печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання: Луста В.І.,

учасники справи:

позивач: не з`явився

представник відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа: Департамент патрульної поліції , про визнання дій протиправними, відшкодування збитків та моральної шкоди, -,

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» де просив суд:

визнати незаконними дії службових осіб АТ «Укрзалізниця» щодо позбавлення позивача, права отримання послуги з пасажирського перевезення з м. Херсон до м. Київ;

стягнути з АТ «Укрзалізниця» на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 363,98 грн.;

стягнути з АТ «Укрзалізниця» на користь позивача моральну шкоду у розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим що 27.10.2021 він придбав посадочний документ 000В432А-СЕЕЗ-9В98-0001 на 102-й потяг, вагон 04, місце 006. сполученням Херсон - Київ Акціонерного товариства «Українська залізниця», з місцем посадки о 19 годині 40 хвилин 28.10.2021 на залізничному вокзалі м. Херсона.

27.10.2021 з метою перевірки стану свого здоров`я позивач звернувся до лікарів поліклініки №3 комунального некомерційного підприємства «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є. Карабелеша» та за результатами лабораторного обстеження отримав консультативний висновок спеціаліста № 421, в якому зазначено про негативний результат швидкісного тесту на COVID-19.

28.10.2021 позивач прибув на залізничний вокзал м. Херсона та, перебуваючи на пероні цього вокзалу надав провіднику четвертого вагону потягу 102, сполученням Херсон - Київ, посадочний документ 000В432А-СББЗ-9В98-0001.

Провідник до вагону позивача не впустив та почав вимагати від нього медичні документи щодо стану мого здоров`я (щодо ознак COVID-19). Позивач повідомив про наявність такого документа, але зазначив, що такі відомості є конфіденційною інформацією - медичною таємницею. Після провідник покликав працівників поліції, які його не пропустили до вагону.

Позивач посилається норми щодо не допущення збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. А також на загальні умови про зобов`язання та умови про договір перевезення передбачені Цивільним кодексом України. Вважає дії деяких посадових осіб АТ «Укрзалізниці» незаконними. Позивачу на цій підставі заподіяно моральної шкоди.

Представник відповідача надав відзив на позов, проти позовних вимог заперечував. Вказує, що у позові треба відмовити з наступних підстав. Так, відповідач визнає позивачем придбання квитка, але вважає правомірними дії провідника про надання позивачем одного з документів, передбачених підпунктом 22 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відповідач додатково посилається на статтю 920 ЦК України та зазначає, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено статтею 920 ЦК України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами). Тобто враховуючи, що позивачем не було надано документів, передбачених вказаною вище постановою, про що зазначає сам позивач у позовній заяві, відповідач вважає, що поїздка позивача 28.10.2022 не відбулася з вини самого позивача, який не надав документа, що підтверджує проведення щеплення або ПЛР тесту.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року відкрито провадження по справі. Враховуючи положення статей 19, 274 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ, що виникають з трудових правовідносин розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився та надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

27.10.2021 позивач придбав посадочний документ 000В432А-СЕЕЗ-9В98-0001 на 102-й потяг, вагон 04, місце 6, сполученням Херсон - Київ, компанія яка надавала послуги є Акціонерне товариства «Українська залізниця». Місцем посадки о 19 годині 40 хвилин 28.10.2021 на залізничному вокзалі м. Херсона.

27.10.2021 з метою перевірки стану свого здоров`я позивач звернувся до поліклініки №3 комунального некомерційного підприємства «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є. Карабелеша» та за результатами лабораторного обстеження отримав консультативний висновок спеціаліста № 421, в якому зазначено про негативний результат швидкісного тесту на COVID-19.

Позивач вказує, а відповідач не заперечує, що провідник до вагону позивача не впустив вимагаючи спочатку медичні документи щодо стану мого здоров`я (щодо ознак COVID-19). Позивач повідомив про наявність такого документа, але зазначив, що такі відомості є конфіденційною інформацією - медичною таємницею.

Відповідно до ч. 2 ст. 908 ЦК України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 910 ЦК України встановлено, що за договором перевезення пасажира перевізник зобов`язується перевезти пасажира до пункту призначення, а у разі здавання багажу - доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка мас право на одержання багажу. Укладання договору перевезення пасажира та багажу з перевізником підтверджується видачею пасажирського квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Відповідно до пункту 2 Постанови КМУ від 19 березня 1997 року N 252 «Про Порядок обслуговування громадян залізничним транспортом», обслуговування громадян залізничним транспортом регулюється Законами України "Про транспорт", "Про залізничний транспорт", "Про підприємництво", "Про захист прав споживачів", "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", іншими актами законодавства, а також цим Порядком.

Статтею 29 закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» зазначено, що у рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Ппідпунктом 22 пункту 3 Постанови КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» здійснення перевезень пасажирів авіаційним та залізничним транспортом у міжобласному та міжнародному сполученнях без наявності у них (крім осіб, які не досягли 18 років) негативного результату тестування на COVID-19 методом полімеразної ланцюгової реакції або експрес-тесту на визначення антигена коронавірусу SARS-CoV-2, яке проведене не більш як за 72 години до дня поїздки; або документа, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації; або документа, що підтверджує отримання однієї дози дводозної вакцини, який може бути застосовано протягом 30 днів від дати введення дози; або міжнародного, внутрішнього або іноземного сертифіката. Перевізник несе відповідальність за наявність у всіх пасажирів (крім осіб, які не досягли 18 років) документів, передбачених цим підпунктом.

Системний аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що оскільки договірні відносини щодо перевезення виникають між пасажиром та перевізником, сторони повинні дотримуватися взятих на себе зобов`язань. В тому числі і встановлених та запроваджених обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Тому, суд вважає, що, будучи обізнаним з вказаною інформацією, позивач, все ж таки уклав на вказаних умовах договір перевезення пасажирів, що підтверджується видачею відповідних квитка, тому позивач зобов`язаний дотримуватись протиепідемічних заходів так само як і відповідач, який несе відповідальність за наявність пасажира відповідного документу.

Вказане, позивачем відповідними доказами, в розрізі положень статей 76-81 ЦПК України, підтверджено.

Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

З наведеного вбачається, що особа має право на відшкодування понесених збитків у разі порушення її цивільного права.

Суд доходить висновку, що права позивача відповідачем порушені не були. А отже заявлені позивачем сума матеріальної шкоди не підлягає відшкодуванню.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Суд доходить аналогічного висновку щодо моральної шкоди.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 81 УПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно із ст.141 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат.

Відповідно до положень ч. 2 ст.141 ЦПК України, з урахуванням того, що суд відмовив у задоволенні позову, судові витрати по стягненню судового збору не стягуються з відповідача.

Керуючись ст. ст. 908 910,920 ЦК України, пп.22 п. 3 постанови КМУ ««Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №1236 від 09.12.2020, ст.ст. 12,13,77,79, 81,263,264 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позовній заяві ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (Код , місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) третя особа: Департамент патрульної поліції, про визнання дій протиправними, відшкодування збитків та моральної шкоди - відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Остапчук Т.В.