04 серпня 2022 року м. Чернівці
судді Чернівецького апеляційного суду Кулянди Мирослави Іванівни
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал», в інтересах якого діє Бут Надія Анатоліївна, на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19 січня 2022 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 січня 2022 року,
04 серпня 2022 року м. Чернівці
У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь на підставі статті 625 ЦК України інфляційні втрати в розмірір 4 817 гривень 55 копійок та три проценти річних в розмірір 2 344 гривні 74 копійки.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19 січня 2022 року в задоволенні позову ТзОВ «Фінансова компанія «Профкапітал» відмовлено.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 04 серпня 2022 року апеляційну скаргу ТзОВ «Фінансова компанія «Профкапітал» задоволено.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19 січня 2022 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 січня 2022 року скасовано.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал» інфляційні втрати в розмірі 4 817 гривень 55 копійок та три проценти річних в розмірі 2 344 гривні 74 копійки.

Змінено розподіл судових витрат.

Вважаю, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи між ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 278Г-18022014 від 18 лютого 2014 року, згідно умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 20 000 гривень строком на 26 місяців та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 10 листопада 2015 року №727/7528/15-ц позов ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у розмірі 26 028 гривень 88 копійок та судових витрат у розмірі 1 218 гривень (а.с.7).

Шевченківським районним судом міста Чернівці на виконання рішення від 10 листопада 2015 року було видано виконавчий лист №727/7528/15-ц (а.с.8).

Ухвалюючи судове рішення у справі суд апеляційної інстанції не врахував наступні обставини.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Стаття 256 ЦК України містить визначення поняття позовної давності. Так за змістом наведеної статті, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Наслідки спливу позовної давності встановлені статтею 267 ЦК України, та передбачають, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу строку позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном.

Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18), Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5872/19 (провадження № 61-937 св 20).

При цьому, вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України не є додатковими вимогами у розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову.

Відповідна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року у справі № 3-1522гс16, у постановах Верховного Суду від 26 жовтня 2018 року у справі № 922/4099/17, від 03 липня 2019 року у справі № 541/3253/15-ц, від 13 травня 2021 року у справі № 910/4391/19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок про те, що позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.11.2015 року №727/7528/15-ц позов ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 26 028 гривень 88 коп. та судових витрат у розмірі 1 218 гривень.

Відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №52428230 від 14 червня 2017 року державного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області виконавчий лист №727/7528/15-ц на підставі ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність майна у боржника на яке може бути звернено стягнення) був повернутий - ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК», (а.с.9).

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13 жовтня 2020 року відмовлено ТзОВ «Фінансова компанія «Профкапітал» в поновленні строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» на ТзОВ «Фінансова компанія «Профкапітал».

Оскільки ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13 жовтня 2020 року, якою відмовлено в поновленні строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, вимоги стягувача, які виникли на підставі рішення суду, не можуть бути захищені в судовому (примусовому) порядку, між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до якого не можуть застосовуватись положення статті 625 ЦК України.

У зв`язку з пропуском строку позовної давності, то 3 % річних та інфляційні втрати у справі, що переглядається, нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні.

Кредитор не має права на нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на зобов`язання, яке існує лише в натуральному вигляді, тобто таке, що не підлягає захисту в судовому (примусовому порядку).

Тому, в задоволенні позовної вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат слід відмовити за безпідставністю.

Аналогічні висновки щодо відмови у задоволенні вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих у натуральному зобов`язанні саме за безпідставністю, а не у зв`язку з пропуском строку позовної давності, викладені у постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 756/16386/15-ц, провадження № 61-24029св18, від 11 грудня 2019 року у справі № 390/880/16-ц, провадження № 61-25491св18, від 18 березня 2020 року у справі № 442/398/15-ц, провадження № 61-1503св19, від 21 грудня 2020 року у справі № 727/4474/17, провадження № 61-13338св20, від 20 січня 2021 року у справі № 715/1452/19, провадження № 61-8415св20.

За таких обставин, у суду апеляційної інстанції були підстави для залишення апеляційної скарги ТзОВ «Фінансова компанія «Профкапітал» без задоволення.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду М.І. Кулянда