав та до спадкової маси як нерухоме майно (річ) не увійшов і на нього не може бути визнано право власності за спадкодавцем в порядку спадкування за законом у судовому порядку. Суд не може підміняти органи державної влади, які відповідно до законодавства України уповноважені приймати житлові будинки до експлуатації та проводити державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову про визнання за позивачем права власності на спірний житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, але припустився помилки у викладенні мотивів такої відмови щодо належності відповідача.

У судовому процесі відсутній будь-який сенс в розрізі питання щодо реальної можливості захисту прав позивача у обраний ним спосіб, тобто визнання права власності на об`єкт.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що не існує іншого способу захисту, крім судового, не відповідають дійсності.

Під час розгляду цієї справи вже наголошувалося на тому, що спадкодавцю у встановленому законом порядку була виділена земельна ділянка та наданий дозвіл на будівництво житлового будинку на ділянці площею 0,12 га, на яку позивачу, як спадкоємцю за законом першої черги видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

Згідно з п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно з законом, то у разі смерті забудовника його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.

Якщо об`єкт будівництва не був прийнятий до експлуатації або право власності не було зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності. Таким чином, спадкоємець має право звернутися до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верхового Суду від 12 серпня 2019 року в справі №607/9408/16-ц, від 01 квітня 2020 року в справі №707/1803/16-ц та від 28 травня 2020 року в справі №2-2317/11.

Посилання в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду в інших справах не є релевантним, оскільки у справах встановлені інші фактичні обставини та інші підстави позовів, що у свою чергу призводить до іншого матеріально-правового регулювання спірних відносин.

Із огляду на вищевикладене, відповідно до положень ст.376 ЦПК України апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції та викладає його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 12 травня 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 13 січня 2023 року.