РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/439/21

Провадження № 22-ц/4815/216/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.

судді: Хилевич С.В., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.,

з участю: Мельник І.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із вищевказаним позовом, в якому просить надати дозвіл оформлювати всі необхідні документи для тимчасового виїзду або супроводу малолітньої доньки, ОСОБА_4 за межі України та дозвіл на тимчасове багаторазове вивезення за межі України до території Італійської Республіки без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2 , упродовж періоду (терміну), починаючи з дня прийняття рішення по справі і до 28 лютого 2023 року.

01 червня 2021 року представником позивача, адвокатом Савонік Н. І. було подано заяву про зміну предмета позову, де просила проводити розгляд даної справи зі зміненим предметом позовної заяви у наступній редакції: надати ОСОБА_3 , дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України - до Італійської Республіки, з метою навчання та лікування за кордоном, на період часу з 01 вересня 2021 року по 15 червня 2022 року (включно), 01 вересня 2022 року по 15 червня 2023 року (включно), 01 вересня 2023 року по 15 червня 2024 року (включно), з обов`язковим поверненням на територію України у супроводі матері, ОСОБА_3 , без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Надано ОСОБА_3 дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України - до Італійської Республіки, з метою навчання та лікування за кордоном, на період часу з 01 вересня 2021 року по 15 червня 2022 року (включно), з 01 вересня 2022 року по 31 грудня 2022 року (включно), з обов`язковим поверненням на територію України у супроводі матері, ОСОБА_3 , без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2 .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 вересня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові.

Зазначає, що факт постійної роботи позивачки в Італії не підтверджується наданою позивачем довідкою, крім того позивач не має житла на території Італії ні постійного, ні тимчасового. Не надано доказів того, що вона повернеться з дочкою на територію України 15.06.2022 року.

Вважає, що вказане рішення може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.

Стверджує, що захворювання дочки є надуманим фактом, оскільки медичні документи долучені до матеріалів справи після подання позовної заяви. Звертає увагу, що дозвіл на проживання позивачки в Італійській Республіці дійсний до 21.12.2022 року, а в рішенні суду термін знаходження позивачки з дочкою на території Італії вказано до 31.12.2022 року.

До суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому вона зазначає, що з доводами в апеляційній скарзі не погоджується в повному обсязі. Просить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 вересня 2021 року залишити без змін.

Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивачки ОСОБА_3 адвокат Мельник І.А. пояснила, що сторони по справі та їхня дитина на даний час в зв`язку з військовою агресією в Україні виїхали до Італії. Просить оскаржене рішення залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, розглянувши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом та матеріалами справи встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2019 року у справі №569/13445/18 було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 02 червня 2016 року Рівненським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про що було зроблено актовий запис №551 (а.с. 19,20).

Під час шлюбу, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 тривалий час проживали на території Італійської Республіки, в місті Чівітанова Марке (Мачерата).

Позивачка має посвідку на тимчасове проживання, строк дії якої до 21 грудня 2022 року (а.с. 193,194), а відповідач є власником посвідки на постійне місце проживання, які дають можливість перебувати та проживати на законних підставах в Італійській Республіці, а також працювати та користуватися медичними послугами (а.с. 44-46).

ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території Італійської Республіки, у місті Чівітанова Марке (Мачерата), у сторін народилася донька, ОСОБА_5 , запис акту про народження №769325 від 18 квітня 2017 року, яка також має посвідку на постійне проживання в Італійській Республіці (а.с. 21, 51, 52).

10 січня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було підписано та нотаріально посвідчено, заяву-згоду на відкриття візи, оформлення всіх необхідних документів, страхового полісу, а також на тимчасові поїздки малолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордон до Республіки Польща, Італійської Республіки та інших країн Шенгенської угоди, у період з 15 січня 2018 року по 15 січня 2020 року у супроводі батьків, або у супроводі кожного з них окремо, що підтверджується копією заяви від 10 січня 2018 року (а.с. 143).

Після досягнення ОСОБА_6 3-х річного віку, вона була зарахована та навчається в дошкільному закладі «Джуліані» (а.с. 146,147).

Згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, вих. №268/02-31 від 04 жовтня 2020 року, позивачці у посвідченні Договору про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні, відмовлено у зв`язку з неявкою ОСОБА_2 в приміщення нотконтори, в якій мав укладатись Договір та завірятись заява про надання згоди на виїзд дитини за кордон. (а.с. 40).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 березня 2021 року по справі №569/6076/20 було визначено місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_3 (а.с. 148-150).

ОСОБА_3 працевлаштована косметологом у фірмі ТОВ «ECTETIKAYVODLN» (а.с. 111).

Мати позивачки, ОСОБА_7 також мешкає в АДРЕСА_1 та набула право власності на об`єкт нерухомості в Республіці Італія і до складу її сім`ї входить позивачка разом з своєю дитиною та зареєстровані за адресою придбаного майна. (а.с. 53,54)

Донька Ніколь має проблеми зі здоров`ям та медичну страховку в Італійській Республіці, що дає можливості отримання якісного медичного обслуговування (а.с. 151-157,176-179).

Колегія суддів, при вирішенні даного спору бере до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № № 712/10623/17 від 13.07.2018 року, в якій вказано наступне.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі ст. 141, 150, 153, 155, 157 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Ураховуючи встановлені обставини, колегія суддів вважає, що проживання та навчання в Італії забезпечить дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, а також, узявши до уваги положення статей 157, 161 СК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини з матір`ю до Італії із зазначенням певного періоду, на який видається такий дозвіл, відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Оскільки апелянт ОСОБА_2 має право на постійне проживання в Італії його право на спілкування з дитиною обмежене не буде.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду без змін як такого, що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 30 червня 2022 року.

Головуючий: Боймиструк С.В.

Судді: Хилевич С.В.

Шимків С.С.