06.12.2022 227/4044/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Здоровиці О.В.,

за участю

секретаря судового засідання Сисенко Ю.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 грошових коштів за договором позики від 2009 року в сумі 81183,48 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що у 2009 році між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, предметом якого є грошові кошти у розмірі 20000,00 грн, що на дату укладання договору позики в еквіваленті до євро дорівнювало 2667 євро, які відповідач отримав від позивача у повному обсязі, що підтверджується розпискою, написаною відповідачем. Відповідно до розписки, власноруч написаної відповідачем, зазначену вище суму грошових коштів остання взяла на себе зобов`язання повернути ОСОБА_1 в місячний строк після пред`явлення вимоги про повернення грошей. Позивачем в 2021 році була направлена відповідачу вимога про повернення грошових коштів за розпискою, яка була отримана останнім 10.09.2021 року, але в місячний строк з дати отримання вимоги відповідач свої зобов`язання не виконала і гроші не повернула. Позивач зазначає, що відповідач повинен був повернути кошти, з урахування дати отримання вимоги до 09.10.2021 року включно. Таким чином, враховуючи те, що станом на 09.10.2021 року офіційний курс НБУ за 1 євро становить 30,44 грн, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти за договором позики у гривні за офіційним курсом євро в сумі 81183,48 грн (2667 євро х 30,44 грн).

Ухвалою від 21.10.2021 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судове засідання позивач не з`явився. Про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Будь-яких клопотань та відзиву від відповідача до суду не надходило.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке.

Згідно оригіналу розписки (а.с.46) ОСОБА_2 в 2009 році отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 20000.00 грн, що еквівалентно 2667 євро. Вказану суму, відповідно до змісту розписки, ОСОБА_2 зобов`язалася повернути в місячний строк після вимоги ОСОБА_1 про повернення грошей.

Також зі змісту вищевказаної розписки вбачається, що вказану в розписці суму коштів ОСОБА_2 отримала в присутності свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5

25 серпня 2021 року на адресу відповідача позивач направив вимогу про повернення коштів за розпискою. За змістом вимоги вбачається, що ОСОБА_1 просив повернути суму боргу в національній валюті в сумі еквівалентній 2667 євро, яка повинна бути розрахована за офіційним курсом на день платежу, в місячний строк від дня отримання вказаної вимоги (а.с.8). Також у вимозі були зазначені реквізити рахунку, на якій слід повернути борг.

Вказану вимогу ОСОБА_2 отримала 10 вересня 2021 року, що підтверджується її особистим підписом у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. (а.с.9).

Мотиви, з яких виходить суд, і норми застосованого права.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Відповідно до ст.524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.

Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.

Тлумачення частини другої статті 524 та частини другої статті 533 ЦК України дозволяє зробити висновок, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Таким чином, ЦК України надає сторонам договору можливість встановити "валютне застереження" у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті при укладенні договору.

При цьому грошовий еквівалент в іноземній валюті буде виступати складовим елементом ціни в договорі.

За загальним правилом при наявності "валютного застереження", тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інші правила визначення суми платежу можуть встановлюватися, зважаючи на прямий припис в частині другій статті 533 ЦК України, тільки договором, законом чи іншими нормативно-правовими актами. Вказаний висновок був зроблений у постанові ВС КЦС від 15 квітня 2021 року у справі N 369/3441/16-ц (провадження N 61-12336св20).

У цій справі судом встановлено та не спростовано відповідачем те, що відповідно до договору позики, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , остання у власність від ОСОБА_1 отримала 20 000,00 грн, що еквівалентно 2667,00 євро.

Таким чином, враховуючи, що у договорі позики зазначено «валютне застереження», відповідач повинен повернути позивачу суму позики у гривнях, в розмірі, який повинен бути визначений за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, оскільки в договорі позики не зазначено іншого порядку визначення суми, яка підлягає поверненню.

Зі змісту договору позики вбачається, що сторони обумовили, що позичені кошти повинні бути повернуті в місячний строк після пред`явлення вимоги про повернення грошей.

З досліджених матеріалів встановлено, що вимогу про повернення позики відповідач отримала 10.09.2021 року.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст.253 ЦК України).

Частиною 3 ст.254 ЦК України передбачено, що строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Таким чином, вбачається, що відповідачка повинна була повернути позику до 10.10.2021 року, але свої зобов`язання не виконала.

Приймаючи до уваги те, що офіційний курс гривні щодо Євро за даними НБУ, станом на 10.10.2021 року, становить 30,44 грн за 1 Євро, відповідач повинен був станом на 10.10.2021 року повернути суму позики в розмірі 81183,48 грн (2667 євро х 30,44 грн).

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).

Враховуючи, що ОСОБА_2 зобов`язалася повернути позивачеві гроші в сумі, що в еквіваленті складає 2 667 євро, а також те, що відповідач просить стягнути суму позики станом на день закінчення місячного строку після пред`явлення вимоги про повернення грошей, вимоги позивача про стягнення неповернутої позики у національній валюті за курсом НБУ станом на встановлений ним у вимозі день повернення позики - на 10.10.2021 року, є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, керуючись ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, та враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 274 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 81183,48 грн (вісімдесят одну тисячу сто вісімдесят три гривні 83 коп) та витрати по по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 коп), а всього 82091,48 грн (вісімдесят дві тисячи дев`яносто одну гривню 48 коп).

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Копію рішення направити сторонам.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Повний текст рішення складено 06 грудня 2022 року

Суддя О.В. Здоровиця

30.11.2022