Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1525/22
Провадження № 2/711/1426/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2022 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді: Скляренко В.М.

при секретарі Тарасевич М.Р.

за участі:

представника відповідача ОСОБА_1

представника відповідача Гринюк Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна, в особі Головного управління Національної поліції в Черкаській області, та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Держави Україна, в особі Головного управління Національної поліції в Черкаській області, та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказує, що він (позивач ОСОБА_2 ) старший сержант поліції, проходив службу в Кам`янському відділі поліції Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області з 07.11.2015 року по 26.04.2019 року на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 Кам`янського відділу поліції Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13.08.2021 року у справі № 580/4286/21 визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Черкаській області щодо не врахування доплати за службу в нічний час для розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_2 для обчислення його виплати на день вибуття у відпустку та на час перебування на лікарняному за період з червня 2016 року до лютого 2019 року; зобов`язано ГУНП в Черкаській області нарахувати та виплатити з відрахуванням обов`язкових податків та зборів ОСОБА_2 648 грн. 27 коп. ненарахованого грошового забезпечення станом на день вибуття у відпустку та під час звільнення від виконання службових обов`язків з урахуванням доплат за службу в нічний час за період з червня 2016 року до лютого 2019 року.

Також, вказує, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 року у справі № 580/4286/21 апеляційну скаргу ГУНП в Черкаській області залишено без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13.08.2021 року без змін.

На даний час вказане рішення суду не виконано.

Просить суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь на відшкодування моральної шкоди 448 500 грн.

06.04.2022 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси відкрите провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна, в особі Головного управління Національної поліції в Черкаській області, та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди та призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.

19.04.2022 року представником ГУНП в Черкаській області Желізняк Ю.В. подано до суду відзив по справі за позовом ОСОБА_2 . Даний відзив обґрунтований тим, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження заподіяння йому моральних страждань, характеру немайнових втрат, зокрема тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, погіршення стану здоров`я. Крім цього, позивач не зазначає якими конкретно діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду, так як наявність рішення про стягнення коштів не є єдиною й безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки доведенню підлягає не лише факт порушення, а і факт завдання такими діями чи бездіяльності моральної шкоди.

03.05.2022 року представником Державної казначейської служби України Ярошем С.В. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що Державна казначейська служба України у повному обсязі заперечує проти задоволення позовної заяви ОСОБА_2 , оскільки Казначейство вважає, що позивачем не надано жодних доказів наявності моральної шкоди, а також не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідачів.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився, попередньо надіславши на адресу суду заяву від 06.04.2022 року з проханням справу розглянути без його участі, в якій одночасно вказує, що позов підтримую та просить задовольнити його в повному обсязі.

В судовому засіданні представник ГУНП в Черкаській області Желізняк Ю.В. просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 з підстав, викладених у наданому нею відзиві на позовну заяву. Крім того, просила врахувати, що позивачем взагалі не обґрунтована моральна шкода, зокрема в чому вона полягає та чим підтверджується.

Представник Державної казначейської служби України Гринюк Т.Б. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 з підстав викладених представником Казначейства у відзиві на позовну заяву. Також просила врахувати, що позивачем не надано достатніх доказів, які б підтверджували завдання йому моральної шкоди.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази і оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправними дій та стягнення коштів.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13.08.2021 року у справі №580/4286/21, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 року, позов ОСОБА_2 задоволений частково: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо не врахування доплати за службу в нічний час для розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_2 для обчислення його виплати на день вибуття у відпустку та на час перебування на лікарняному за період з червня 2016 року до лютого 2019 року; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити з відрахуванням обов`язкових податків та зборів ОСОБА_2 648 грн. 27 коп. не нарахованого грошового забезпечення станом на день вибуття у відпустку та під час звільненим від виконання службових обов`язків з урахуванням доплат за службу в нічний час за період з червня 2016 року до лютого 2019 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13.08.2021 року у справі № 580/4286/21 ГУНП в Черкаській області нараховано та 22.12.2021 року виплачено шляхом перерахування на картковий рахунок позивача ОСОБА_2 , відкритий в АТ ОЩАДБАНК, ненараховане йому грошове забезпечення з червня 2016 року по лютий 2019 року, про що останнього повідомлено листом від 29.12.2021 року за вих. № 29/В-255. Вказана виплата також стверджується платіжним дорученням № 6434 від 22.12.2021 року.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз?яснено в п. 3, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров?я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, норми права дають підстави вважати, що під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти наявність такого негативного емоційного сприйняття особою вчинених стосовно неї протиправних дій чи бездіяльності, що досягло певного психологічного стану фізичних чи душевних страждань (відчуття неспокою, хвилювання, образи, дискомфорту тощо).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадовою або службовою особою вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173, 1174 ЦК України.

Так, відповідно до статті 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Разом з тим, статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справи про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення шкоди.

Так, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення моральної шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди, причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Відсутність хоча б однієї з цих умов виключає відповідальність за заподіну шкоду. Довести наявність таких умов має позивач, який і звернувся до суду з позовом.

Тобто, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести належними та допустимими доказами завдання йому моральної шкоди, її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного суду у справах № 753/13839/16-ц від 04.05.2018 року, № 766/13207/16-ц від 31.07.2019 року, №643/10996/18 від 20.06.2019 року.

В даному випадку, позивачем, на якого покладено обов`язок доказування своїх позовних вимог, не доведено належними та переконливими доказами факту заподіяння йому моральної шкоди, її розміру, а також причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та моральною шкодою, про настання якої вказує позивач.

Так, звертаючись до суду з даним позовом до Держави Україна, в особі Головного управління Національної поліції в Черкаській області, та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, позивач ОСОБА_2 не зазначає якими конкретно діями відповідача ГУ НП в Черкаській області йому було спричинено моральну шкоду (не врахуванням відповідачем доплати за службу в нічний час для розрахунку грошового забезпечення для обчислення його виплати на день вибуття у відпустку та на час перебування на лікарняному за період з червня 2016 року до лютого 2019 року, чи невиконанням рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13.08.2021 року), також не зазначає в чому така моральна шкода полягає, якими саме доказами підтверджується та чому таку шкоду він оцінює саме в 448 500 грн., тобто моральна шкода, яку просить стягнути позивач взагалі ним не обґрунтована. При цьому, суд зазначає, що сама наявність судового рішення про визнання протиправною бездіяльності відповідача (ГУНП в Черкаській області) та стягнення недоплачених коштів не безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки доведенню підлягає не лише факт порушення прав позивача, але і факт завдання йому моральної шкоди. Також, позивачем ОСОБА_2 не надано суду і належних та допустимих доказів спричинення йому моральної шкоди, а також не доведений і причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача та завданою йому шкодою.

Згідно із загальним принципом цивільного судочинства кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи приписи частин першої-третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, відповідно до яких, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та, враховуючи, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Аналогічний висновок викладений і в постанові Верховного Суду від 27.12.2019 року у справі №641/6191/17.

А тому, враховуючи вищевикладене, суд, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які посилалися позивач та відповідачі, як на підставу своїх вимог і заперечень, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи відповідні позиції Верховного Суду та, беручи до уваги, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав з боку відповідачів, а саме факту завдання йому моральної шкоди, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до Держави Україна, в особі Головного управління Національної поліції в Черкаській області, та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 77-84, 141, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, ст. 16, 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Держави Україна, в особі Головного управління Національної поліції в Черкаській області, та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 26.05.2022 року.

Головуючий: В.М. Скляренко