Ухвала

Іменем України

13 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 761/36714/21

провадження № 61-11949ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року в справі за позовом Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги до Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», Генерального директора Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Шарко Оксани Миколаївни, третя особа - Заступник генерального директора Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Куц Олег Степанович, про визнання бездіяльності протиправною та визнання нечинним колективного договору,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року Незалежна професійна спілка працівників Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги (далі - НПСП Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги) звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила: визнати бездіяльність Генерального директора Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (далі - КНП КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф») Шарко О. М. щодо невжиття заходів із включення до складу робочої комісії з розробки проєкту колективного договору однієї зі сторін колективних переговорів протиправною; визнати нечинним колективний договір між КНП КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» і трудовим колективом КНП КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», схвалений Конференцією трудового колективу 22 липня 2021 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року, позовну заяву НПСП Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги повернуто особі, яка її подала на підставі пункту 7 частини четвертої статті 185 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з тим, що до позовної заяви не було додано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору у випадку, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Судові рішення судів попередніх інстанції мотивовані тим, що колективні трудові спори, на відміну від індивідуальних - це спори непозовного провадження між найманими працівниками, трудовим колективом (профспілкою) і власником чи уповноваженим ним органом, в яких йдеться про зіткнення інтересів сторін трудових правовідносин. До таких спорів застосовується примирно-третейський порядок вирішення, правовий механізм якого визначений Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)», згідно з яким жодна із сторін колективного трудового спору (конфлікту) не може ухилятися від участі в примирній процедурі і зобов`язані використати для врегулювання колективного трудового спору (конфлікту) всі можливості, не заборонені законодавством. Предметом позову в цій справі є вирішення питання порушення законних прав та інтересів позивача через незалучення його до розробки проєкту колективного договору, а також захист інтересів позивача як профспілкової організації у сфері трудових правовідносин та інтересів працівників, однак позивач не вжив обов`язкових заходів досудового врегулювання спору, тому подана ним позовна заява підлягає поверненню.

29 листопада 2022 року НПСП Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відкрити провадження у справі.

Касаційна скарга, подана на підставі абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України, мотивована тим, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Вимагаючи визнати бездіяльність директора КНП КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» щодо невжиття заходів із включення до складу робочої комісії з розробки проєкту колективного договору однієї зі сторін колективних переговорів протиправною, НПСП Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги використала право на судовий порядок розгляду колективних трудових спорів, встановлене статтею 20 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Інша позовна вимога є похідною від зазначеної. Вирішення спору в судовому порядку є суспільно важливим в частині гарантування діяльності професійних спілок та їх можливості належним чином здійснювати представництво і захист працівників, їх трудових, соціально-економічних прав та інтересів.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Встановлено, що НПСП Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги в пред`явленому позові просила визнати бездіяльність генерального директора КНП КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Шарко О. М. щодо невжиття заходів із включення до складу робочої комісії з розробки проєкту колективного договору однієї зі сторін колективних переговорів протиправною та визнати нечинним колективний договір між КНП КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» і трудовим колективом КНП КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», схвалений Конференцією трудового колективу 22 липня 2021 року.

Тобто предметом позову є вирішення питання порушення законних прав та інтересів позивача через незалучення його до розробки проєкту колективного договору, а також захист інтересів позивача як профспілкової організації у сфері трудових правовідносин та інтересів працівників.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 124 Конституції України делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Правове становище професійних спілок, їх статус та повноваження регулюються Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Працівники мають право, зокрема на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку. Первинні профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси. Первинні профспілкові організації здійснюють свої повноваження через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не утворюються, - через профспілкового представника, уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів професійної спілки, який діє в межах прав, наданих Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та статутом професійної спілки (стаття 2, частини перша, друга статті 246 КЗпП України).

Згідно зі статтею 244 КЗпП України права професійних спілок, їх об`єднань визначаються Конституцією України, Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» професійна спілка (профспілка) - добровільна неприбуткова громадська організація, що об`єднує громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання). Первинна організація профспілки - добровільне об`єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному закладі освіти. Професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки.

Частиною першою статті 42 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачено, що роботодавець зобов`язаний сприяти створенню належних умов для діяльності профспілкових організацій, що діють на підприємстві, в установі або організації.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Відповідно до статті 10 КЗпП Україниколективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Правові й організаційні засади функціонування системи заходів з вирішення колективних трудових спорів (конфліктів), здійснення взаємодії сторін соціально-трудових відносин у процесі врегулювання колективних трудових спорів (конфліктів), що виникли між ними, врегульовано Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)».

Встановлені цим Законом норми поширюються на найманих працівників та організації, утворені ними відповідно до законодавства для представництва і захисту їх інтересів, і на роботодавців, організації роботодавців та їх об`єднання.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» колективний трудовий спір (конфлікт) - це розбіжності, що виникли між сторонами соціально-трудових відносин, щодо: а) встановлення нових або зміни існуючих соціально-економічних умов праці та виробничого побуту; б) укладення чи зміни колективного договору, угоди; в) виконання колективного договору, угоди або окремих їх положень; г) невиконання вимог законодавства про працю.

Статтею 7 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» визначено, що розгляд колективного трудового спору (конфлікту) здійснюється з питань, передбачених: пунктами «а» і «б» статті 2 цього Закону, - примирною комісією, а в разі неприйняття рішення у строки, встановлені статтею 9 цього Закону, - трудовим арбітражем; пунктами «в» і «г» статті 2 цього Закону, - трудовим арбітражем.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року у справі № 757/57170/20-ц викладено такі правові висновки.

Передбачений розгляд колективного трудового спору (конфлікту) з питань укладення чи зміни колективного договору, угоди здійснюється примирною комісією, яка складається з представників сторін та утворюється за ініціативою однієї із сторін - на виробничому рівні - у триденний строк з моменту виникнення колективного трудового спору (конфлікту) з однакової кількості представників сторін. У разі потреби примирна комісія: залучає до свого складу незалежного посередника; консультується із сторонами колективного трудового спору (конфлікту), центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та іншими заінтересованими органами. Колективні трудові спори (конфлікти) розглядаються виробничою примирною комісією у п`ятиденний, з моменту утворення комісій строк. За згодою сторін ці строки можуть бути продовжені. Рішення примирної комісії оформляється протоколом та має для сторін обов`язкову силу і виконується в порядку і строки, які встановлені цим рішенням.

При цьому статтею 13 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)», жодна із сторін колективного трудового спору (конфлікту) не може ухилятися від участі в примирній процедурі і зобов`язані використати для врегулювання колективного трудового спору (конфлікту) всі можливості, не заборонені законодавством.

Якщо примирні органи не змогли врегулювати розбіжності між сторонами, причини розбіжностей з обґрунтуванням позицій сторін у письмовій формі доводяться до відома кожної із сторін колективного трудового спору (конфлікту).

У цьому разі наймані працівники або уповноважений ними орган чи професійна спілка мають право з метою виконання висунутих вимог застосовувати усі дозволені законодавством засоби, крайнім з яких, відповідно зі статтею 17 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» та статтю 44 Конституції України - є право на страйк.

Судовий порядок розгляду колективних трудових спорів (конфліктів) процесуальним законодавством та Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» передбачено у таких випадках: розгляд заяви власника або уповноваженого ним органу про визнання страйку незаконним (стаття 23 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)»); розгляд заяви Національної служби посередництва і примирення про вирішення колективного трудового спору (конфлікту) у випадках, передбачених статтею 24 цього Закону, і коли сторонами не враховано рекомендації Національної служби посередництва і примирення щодо вирішення колективного трудового спору (конфлікту) (стаття 25 вказаного Закону); оскарження профспілками неправомірних дій або бездіяльності посадових осіб, винних у порушенні умов колективного договору чи угоди (частина п`ята статті 20 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»); невиконання роботодавцем обов`язку щодо створення умов діяльності профспілок, регламентованих колективним договором (частини друга, четверта статті 42 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»).

Колективні трудові спори, на відміну від індивідуальних - це спори непозовного провадження між найманими працівниками, трудовим колективом (профспілкою) і власником чи уповноваженим ним органом, в яких йдеться про зіткнення інтересів сторін трудових правовідносин.

А тому, до таких спорів застосовується примирно-третейський порядок вирішення, правовий механізм якого визначено Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)».

Такі висновки відповідають правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 01 жовтня 2019 року у справі № 916/2721/18 (провадження № 12-64гс19).

Повертаючи позовну заяву НПСП Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно встановив, що спори між юридичними особами з приводу трудових і соціально-економічних правовідносин регулюються КЗпП України та Законом України «Про колективні договори і угоди», та обґрунтовано виходив з того, що згідно з вимогами статті 7 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» розбіжності, що виникли між сторонами, визначені у статті 2 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)», вирішуються примирною комісією чи трудовим арбітражем, тобто застосовується примирно-третейський порядок вирішення спору.

Встановивши, що предметом позову в цій справі є вирішення питання порушення законних прав та інтересів позивача через незалучення його до розробки проєкту колективного договору, а також захист інтересів позивача як профспілкової організації у сфері трудових правовідносин та інтересів працівників, і до таких спорів застосовується примирно-третейський порядок вирішення спору, а позивач не вжив обов`язкових заходів досудового врегулювання спору, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для повернення позовної заяви НПСП Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги особі, яка її подала.

Доводи заявника про те, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист, не заслуговують на увагу, оскільки безпосереднє вирішення в судовому порядку колективних трудових спорів законодавством не передбачено, а отже, судами попередніх інстанцій не було порушено право позивача на доступ до правосуддя.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2021 року у справі № 210/3062/20.

Аргументи НПСП Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги на те, що вона використала право на судовий порядок розгляду колективних трудових спорів, встановлене статтею 20 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», є власним тлумаченням заявником норм чинного законодавства України та не узгоджуються з вищенаведеними правовими висновками Верховного Суду.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій і не свідчать про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року в справі за позовом Незалежної професійної спілки працівників Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги до Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», Генерального директора Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Шарко Оксани Миколаївни, третя особа - Заступник генерального директора Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Куц Олег Степанович, про визнання бездіяльності протиправною та визнання нечинним колективного договору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко