справа № 631/1433/21
номер провадження 2/631/294/22
У Х В А Л А

п р о п о в е р н е н н я п о з о в н о ї з а я в и

12 липня 2022 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі судді Мащенко С. В., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про розірвання шлюбу», -

в с т а н о в и в :

23 грудня 2021 року до Нововодолазького районного суду Харківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про розірвання шлюбу».

Зазначена заява зареєстрована за вхідним № 7403/21-вх із наданням автоматизованою системою документообігу суду єдиного унікального № 631/1433/21 (провадження № 2/631/801/21) та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, того ж дня передана на розгляд головуючого судді Мащенко С. В.

Зважаючи на це та у відповідності до приписів частини 6 статті 187 Цивільного процесуального кодексу України суд в день надходження позову звернувся до відповідних органів реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 , відповідь на які отримав за вхідним № 299/22-вх від 18.01.2022 року та № ЕП-114/22-вх від 19.01.2022 року, тобто після закінчення календарного року, тому номер провадження справи автоматизованою системою документообігу суду змінений на 2/631/294/22.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 12.05.2018 року та зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (актовий запис № 1370), посилаючись на відсутність у них від цього шлюбу дітей.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленою 20.01.2022 року, вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом вчинення певних дій - подання відповідних доказів щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача на території, підсудній Нововодолазькому районному суду Харківської області.

На виконання приписів частини 6 статті 272 Цивільного процесуального кодексу України копію зазначеної ухвали надіслано позивачу за вихідним № 631/1433/21/459/2022 від 20.01.2022 року, яка отримана нею особисто 25.01.2022 року.

Проте, 14.02.2022 року ОСОБА_1 за допомогою електронних засобів зв`язку направила у суд заяву, зареєстровану за вхідним № ЕП-320/22-вх, в якій прохала справу розглянути за останнім відомим місцем мешкання відповідача, посилаючись на приписи пунктів 9 і 10 статті 28 Цивільного процесуального кодексу України, недодаючи на підтвердження цього факту жодного доказу.

Всупереч вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» № 851-IV від 22.05.2003 року (із змінами та доповненнями) та «Про електронні довірчі послуги» № 2155-VIII від 05.10.2017 року (із змінами та доповненнями) вказана заява не підписана цифровим підписом ОСОБА_1 і за таких умов не надіслана судові до часу ухвалення цього судового рішення для її візуалізації на папері.

Частини 5 і 6 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України мовлять про те, що суд повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Про необхідність повернення позовної зави шляхом постановлення відповідної ухвали мовить й припис частини 2 статті 258 Цивільного процесуального кодексу України, де чітко визначено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Відтак, вирішуючи питання про повернення позовної заяви і доданих до неї документів внаслідок не усунення її недоліків у строк, встановлений судом, слід перш за все, виходить з того, що статтею 55 Конституції України проголошено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Зміст цього права полягає у тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Отже, звернення особи до суду є її абсолютним правом.

Частиною 3 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Також, відповідно до змісту частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Здебільшого, частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі, яка відповідно до приписів статті 9 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (із змінами та доповненнями) є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Вказане повністю кореспондує зі змістом вже згаданої вище статті 55 Конституції України, яку відповідно до рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 року (у справі за конституційним зверненням громадян ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та інших щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) слід розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку, і суд не може відмовити у правосудді, а також у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства.

Одночасно із цим правилами прецедентної практики Європейського суду з прав людини передбачено, що кожна держава - учасниця Конвенції, реалізуючи пункт 1 її статті 6 щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, незважаючи на те, що звернення особи до суду є її абсолютним правом, однак воно повинно ґрунтуватись на приписах матеріального та процесуального законів.

Отже, як чітко обумовлює пункт 1 частини 1 статті 258 Цивільного процесуального кодексу України ухвала суду є різновидом судового рішення.

З огляду на таке, відповідно до змісту пункту 3 частини 6 статті 272 вказаного кодифікованого процесуального акту України днем її вручення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

З матеріалів справи із єдиним унікальним № 631/1433/21 (провадження № 2/631/294/22) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про розірвання шлюбу» вбачається, що вирішуючи в межах строку, визначеного частиною 1 статті 185 та згідно із частиною 3 статті 124 Цивільного процесуального кодексу України, питання щодо відкриття провадження у справі, проаналізувавши фактичні обставини позову, їх правову кваліфікацію, характер спірних правовідносин та предмет захисту, судом встановлено, що він поданий без додержання вимог, викладених у статтях 175 - 177 цивільного процесуального кодифікованого закону України, а тому залишений без руху із наданням строку для усунення недоліків 10 днів з дня вручення зазначеної ухвали суду.

Зважаючи на це, суд переконався, що надіслана позивачу ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу, вказану у її позовній заяві, ухвалу Нововодолазького районного суду Харківської області про залишення позову без руху, постановлену 20.01.2022 року, отриманою нею особисто саме 25.01.2022 року.

Згідно з нормами частини 3 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України, заява вважається неподаною та повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

Відтак, ОСОБА_1 , отримавши ухвалу суду про залишення її позову до ОСОБА_2 «Про розірвання шлюбу» без руху, повинна була усунути виявлені судом недоліки не пізніше 04.02.2022 року.

Однак, беручи до уваги зазначені вище норми процесуального права, проаналізувавши всі наявні письмові докази з питань своєчасності та належності отримання ОСОБА_1 копії відповідного судового рішення, оцінюючи тривалість пробігу поштової кореспонденції та ураховуючи, що на дату прийняття цієї ухвали недоліки позову не усунуті, суд доходить до обґрунтованого висновку про те, що за таких обставин позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про розірвання шлюбу» слід вважати неподаною та повернути позивачу разом із доданими до неї документи, залишивши в суді її копію.

Приходячи до такого, суд зауважує, що її заява, яка на дійшла до суду за допомогою електронних засобів зв`язку 14.02.2022 року з проханням справу розглянути за останнім відомим місцем мешкання відповідача і посиланням на пункти 9 і 10 статті 28 Цивільного процесуального кодексу України:

-по-перше, направлена в суд поза межами процесуального строку, визначеного їй судом задля усунення виявлених недоліків;

-по-друге, її надіслано всупереч вимог чинного законодавства України щодо електронних документів, електронного документообігу та електронних довірчих послуг, не підписано цифровим підписом адресанта, й без її паперового оригіналу;

-по-третє, без надання жодного доказу на підтвердження саме того факту, що останнім відомим місцем мешкання відповідача є Нововодолазький район Харківської області в межах, установлених адміністративно-територіальним устроєм, що існував до змін, встановлених Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів».

Також частина 9 і 10 статті 28 цивільного процесуального кодифікованого закону України визначають, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, або який не має в Україні місця проживання чи перебування, пред`являються за місцезнаходженням його майна, або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні, або за місцем постійного його заняття (роботи).

Статтею 129 Основного Закону нашої Держави обумовлені основні засади судочинства, однією з яких, з огляду на зміст пункту 3 частини 2 вказаної норми права, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості.

Аналогічні за своїм правовим змістом норми містяться й у частинах 1 і 3 статті 12, а також частині 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна з яких повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.

При цьому, у відповідності до змісту частини 6 статті 81 наведеного вище процесуального кодифікованого закону, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, нормативно закріплений принцип змагальності сторін полягає у прояві змагальної ініціативи та активних дій усіх осіб, які беруть участь у справі. Саме цей принцип забезпечує повноту дослідження судом обставин кожної судової справи.

Також, з огляду на зміст частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відтак, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, прямо передбачених законом.

Крім того, як роз`яснює частина 2 статті 78 вказаного кодексу, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач ОСОБА_1 у своїй заяві посилається на те, що вони з відповідачем проживали за адресом: АДРЕСА_1 ,- и саме це є останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання.

Проте, норма статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11.12.2003 року (із змінами та доповненнями) роз`яснює, що:

-місцем проживання фізичної особи є житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги;

-місцем перебування особи є житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги.

Механізм здійснення реєстрації місця проживання та перебування осіб в Україні визначений Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 року (із змінами та доповненнями).

Так, пункти 3, 7 та 9 вказаних Правил мовлять про те, що реєстрація місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування.

Натомість, 18.01.2022 року за вхідним № 299/22-вх з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області отримано інформацію, з якої убачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим в місті Харкові та Харківській області не значиться.

Відтак, доказів, які б давали суду підстави вважати, що ця справа підсудна Нововодолазькому районному суду Харківської області, не має.

Однак принцип дотримання правил територіальної підсудності має важливе значення для належного відправлення правосуддя й прямо випливає з основних засад судочинства, обумовлених статтею 125 Конституції України та засад цивільного судочинства, визначених статтею 2 цивільного процесуального кодифікованого закону України.

Порушення правила підсудності з огляду на припис пункту 1 частини 3 статті 376 Цивільного процесуального кодексу України належить до істотних порушень норм процесуального права і обов`язково тягне за собою безумовне скасування судового рішення суду першої інстанції із ухваленням нового судового рішення.

Крім того, підпунктом «а» пункту 1 частини 1 статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження з підстав умисного або внаслідок недбалості незаконної відмови в доступі до правосуддя (у тому числі незаконної відмови в розгляді по суті позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги тощо) або іншого істотного порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків або призвело до порушення правил щодо юрисдикції або складу суду.

Постановляючи ухвалу, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що пунктом пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.

За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо.

При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів.

Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом.

Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, а тому справа перебувала на розгляді належного суду.

Також, суд ураховує, що Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей)», урахована неможливість здійснювати правосуддя під час воєнного стану Харківським апеляційним судом та у відповідності до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» змінено його територіальну підсудність й визначено її Полтавському апеляційному суду.

Постановляючи ухвалу, суд бере до уваги, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введений й Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року і № 259/2022 від 18.04.2022 року, затвердженими Законами України № 2119-ІХ від 15.03.2022 року і № 2212-ІХ від 21.04.2022 року, зокрема, Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 року, затвердженим Законом України № 2263-ІХ від 22.05.2022 року, продовжений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

На підставі викладеного, керуючись статтями 55, 125 і 129 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями); частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі; статтями 17, 36, підпунктом «а» пункту 1 частини 1 статті 106 і пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями); Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11.12.2003 року (із змінами та доповненнями);Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів»; пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року; Рішенням Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 року (у справі за конституційним зверненням громадян ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та інших щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води); Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 року (із змінами та доповненнями); Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей)»; і статтями 2 - 4, 12, 13, 17, 18, 28, 76 81, 89, частиною 3 статті 124, 131, 175 - 177, 185, 187, пунктом 1 частини 1 і частиною 2 статті 258, статтями 259 260, частиною 2 статті 261, частинами 5 і 6 статті 272, частиною 2 статті 352, статтями 353 354 і 376 Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями),-

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про розірвання шлюбу», зареєстровану під єдиним унікальним № 631/1433/21 (провадження № 2/631/294/22), вважати неподаною та повернути позивачеві разом із доданими до неї документи, залишивши в суді копію позову.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 , що повернення її позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, які стали підставою для цього.

Копію ухвали надіслати ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня її складення.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з цього дня.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала, що набрала законної сили, обов`язкова для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання ухвали є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Ухвалу постановлено, складено шляхом комп`ютерного набору та підписано суддею в одному примірнику.

Суддя С. В. Мащенко