Дата документу 08.08.2022 Справа № 337/6376/21
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 337/6376/21 Головуючий у 1-й інстанції Кучерук І.Г.
провадження № 22-ц/807/1504/22 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулися до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_2 на підставі ст.ст.202, 203 СК України аліментів на своє утримання у розмірі ј частки всіх видів заробітку, посилаючись на те, що він є непрацездатним, знаходиться на пенсії по інвалідності 3 групи загального захворювання довічно і потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який є його рідним сином, ухиляється від свого обов`язку утримувати батька.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання непрацездатного батька у розмірі 1/8 частки всього його заробітку (доходу), щомісячно. В іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн..

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку зібраним у справі доказам, не врахував, що позивач по справі має пенсію, розмір якої невідомий. Судом першої інстанції не взято до уваги, що на утриманні відповідача знаходяться двоє дітей та дружина, та те, що йому треба оплачувати школу, комунальні платежі, крім того сам він страждає на хворобу судин.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи .

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 374, 375 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 є пенсіонером по інвалідності 3 групи загального захворювання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_2 з 21.08.2009 перебуває у зареєстрованому шлюбі, має двох синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до електронного витягу з реєстру застрахованих осіб середній заробіток відповідача ОСОБА_2 за 2021 рік (9 місяців), склав суму 16 251,00 грн. на місяць.

Відповідно до медичних документів, які надані відповідачем, він страждає на захворювання судин.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є непрацездатною особою, особою з інвалідністю, доходів крім пенсії не має, розмір пенсії є недостатнім для забезпечення мінімальних потреб, а відповідач ухиляється від покладеного обов`язку по утриманню непрацездатного батька, допомогу у добровільному порядку не надає, хоча має таку можливість. Доказів які б свідчили про ухилення позивача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо відповідача, суду не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Згідно частини 1 статті 172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 202 СК України повнолітні діти зобов`язані утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги.

Частиною 2 цієї статті унормовано, якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).

Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Вказаний висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у цивільній справі № 212/1055/18-ц (касаційне провадження № 61-2386сво19).

Посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що позивач отримує пенсію, а тому він не потребує сторонньої матеріальної допомоги, є безпідставними, так як положення статей 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів.

Окрім того, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно частково задовольнив позов ОСОБА_1 такими, що не заслуговують на увагу.

Судом апеляційної інстанції були витребувані із Управління соціального захисту населення по Хортицькому району ЗМР інформацію щодо отримання ОСОБА_1 житлової субсидії та із Головного управління УПФУ довідки про отримання ОСОБА_1 пенсії по інвалідності.

Так, згідно відповіді №02-08/3279 від 27.06.2022 Управління соціального захисту населення по Хортицькому району ЗМР ОСОБА_1 житлову субсидію не отримує.

Згідно довідки №б/н від 03.08.2022 Головного управління УПФУ ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності та за період з січня 2021 по грудень 2021 отримав 26 200,00 грн., розмір пенсії становить 2 200 грн.

Доводи ОСОБА_2 щодо можливості утримання ОСОБА_1 себе самостійно не підтверджені належними доказами.

При визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції врахував матеріальний стан відповідача, наявність у нього на утриманні неповнолітніх дітей, стан його здоров`я, що потребує додаткові витрати, розмір аліментів повинен бути встановлений на рівні 1/8 частини всіх видів заробітку(доходу) щомісячно, і такий розмір аліментів не ускладнить матеріальний стан відповідача.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Доводи скарги фактично зводяться до незгоди апелянта із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування, а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська