Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2718/20 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 82 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Франчука В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 278/2718/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Укрфінанс Груп" про визнання договорів відступлення права вимоги недійсними, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 4 жовтня 2005 року між ним та ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» укладений договір споживчого кредиту, за умовами якого банк надав йому кредитні кошти у розмірі 30000 дол. США, зі сплатою 15 % річних, строком до 2 березня 2017 року.

З метою забезпечення належного виконання ним кредитних зобов`язань 13 жовтня 2005 року між ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладений договір іпотеки, згідно з яким в іпотеку банку передано житловий будинок та земельну ділянку площею 0,1595 га, які розташовані в АДРЕСА_1 .

Також між ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладений договір поруки.

Позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 Слівінська ОСОБА_4 померла.

У подальшому йому стало відомо про те, що між ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» та АТ « Оксі Банк» укладений договір відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором та договором іпотеки.

У свою чергу, АТ « Оксі Банк» відступило право вимоги за цими договорами ТОВ « ФК « Укрфінанс Груп».

26 квітня 2019 року між ТОВ « ФК « Укрфінанс Груп» та ОСОБА_2 укладений договір відступлення права вимоги, згідно з яким останній набув право вимоги за вказаним кредитним договором та договором іпотеки.

Позивач вказує, що укладений між відповідачами договір відступлення права вимоги є договором факторингу, відтак його сторонами можуть бути виключно юридичні особи, які вправі надавати фінансові послуги. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням законодавства.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив захистити його права як споживача банківських послуг шляхом визнання недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги №26-04/19 від 26 квітня 2019 року, укладений між відповідачами.

Окрім того, просив застосувати наслідки недійсності правочину та визнати недійсним договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, який укладений між відповідачами 26 квітня 2019 року.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що розмір грошової вимоги, яка була відступллена за спірним договором становила 2359618 грн. 96 коп., що перевищує ціну відступлення ( 109000 грн), тобто за цим договором ОСОБА_2 як новий кредитор фактично набув право одержати прибуток у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною такої вимоги, встановленої у вказаному договорі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував практику Верховного Суду та прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Касянчук С.В., не визнав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення адвоката Касянчука С.В., колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 4 жовтня 2005 року між позивачем та ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» укладений кредитний договір №Z14-2/006-4/41624, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 30000 дол. США, строком по 2 жовтня 2012 року, зі сплатою 15,0 % річних за користування кредитними коштами.

Додатковою угодою до кредитного договору від 26 березня 2010 року сторони погодили строк кредитування до 2 березня 2017 року.

З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору 30 жовтня 2005 року між ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за умовами якого остання передала в іпотеку банку належні їй житловий будинок та земельну ділянку, площею 1595 кв.м, які розташовані в АДРЕСА_1 .

Матеріали справи також свідчать, що 4 жовтня 2005 року між банком та ОСОБА_3 укладений договір поруки.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 2 березня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» в солідарному порядку заборгованість за цим кредитним договором в розмірі 10041,79 дол. США, що є еквівалентним 130093 грн. 58 коп., що складається із суми заборгованості за кредитом 8878,99 дол. США та суми заборгованості за відсотками 1162,80 дол. США.

ІНФОРМАЦІЯ_1 Слівінська ОСОБА_4 померла.

26 квітня 2019 року між ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» та АТ « Оксі Банк» укладені договори відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором та договором іпотеки. Загальна сума заборгованості станом на день укладення договору відступлення права вимоги визначена у розмірі 10147,38 дол. США та 2089502 грн. 52 коп. ( том 2, а.с.13).

Цього ж дня АТ « Оксі Банк» відступило право вимоги за даним кредитним договором та договором іпотеки на користь ТОВ « Фінансова компанія « Укрфінанс Груп».

У свою чергу, 26 квітня 2019 року між ТОВ « Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_2 укладені договори відступлення права вимоги за цим кредитним договором та договором іпотеки.

Долучена до матеріалів справи письмова вимога ОСОБА_2 щодо погашення боргу містить інофрмацію про те, що розмір заборгованості за кредитом становить 105614 грн. 05 коп., заборгованість зі сплати відсотків 1041 грн. 61 коп., прострочена заборгованість за відсотками 163460 грн. 78 коп., пені 2089502 грн. 52 коп.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії ( негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку ( частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор ( частина перша статті 510 ЦК України).

Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги).

Відповідно до частини третьої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

У частині третій статті 656 ЦК України закріплена норма про те, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежить від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні змінюється на нового кредитора, який за відступеною вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зазначено, що договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови.

Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги ( надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11 Велика Палата Верховного Суду зробила загальний висновок, який надалі був застосований у постанові від 10 листопада 2020 року у справі №638/22396/14-ц, про те, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме крдитор банк або інша фінансова установа.

У постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого у її постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11, про те, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, конкретизувавши цей висновок так, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор ( банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.

Оскільки від іншої частини правового висновку, викладеного у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11, Велика Палата Верховного Суду не відступила, вона, ухваливши постанову від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18, фактично визначилася, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами на користь фізичної особи є можливим лише за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.

Матеріали справи не містять доказів того, що попередній кредитор за даними угодами на час укладення договорів відступлення права вимоги перебував у процесі ліквідації та був позбавлений банківської ліцензії.

У свою чергу, ОСОБА_2 є фізичною особою та не відноситься до фінансових установ у розумінні Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому не може надавати фінансові послуги й, відповідно, бути стороною договорів відступлення права вимоги за кредитним договором і договором іпотеки.

У відповідності до частини першої та другої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу ( частина перша статті 215 ЦК України).

Враховуючи вищезазначене, укладені між відповідачами договори відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки є недійсними в силу положень частини 1 статті 215 ЦК України.

Таким чином, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення,- про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Визнати недійсним договір відступлення права вимоги № 26-04/19/4 від 26 квітня 2019 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_2 .

Визнати недійсним договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, який укладений 26 квітня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. 26 квітня 2019 року та зареєстрований в реєстрі за №790.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: