КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 року

м. Київ

справа №369/17175/21

провадження № 22-ц/824/6452/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2

на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 грудня 2021 рокуу складі судді Ковальчук Л.М.

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про встановлення земельного сервітуту.

Одночасно позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт із забороною відчуження на земельну ділянку площею 0,0937 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером :01:028:5123, власником якої є ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви зазначав, що звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту, у якій просив суд:

- встановити безстроковий безоплатний земельний сервітут через земельну ділянку, що належить на праві власності ОСОБА_2 з кадастровим номером :01:028:5123, із суміжною земельною ділянкою з кадастровим номером :01:028:0037, що належить на праві власності ОСОБА_1 , з правом проходу та проїзду на велосипеді, транспортному засобі до земельної ділянки з кадастровим номером :01:028:0037, що розташована у АДРЕСА_1 через земельну ділянку з кадастровим номером :01:028:5123, що розташована у АДРЕСА_1 ; з правом на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм) на земельні ділянці з кадастровим номером :01:028:5123; з правом прокладати на земельну ділянку з кадастровим номером :01:028:0037, водопроводу, нових ліній електропередачі при наявності технічної документації через земельну ділянку з кадастровим номером :01:028:5123; з правом відводу води із земельної ділянки з кадастровим номером :01:028:0037 через сусідню земельну ділянку з кадастровим номером :01:028:5123.

Вказував, що земельна ділянка з кадастровим номером № :01:028:5123 належала на праві власності батькові позивача ОСОБА_4 .

У 2021 році позивачем було подано цивільний позов до ОСОБА_4 , про встановлення земельного сервітуту через земельну ділянку з кадастровим номером № :01:028:5123 для проходу та проїзду до земельної ділянки, що знаходиться у власності позивача з кадастровим номером :01:028:0037. Разом з тим, маючи невирішений судовий спір про встановлення земельного сервітуту через земельну ділянку № :01:028:5123, попереднім власником ОСОБА_4 була відчужена земельна ділянка у власність ОСОБА_2 за договором дарування.

Таким чином, уважав, що існує факт відчуження спірної земельної ділянки з метою унеможливлення виконання рішення суду по цивільній справі № 369/4808/21.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 грудня 2021 рокузаяву про забезпечення позову задоволено.

У порядку забезпечення позову накладено арешт на нерухоме майно із забороною відчуження на земельну ділянку площею 0,0937 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:028:5123, власником якої є ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 17 січня 2022 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена за відсутності дослідження фактичних обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, фактично нівелював інститут сервітуту та зробив висновок про те, що у випадку зміни власника ділянки встановлений сервітут або перестане діяти, або неможливо буде виконати рішення, що прямо суперечить Главі 16 ЗК України.

Зауважує, що встановлення сервітуту в жодному разі не може позбавляти власника прав володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою (частина третя статті 98 ЗК України). Проте, на думку апелянта, суд, накладаючи арешт, порушив приписи частини третьої статті 98 ЗК України та не навів будь-якої аргументації яким саме чином факт відчуження землі утруднить виконання рішення суду.

03 червня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача ОСОБА_1 , в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу - без змін.

Уважає, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не позбавляє відповідача права володіння та користування належним йому майном та покликаний захистити права позивача від недобросовісних дій відповідача, що пов`язані з можливістю відчуження земельної ділянки та затягування судового процесу, зловживання своїми правами.

ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Відповідач у судове засідання не з`явився, свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції керувався положеннями статей 149-153 ЦПК України та виходив з того, що забезпечення позову шляхом арешту спірної земельної ділянки має підстави, так як на теперішній час між сторонами існує спір і позивач ставить перед судом питання про встановлення земельного сервітуту на дану земельну ділянку, а отже існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Проте, ухвала суду не відповідає вказаним нормам, що згідно статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі статтею 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Тобто, законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Вживаючи заходи забезпечення позову, суд повинен перевірити аргументованість заяви про забезпечення позову і застосовувати такі заходи у разі, коли є реальна небезпека, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, в тому числі, якщо внаслідок цього заявнику може бути завдано шкоди.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

За своєю правовою природою правовий інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Зважаючи на наведені положення, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має дослідити, чи є реальним спір між сторонами, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи запропонований вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами та чи забезпечує він досягнення мети, задля якої ставиться питання про забезпечення позову. Єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є виключно ризик ускладнення/унеможливлення виконання рішення суду у справі або ефективного поновлення прав та інтересів позивача. При цьому жодного питання по суті спору, в тому числі й щодо обґрунтованості позовних вимог, суд на даній стадії не вирішує.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України та мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводувстановлення безстрокового безоплатного земельного сервітуту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:028:0037, що розташована у АДРЕСА_1 , яка є предметом спору у даній справі.

Спірна земельна ділянка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 .

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою немайнового характеру, а отже вимоги заяви про забезпечення позову у спосіб, обраний позивачем, є неспівмірними з позовними вимогами, які носять немайновий характер.

Отже, з`ясувавши обсяг позовних вимог, відповідність заходу забезпечення позову, який просить застосувати позивач, заявленим позовним вимогам, а також оцінивши співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом якого позивач звернувся до суду, колегія суддів уважає, що заходи забезпечення позову, обрані позивачем, є неспівмірним з вимогами позовної заяви та позивачем заявлено недостатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення даного позову.

За наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що питання щодо задоволення заяви про забезпечення позову судом першої інстанції вирішено з неповним з`ясуванням обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню до суду з такою заявою у разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову призведуть до утруднення або неможливості виконання майбутнього рішення суду.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 грудня 2021 року- скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено «07» червня 2022 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик