БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/767/22, cправа № 361/3653/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» листопада 2022 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретарів судових засідань: Гафінчук Т.В., Степанюк А.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник позивача ОСОБА_1 адвокат Онопрієнко Зоя Володимирівна,

представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Маковій Віктор Володимирович;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, а також про визнання придбаного нерухомого майна особистою приватною власністю,

в с т а н о в и в:

28 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним вище позовом, який обґрунтовується тим, що з 03 травня 1988 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

13 жовтня 2016 року під час перебування у шлюбі ними придбана квартира АДРЕСА_1 . У цій квартирі вони разом з донькою, її чоловіком та онуком проживали до 2018 року.

Разом з тим, у грудні 2018 року відповідач ОСОБА_2 зібрав речі та покинув помешкання з підстав того, що у нього з`явилася інша жінка.

Таким чином, з грудня 2018 року по теперішній час фактично припинені шлюбні відносини між позивачем та відповідачем.

У січні 2020 року відповідач приїхав до квартири, однак через два тижні знову зник. З 2018 року у позивача окремий бюджет та відсутнє спільне господарство з відповідачем. Комунальні послуги оплачує вона з донькою.

За час спільного проживання у шлюбі спільною працею та за спільні кошти ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 у 2016 році придбана квартира, яка є їхньою спільною сумісною власністю. Відповідач з 1995 року не працює, що підтверджується копією його трудової книжки.

24 вересня 2020 року ОСОБА_1 самостійно за власні грошові кошти придбала однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Вартість квартири 184 500 грн. 00 коп.

У позовній заяві ОСОБА_1 просить суд: - встановити факт окремого проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з 20 грудня 2018 року по 28 квітня 2021 року у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин; - визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 .

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 зазначає, що спірна квартира була придбана спільно, у тому числі за рахунок грошових коштів, які отримувалися ним за договором позики від 15 вересня 2020 року у ОСОБА_3 у розмірі 100 000 грн.

00 коп.

Отримані в позику грошові кошти ОСОБА_2 були повернуті позикодавцю, про що свідчить письмова розписка від 15 березня 2021 року.

Крім того, у цій квартирі з часу придбання відповідач і проживає. Ним за власні грошові кошти зроблено в квартирі ремонт.

Позивач ОСОБА_1 проживає на території Автономної Республіки Крим у будинку відповідача за адресою: АДРЕСА_3 . Просить у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Онопрієнко З.В. дала пояснення про те, що позивач з відповідачем тривалий час перебувають у шлюбі.

З грудня 2018 року у них почали виникати сварки. З 20 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично припинені шлюбні відносини, з ініціативи останнього.

Позивач ОСОБА_1 працює шеф-кухарем в одному з закладів харчування в Автономній Республіці Крим. Відповідач не працює. Спірна квартира була придбана позивачем за власні кошти у 2020 році. Донька позивача попросила відповідача надати згоду на придбання квартири.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 пояснив, що вони ділили все порівну. У нього є нерухоме майно в Автономній Республіці Крим. Періодично приходить у квартиру, оплачує комунальні послуги.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 одружилися 03 травня 1988 року.

Як вбачається з копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 вересня 2020 року індексний номер 225481285,

- ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 06). Вартість квартири 184 500 грн. 00 коп.

Спірна квартира набута ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від

24 вересня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогором О.А., реєстраційний номер 1895.

У правочині зазначено, що квартира купується за згодою чоловіка ОСОБА_2 , що міститься в заяві, справжність підпису на якій засвідчується 24 вересня 2020 року за реєстровим № 1894 приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогором О.А.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

З повідомлення Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 10 червня 2021 року № 06-11/2777 видно, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 не зареєстрований та в реєстрі Територіальної громади не значиться.

Відповідно до копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від

11 квітня 2019 року № 3250-/7511 ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_4 .

Як вбачається з довідки про доходи від 12 травня 2021 року Пансіонату «Рітм «Трансбуд-2», ОСОБА_1 працює у цьому пансіонаті на посаді заступника директора з посадовим окладом у розмірі 25 000 крб. З 01.04.2018р. по 01.04.2020р. дохід ОСОБА_1 склав 75 000 крб. 00 коп.

Як видно з копії трудової книжки відповідача ОСОБА_2 , - він з 1995 року не був працевлаштований.

ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_3 .

Відповідачем до відзиву додано копію договору позики від 15 вересня 2020 року.

За цим правочином ОСОБА_3 надав у позику ОСОБА_2 у власність власні грошові кошти в розмірі 100 000 грн. 00 коп. для придбання квартири

АДРЕСА_2 . Грошові кошти повинні бути повернуті до 15 березня 2021 року.

Договір позики від 15 вересня 2020 року укладений у простій письмовій формі.

З копії розписки від 15 березня 2021 року вбачається, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 100 000 грн. 00 коп. відповідно до договору від 15 вересня 2020 року.

Свідок ОСОБА_4 дав показання про те, що він знає сусіда зверху біля двох, трьох років. Зараз він також проживає по сусідству. Проводив ремонт. Йому не відомо чи відповідач постійно проживає. Бачив його одного.

Свідок ОСОБА_5 дала показання про те, що вона знайома з позивачем із

2017 року. З 2018 року товаришують. Їй відомо, що відповідач з 2018 року покинув позивача й пішов до іншої жінки. У квартирі відповідач не проживає. Іноді приходить. Позивача за місцем розташування спірної квартири бачить часто, коли остання приїздить у місто Бровари. У 2018 році ОСОБА_1 привезла 15 000 доларів США і залишила у неї на зберігання. Вона була присутня при купівлі квартири у 2020 році. Квартиру придбавала позивач. Перед придбанням спірної квартири вона чекала внизу у будинку і у помешкання не піднімалася. У нотаріуса вона була. Розраховувалися. Вона дала 20 000 доларів США ОСОБА_1 5 000 доларів залишалися у неї. Ремонт в квартирі робився за кошти ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_2 не проживає з позивачем ОСОБА_1 . Коли розраховувалися у нотаріуса, то відповідач на десять хвилин приїздив.

Свідок ОСОБА_6 дала показання про те, що їй відомо про те, що родина позивача ОСОБА_1 переїхала з Автономної Республіки Крим. Її запросили допомогти в проведенні ремонтних робіт. Потоваришували. Вона часто бувала у позивача, отримувала послуги перукарні. У 2020 році коли ОСОБА_1 придбала квартиру, вона познайомилася з ОСОБА_2 . Вона виконувала деякі з видів ремонтних робіт. Відповідач приносив мішки з цементом, разом придбавали обої. Сам відповідач нічого не робив. ОСОБА_1 вона бачила кожну зиму, а ОСОБА_2 не бачила. Гроші на ремонт давала ОСОБА_1 . Сам відповідач ОСОБА_2 їй розповідав, що з 2018 року живе з іншою жінкою. Створив з нею сім`ю. Проживає у місті Києві. З позивачем ОСОБА_1 він давно не живе разом. Коли вона прийшла вперше до квартири з метою проведення ремонтних робіт, то у помешкання прийшла ОСОБА_1 з онуком. Відповідач говорив, що якщо кватира придбана для онука, то він допоможе ОСОБА_1 у проведенні ремонтних робіт. Зараз позивач ОСОБА_1 проживає в Автономній Республіці Крим.

Свідок ОСОБА_7 дала показання про те, що вона працює реєлтором. Позивач ОСОБА_1 була її клієнткою. Відповідача ОСОБА_2 вона бачила лише один раз. Спірна квартира була предметом продажу. Їй зателефонувала позивач ОСОБА_8 і вони домовилися щодо проведення огляду квартири. На огляд прийшла ОСОБА_1 з подругою. Вони запитували квартиру до 20 000 доларів США. Усі документи для продажу були готові. Власник квартири співпрацював з приватним нотаріусом Лисогором. Вона особисто забрала документи та віднесла їх у нотаріальну контору. Через два, три дні їй зателефонував нотаріус і повідомив, що потрібна згода чоловіка, оскільки позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі. Також сама позивач ОСОБА_1 повідомила її, що вся грошова сума для придбання квартири перебуває у неї. На угоду позивач прийшла з подругою. Вона завела їх до нотаріуса і вони почали перечитувати проекти документів. Потім прийшов чоловік позивача для надання згоди на придбання квартири. Комісійну винагороду їй сплачувала позивач. Відповідача ОСОБА_2 вона бачила лише один раз. Позивач розраховувалася за квартиру іноземною валютою. Усі кошти були сплачені під час оформлення угоди. На її переконання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , разом не проживають. Коли вона запитувала ОСОБА_1 де грошові кошти, то та казала, що проживає у подруги і гроші також знаходяться там. Вартість квартири, яка зазначена у договорі, відрізняється від дійсної вартості квартири.

Статтями 4, 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) чітко визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із статтями 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статті 60 СК України, - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою, четвертою статті 355, частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Пунктами 24, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня

2007 року № 11 наголошено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

За змістом частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю».

Суд критично оцінює надані відповідачем ОСОБА_2 копії договору позики від 15 вересня 2020 року та розписки про повернення грошових коштів від 15 березня

2021 року, оскільки оригінали цих доказів до суду не були подані.

Суд приходить до висновку, що у судовому засіданні зібраними по справі доказами, у тому числі показаннями свідків, підтверджено юридичний факт про те, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 проживають окремо з 20 грудня 2018 року по

28 квітня 2021 року у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, а також те, що 24 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_2 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00,* 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 263, 264, 265, 310 314, 354 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області

в и р і ш и в:

Позов - задовольнити.

Встановити юридичний факт окремого проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з 20 грудня 2018 року по 28 квітня

2021 року у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2 753 (дві тисячі сімсот п`ятдесят три) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин