КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2022 року

м. Київ

справа №756/9815/18

провадження № 22-ц/824/6720/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Шевчук А.В.

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Аксімер»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 січня 2022 року у складі судді Луценка О.М.

у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Аксімер» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Аксімер» про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ТОВ «Аксімер» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів та, з урахуванням заяви про зміну підстав та збільшення розміру позовних вимог, просило суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмір 300 370 грн збитків, завданих відповідачу.

У мотивування вимог посилалося на те, що ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 1994 року по 25 листопада 2014 року.

ОСОБА_6 з 2007 року є цивільним чоловіком ОСОБА_7 , яка на час спірних правовідносин була директором TOB «Аксімер».

TOB «Аксімер» придбало автомобіль марки Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору в рахунок лізингу банку «Акцент Банк» на 2 роки.

З 2015 по 2017 рік даний транспортний засіб використовувався відповідачем на законних підставах, зокрема на підставі усної домовленості між ОСОБА_7 та відповідачем.

05 січня 2017року вищевказаний транспортний засіб було зареєстровано за TOB «Аксімер» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , тобто він перебуває на балансі юридичної особи та є її власністю, що підтверджуються листом Територіального сервісного центру № 5946 МВС в Сумській області від 05 вересня 2017 року. Після перереєстрації транспортний засіб використовувався ОСОБА_4 без права розпорядження даним транспортним засобом, на підставі довіреності від 10 січня 2017 року.

31 травня 2017 року вищевказаний транспортний засіб був проданий відповідачем на підставі довіреності №36 TOB «Аксімер» від 30 травня 2017 року за 106 000 гривень, що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу 6179/17/000252 від 31 травня 2017 року, а також договором комісії № 6179/17/000252 від 31 травня 2017 року.

На момент продажу транспортного засобу директором TOB «Аксімер» була ОСОБА_7 . При цьому, відповідно до Акту технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер 6179/17/000252 від 31 травня 2017 року, сума коштів для виплати комітенту становить 106 000 гривень, де комітент - TOB «Аксімер» по дорученню - відповідач.

У результаті укладення договору купівлі-продажу власником даного транспортного засобу став ОСОБА_8 , який діє на підставі документу ME 459865 від 30 жовтня 2004 року.

Проте, після продажу автомобіля відповідачем кошти від продажу даного транспортного засобу повернуті не були. При цьому дозволу від TOB «Аксімер» щодо використання коштів від продажу транспортного засобу в особистих цілях відповідачу не надавалось.

За даним фактом 22 листопада 2017 року відкрито кримінальне провадження №0004454 за ч. 1 ст. 358 КК України, у рамках якого відповідач 21 грудня 2017 року у поясненнях зазначала, що кошти, отримані від продажу транспортного засобу Hyundai Accent з реєстраційним номером НОМЕР_2 , використані нею в рахунок несплачених аліментів ОСОБА_4 , однак ОСОБА_7 не надавала дозволу відповідачу на використання коштів від продажу автомобіля в рахунок погашення аліментних зобов`язань ОСОБА_4 .

Отже, позивач уважає, що відповідач незаконно та безпідставно заволоділа грошовими коштами.

Відповідач звернулася до суду із зустрічним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Аксімер» про стягнення грошових коштів у розмірі 67 829,88 грн.

Обґрунтовуючи вимоги, зазначала наступне.

09 грудня 2014 року між TOB «Аксімер» та банком «Акцент Банк» укладено договір фінансового лізингу авто №vin НОМЕР_3 автомобіля марки Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, строком на 2 роки. У період сплати TOB «Аксімер» грошових коштів за договором фінансового лізингу на користь банку «Акцент Банк» №vin НОМЕР_3 , а саме в період з 2015 по 2017 рік транспортний засіб перебував в користуванні ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) на законних підставах, а саме на підставі усної домовленості між директором TOB «Аксімер» - ОСОБА_7 та ОСОБА_1 .

Окрім користування транспортним засобом, ОСОБА_1 здійснювалась і сплата грошових коштів за договором фінансового лізингу на користь банку «Акцент Банк» в загальній сумі 67 829,88 грн, які представник відповідача просить стягнути, посилаючись на положення частини 1 статті 1160 Цивільного кодексу України, і вказує, що має право вимагати від відповідача за зустрічним позовом відшкодування фактично понесених витрат, уважаючи , що вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії, та просив суд задовольнити зустрічний позов.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14 січня 2022 року у задоволенні позовів первісного та зустрічного - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 14 лютого 2022 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення зустрічного позову, посилаючись на те, що рішення в оскаржуваній частині постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянт вказує, що суд не дав оцінки тим обставинам, що ОСОБА_1 , сплачуючи грошові кошти без доручення за договором фінансового лізингу на користь банку «Акцент Банк» № vin НОМЕР_3 , вчиняла дії, які спрямовані на попередження настання невигідних для TOB «Аксімер» наслідків, оскільки у випадку несплати грошових коштів транспортний засіб марки Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору міг бути звернутий на користь АТ «Акцент Банк» за невиконання договору.

Зазначає, що судом не враховано, що TOB «Аксімер» не змогло підтвердити, що лізингові платежі проводились саме товариством самостійно.

TOB «Аксімер» не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні вимоги своєї апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, у зв`язку з чим колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 січня 2022 року оскаржується представником ОСОБА_1 лише в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог до відповідача ТОВ «Аксімер» про стягнення грошових коштів,а тому в іншій частині не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до відповідача ТОВ «Аксімер» про стягнення грошових коштів, суд виходив з того, що ОСОБА_1 не довела наявність необхідних умов для застосування до спірних правовідносин положень статей 1158, 1160 ЦК України. Так, ОСОБА_1 не довела, що небезпека була реальною, а не уявною, та загрожувала майновим інтересам TOB «Аксімер».

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 09 грудня 2014 року між TOB «Аксімер» та АТ «Акцент Банк» укладено договір фінансового лізингу авто № vin НОМЕР_3 автомобіля марки Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, строком на 2 роки.

05 січня 2017 року вищевказаний транспортний засіб було зареєстровано за TOB «Аксімер» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , тобто він перебуває на балансі юридичної особи та був її власністю, що підтверджуються листом Територіального сервісного центру № 5946 МВС в Сумській області від 05 вересня 2017 року.

31 травня 2017 року вищевказаний транспортний засіб був реалізований ОСОБА_1 на підставі довіреності № 36 TOB «Аксімер» від 30 травня 2017 року за 106 000 гривень, що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу 6179/17/000252 від 30 травня 2017 року, а також договором комісії №6179/17/000252 від 30 травня 2017 року.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 1211/1212 від 03 жовтня 2019 року вбачається: «Підпис від імені ОСОБА_7 у графі «Директор» у довіреності №36 від 30 травня 2017 року на продаж автомобіля, що належав ТОВ «Аксімер», марки Hyundai Accent 1.6, реєстраційний номер НОМЕР_2 , виконаний за допомогою пасти для кулькової ручки рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_7 , а іншою особою».

На момент продажу транспортного засобу директором TOB «Аксімер» була ОСОБА_7 . При цьому, відповідно до Акту технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер 6179/17/000252 від 30 травня 2017 року, сума коштів для виплати комітенту становить 106000 гривень.

У результаті укладення договору купівлі-продажу власником даного транспортного засобу став ОСОБА_8 , який діяв на підставі документу ME 459865 від 30 жовтня 2004 року.

30 травня 2017 року у Територіальному сервісному центрі № 8041 вищезазначений транспортний засіб перереєстровано на ОСОБА_8 на підставі договору, укладеному у суб`єктів господарювання № 6179/17/000252 від 30 травня 2017 року, виданого у TOB «Укравтотехтрейд», що підтверджується листом Територіального сервісного центру № 5946 МВС в Сумській області від 05 вересня 2017 року.

В період сплати TOB «Аксімер» грошових коштів за договором фінансового лізингу на користь банку «Акцент Банк» № vin НОМЕР_3 , а саме в період з 2015 по 2017 рік транспортний засіб перебував на підставі усної домовленості між директором TOB «Аксімер» - ОСОБА_7 та ОСОБА_1 у користуванні ОСОБА_1 .

Як зазначено у зустрічній позовній заяві, окрім користування транспортним засобом ОСОБА_1 здійснювалась і сплата грошових коштів за договором фінансового лізингу на користь банку «Акцент Банк» № vin НОМЕР_3 .

ОСОБА_1 сплачувала наступні грошові кошти в майнових інтересах TOB «Аксімер» без доручення: 09 березня 2016 року - оплата винагороди за проведення моніторингу розрахунків у сумі 10 000 грн згідно договору фінансового лізингу авто vin НОМЕР_3 ; 30 травня 2016 року - погашення згідно договору фінансового лізингу авООа- 00731937 від 09 грудня 2014 року у сумі 10 000 грн; 30 червня 2016 року -

погашення згідно договору фінансового лізингу авООа- 00731937 від 09 грудня 2014 року у сумі 10 000 грн; 06 серпня 2016 року - погашення згідно договору фінансового лізингу авООа- 00731937 від 09 грудня 2014 року у сумі 10 000 грн; 06 вересня 2016 року - погашення згідно договору фінансового лізингу авООа- 00731937 від 09 грудня 2014 року у сумі 10 000 грн; 07 жовтня 2016 року - погашення згідно договору фінансового лізингу авООа- 00731937 від 09 грудня 2014 року у сумі 10 000 грн; 08 грудня 2016року - погашення згідно договору фінансового лізингу авООа- 00731937 від 09 грудня 2014 року у сумі 7 829,88 грн.

З урахуванням викладеного, на підставі положень ч. 1 ст. 1160 ЦК України, позивач вважає, що у неї виникло право вимагати від відповідача відшкодування фактично зроблених витрат, так як понесені позивачем витрати були виправдані обставинами, за яких вони були понесені.

Предметом позову є стягнення фактичних витрат позивача при вчиненні ним дії в майнових інтересах іншої особи - відповідача, без його доручення, отже, для задоволення заявлених позивачем вимог є необхідним встановлення обставин, які б свідчили про наявність передбачених законом підстав для відшкодування фактично понесених витрат згідно з приписами Глави 79 Цивільного кодексу України.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд вірно визнав позовні вимоги щодо стягнення фактично понесених позивачем витрат такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

За приписами ст. 1158 ЦК України якщо майновим інтересам іншої особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, особа має право без доручення вчинити дії, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення.

Особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобов`язана при першій нагоді повідомити її про свої дії. Якщо ці дії будуть схвалені іншою особою, надалі до відносин сторін застосовуються положення про відповідний договір.

Якщо особа, яка розпочала дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, не має можливості повідомити про свої дії цю особу, вона зобов`язана вжити усіх залежних від неї заходів щодо попередження, усунення або зменшення невигідних майнових наслідків для іншої особи. Особа, яка вчиняє дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобов`язана взяти на себе всі обов`язки, пов`язані із вчиненням цих дій, зокрема обов`язки щодо вчинених правочинів.

Згідно із ст. 1159 ЦК України особа, яка вчинила дії в інтересах іншої особи без її доручення, зобов`язана негайно після закінчення цих дій надати особі, в майнових інтересах якої були вчинені дії, звіт про ці дії і передати їй усе, що при цьому було одержано.

Відповідно до ст. 1160 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії. Якщо особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, при першій нагоді не повідомила цю особу про свої дії, вона не має права вимагати відшкодування зроблених витрат.

Аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє зробити висновок, що основною визначальною ознакою унормованих Главою 79 Цивільного кодексу України зобов`язань є те, що дії однієї особи (гестора) здійснюються на користь іншої особи (домінуса) за власною ініціативою гестора, а не у зв`язку з укладанням договору доручення чи іншого цивільно-правового договору, а також взагалі без будь-якої попередньої вказівки домінуса.

Для виникнення у гестора права на відшкодування фактично зроблених витрат при вчиненні ним дій в майнових інтересах іншої особи (домінуса), необхідною є наявність певних умов:

- небезпека має загрожувати саме майновим інтересам господаря;

- небезпека настання невигідних для господаря майнових наслідків має бути реальною, а не уявною;

- дії гестора щодо запобігання попередженню, усунення або зменшення небезпеки настання невигідних майнових наслідків здійснюються ним за власною ініціативою, а не у зв`язку з укладенням договору доручення чи іншого цивільно-правового договору;

- відповідні дії не мають бути пов`язаними з виконанням службових чи інших, покладених відповідно до вимог закону, обов`язків;

- дії, вчинені гестором в інтересах іншої особи без її доручення, мають містити очевидну користь для заінтересованої особи.

Гестор, приступаючи до виконання дій без доручення іншої особи, має враховувати конкретні обставини, які дають можливість припустити існування або відсутність бажання домінуса щодо захисту своїх інтересів.

При цьому невиконання гестором обов`язку при першій нагоді повідомити домінуса про відповідні дії тягнуть за собою втрату гестором права на відшкодування зроблених витрат; гестор усвідомлює спрямованість своїх дій щодо запобігання, усунення або зменшення невигідних наслідків майновим інтересам домінуса.

Обґрунтовуючи наявність обставин, з якими закон пов`язує право на відшкодування фактичних витрат, позивач посилається на виконання нею в майнових інтересах відповідача без його доручення, а саме сплату грошових коштів за договором фінансового лізингу на користь банку «Акцент Банк» № vin НОМЕР_3 в сумі 67 829,88 грн.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи встановлено, що в період з 2015 по 2017 рік транспортний засіб перебував в користуванні ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) на підставі усної домовленості між директором TOB «Аксімер» - ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , якою здійснювалась і щомісячна сплата грошових коштів за договором фінансового лізингу на користь банку «Акцент Банк» з особистих коштів в інтересах TOB «Аксімер».

З огляду на положення статей 1158,1160 ЦК України, в їх системному взаємозв`язку, для виникнення у особи права на відшкодування фактично зроблених витрат при вчиненні дій в майнових інтересах іншої особи, необхідною є наявність ряду умов, а саме: небезпека має загрожувати саме майновим інтересам іншої особи; небезпека настання невигідних майнових наслідків має бути реальною, а не уявною; дії щодо запобігання попередженню, усуненню або зменшенню небезпеки настання невигідних майнових наслідків здійснюються нею за власною ініціативою, а не у зв`язку з укладенням договору доручення чи іншого цивільно-правового договору, відповідні дії не мають бути пов`язаними з виконанням службових чи інших, покладених відповідно до вимог закону, обов`язків; дії, вчинені в інтересах іншої особи без її доручення, мають містити очевидну користь для заінтересованої особи; зобов`язання з відшкодування витрат, понесених особою у зв`язку з вчиненням нею дій у майнових інтересах іншої особи без її доручення виникає за умови відсутності можливості отримати відповідну попередню згоду на вчинення дій у її інтересах. Зобов`язання з відшкодування витрат, понесених особою у зв`язку з вчиненням нею дій у майнових інтересах іншої особи без її доручення виникає за умови повідомлення останньої про свої дії при першій нагоді. Невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою втрату права на відшкодування зроблених витрат.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд вірно виходив з того, що ОСОБА_1 не довела наявність необхідних умов для застосування до спірних правовідносин положень статей 1158, 1160 ЦК України, а саме, що небезпека загрожувала саме майновим інтересам товариства,небезпека настання невигідних майнових наслідків була реальною, а не уявною і дії позивача щодо запобігання попередженню настання невигідних майнових наслідків здійснювалися нею за власною ініціативою.

Отже, підсумовуючи викладене, колегія доходить висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновку суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду попередньої інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже, у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду в частині вирішення зустрічних позовних вимог постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на суть прийнятого рішення не впливають.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 січня 2022 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «02» серпня 2022 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик