РІШЕННЯ

іменем України

09 червня 2022 рокуСправа №451/1699/21
Провадження № 2/451/148/22

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м.Радехові в залі суду цивільну справу №451/1699/21 за позовом ОСОБА_1 до Радехівської міської ради Львівської області, ОСОБА_2 про визнання права на спадкове майно,-

в с т а н о в и в:

17 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Радехівської міської ради Львівської області, ОСОБА_2 про визнання права на спадкове майно.

В позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , дід позивача, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , виданим Оглядівською сільською радою Радехівського району Львівської області 11.11.2005 року. За життя спадкодавець ОСОБА_3 зробив розпорядженням своїм майном, склавши заповіт, що посвідчений 14.07.1992 року Оглядівською сільською радою Радехівського району Львівської області та зареєстрований за №16, згідно якого все своє майно заповів на користь позивача.

Спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавця становить право на середню земельну частку (пай) розміром 2,76 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Радехівської міської ради Львівської області, яке належало ОСОБА_3 , згідно Сертифікату на право приватної власності на середню земельну частку (пай), серії ЛВ №0115183, виданого 27.09.1996 року.

Прийнявши спадщину, вступивши в управління та володіння майном спадкодавця, позивач мав намір оформити свої права на спадкове майно, в нотаріальному порядку у державній нотаріальній конторі, однак не може цього зробити у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, а саме Сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку), оскільки такий видано після смерті спадкодавця, а відтак нотаріус відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії. Оскільки позивач, як спадкоємець, не має змоги оформити право власності відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. За таких обставин позивач звертається до суду з позовом про визнання права власності на земельні ділянки.

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право на середню земельну частку (пай) розміром 2,76 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Радехівської міської ради Радехівського району Львівської області, яке належало ОСОБА_3 , згідно Сертифікату на право приватної власності на середню земельну частку (пай), серії ЛВ №0115183, виданого 27.09.1996 року у порядку спадкування після смерті діда ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судові витрати по справі просить покласти на позивача (а.с.4-5).

Сторони в підготовче засідання не з`явилися.

Позивач подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить постановити рішення про задоволення позовних вимог (а.с.58).

Представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника Радехівської міської ради. Позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення (а.с.34).

Відповідач ОСОБА_2 також подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги визнає (а.с.58).

Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів.

У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого визнання права.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 , виданого повторно 11 листопада 2005 року Радехівським відділом реєстрації актів цивільного стану РУЮ у Львівській області (а.с.11).

Родинні відносини позивача із спадкодавцем підтверджують наступні документи:

- копія Свідоцтва про народження ОСОБА_4 , серії НОМЕР_3 , виданого 15 вересня 1959 року (а.с.9);

- копія Свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , серії НОМЕР_4 від 7 вересня 1977 року (а.с.10);

- копія Свідоцтва про народження ОСОБА_1 , серії НОМЕР_5 , виданого 19 травня 1978 року (а.с.7).

Відповідно до копії Сертифіката на право на земельну частку (пай), серії ЛВ №0115183, виданого 27 вересня 1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №6231, констатовано, що ОСОБА_3 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності спілки власників селянського господарства « ІНФОРМАЦІЯ_3 » розміром 2,76 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.12).

З довідки №1515 від 12.10.2017, виданої виконкомом Оглядівської сільської ради, констатовано, що на день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в одному будинку в АДРЕСА_1 , разом з померлим проживав онук - ОСОБА_1 . Від імені померлого посвідчувався заповіт (а.с.8).

З копії Заповіту, посвідченого 14 липня 1992 року ОСОБА_6 , секретарем виконавчого комітету Оглядівської сільської ради народних депутатів Радехівського району Львівської області, видно, що ОСОБА_3 на випадок своєї смерті належний йому житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в селі Опліцько Радехівського району Львівської області, і майно, яке буде належати йому на день його смерті і на що він за законом буде мати право, заповів своєму внукові - ОСОБА_1 (а.с.17).

Відповідно до копії Спадкової справи №160/00 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено, що єдиним спадкоємцем померлого за заповітом є внук - ОСОБА_1 (а.с.42-54).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР.

Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування.

Так, в пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року ( 561-12 ), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 ( 720/95 ) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР ( 1540-06 ). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року ( 2768-14 ) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям урегульований Указом Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року.

Відповідно до пунктів 2, 5 зазначеного Указу Президента України № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Тобто, право на земельну частку (пай) має особа включена у списки на розпаювання.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ листом від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п. 3.1 роз`яснив, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Згідно з нормами п.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року №666/94, право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) видано після смерті спадкодавця, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,206, 258-259,263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право на середню земельну частку (пай) розміром 2,76 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебувала у колективній власності спілки власників селянського господарства « ІНФОРМАЦІЯ_3 » і розташована на території Радехівської міської ради Львівської області, та належало спадкодавцю згідно Сертифіката на право на середню земельну частку (пай), серії ЛВ №0115183, виданого 27.09.1996 року, у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлене в нарадчій кімнаті 9 червня 2022 року.