печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Головко Ю. Г.,

за участю секретаря судових засідань Романенко Д. Р.,

приватного виконавця Байрамова Т. Р.,

представника ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» Чернишенка А. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві матеріали скарги ОСОБА_1 на дії Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Міністерства юстиції України Байрамова Талята Рефатовича у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва у цивільній справі № 757/63527/18-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 за участю третьої особи: Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції», про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва зі скаргою на дії Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Міністерства юстиції України Байрамова Т.Р. у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва у цивільній справі № 757/63527/18-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 за участю третьої особи: Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» про стягнення заборгованості.

Скарга мотивована тим, що 25.11.2021 приватним виконавцем Байрамовим Т.Р. протиправно накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , які розміщені на банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в акціонерному товаристві «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк»), оскільки гроші, які надходять на цей рахунок боржника є зарплатою та єдиним засобом для її існування, що суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Скаржник та його представник в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Приватний виконавець Байрамов Т.Р. та представник ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» заперечували щодо задоволення скарги.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10.02.2021 у справі №757/63527/18-ц позов ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» заборгованість за кредитним договором №418-11 від 06.12.2011 в загальному розмірі 798 058,01 грн, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 320 000 грн 00 коп. і заборгованість по процентах за користування кредитними коштами у розмірі 478 058,01 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06.09.2021 поновлено ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження рішення Печерського районного суду м. Києва від 10.02.2021.

Натомість, вже 19.10.2021 ухвалою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10.02.2021 повернуто скаржнику.

25.11.2021 приватним виконавцем Байрамовим Т.Р. прийнято постанову про арешт майна боржника, згідно з якою накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , що містяться, зокрема, на банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритого у АТ «УкрСиббанк», .

29.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця Байрамова Т.Р. із заявою про зняття арешту з грошових коштів на моєму зарплатному рахунку, до якої була додана довідка АТ «УкрСиббанк» про те, що зарплатний рахунок НОМЕР_1 відкрито виключно для зарахування цільових надходжень (для здійснення виплати заробітної плати).

Як вбачається з довідки від 57-1-05-32/142 виданої в АТ «УкрСиббанк», ОСОБА_1 , відкрито зарплатний рахунок НОМЕР_1 згідно Договору про обслуговування виплати заробітної плати з ПрАТ «УСБПЗ Укрторгмонтажтехніка».

Листом від 06.12.2021 приватний виконавець Байрамов Т.Р. відмовив у знятті арешту з грошових коштів на зарплатному рахунку НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк» на підставі того, що рахунок, який відкривається, у тому числі й для зарахування заробітної плати, пенсії, стипендії чи соціальних виплат, зазвичай за умовами банківського обслуговування є звичайним поточним рахунком.

Відповідно до ст.ст. 55, 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

При цьому, відповідно до ч. 7 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» у порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед стягувачем, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи забезпечення та заходи щодо примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, у тому числі накладати арешт на кошти, які перебувають на рахунках.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і не резидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведеного вбачається, що під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому, ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. Банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів. Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Дана позиція вбачається з висновків Верховного Суду України у постановах від 24.06.2015 у справі № 6-535цс15 та Верховного Суду у постанові від 03.02.2021 у справі №756/1927/16-ц.

Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Отже, арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу).

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

АТ «УкрСиббанк», на яке нормами ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку відкритого на його ім`я виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

Таким чином, судом не встановлено підстав, передбачених ст. 59 Законом України «Про виконавче провадження», для зняття арешту з коштів боржника, а тому скарга ОСОБА_1 на дії Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Міністерства юстиції України Байрамова Талята Рефатовича у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва у цивільній справі № 757/63527/18-ц до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 447-452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Міністерства юстиції України Байрамова Талята Рефатовича у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва у цивільній справі № 757/63527/18-ц- залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п?ятнадцяти днів з дня проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю. Г. Головко