Справа № 392/119/22
Провадження № 2/392/323/22
30 травня 2022 року м. Мала Виска
Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого - судді Бадердінової А.В., секретар судового засідань Жельман О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мала Виска цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , яка була одноосібною власницею житлового будинку АДРЕСА_1 . Позивач фактично зареєстрована та проживає у вищезазначеному житловому будинку з 2001 року. Звернувшись до Маловисківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті її матері та в процесі оформлення, виготовлення правовстановлюючої документації на спадкове майно, позивач дізналася, що з 22.06.2009 року в будинку зареєстрована їхня племінниця ОСОБА_2 . Зазначила, що ОСОБА_2 із початку реєстрації в будинку не проживала, речей в будинку не зберігала і не залишала. Позивачу відомо, що відповідач працювала у м. Києві, але постійного місця проживання там не мала, в даний час втратила будь - які зв`язки із останньою, намагалася розшукати її, але спроби були марними.
Факт реєстрації відповідача в будинку матері створює їй (позивачу) перешкоди в оформленні правовстановлюючої документації на спадковий будинок та позбавляє її права оформити пільги по сплаті житлово - комунальних послуг та розпоряджатися даним будинком. На підставі вище викладеного просила, визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою буд. АДРЕСА_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житлового будинку, що зняття її з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою.
Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 07.02.2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) в судове засідання сторін.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та місце розгляду справи, подала заяву зареєстровану судом 28.04.2022 року за вх. № 2967, про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала у повному обсязі та просила задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася в розумінні положень п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, судова повістка направлялась за зареєстрованим місцем проживання, про що свідчать конверт про повернення з відміткою «за закінченням терміну зберігання», також повідомлялася шляхом поміщення оголошення на веб-сайті судової влади України про виклик відповідача в судове засідання, при чому з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання, а також відзив на позов відповідач не подавала, тим самим, судом відзначається, що відповідач не скористалася своїм правом на участь в судовому засіданні, надання суду пояснень та доказів на обґрунтування своєї позиції щодо заявлених позивачем позовних вимог.
З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України.
Заперечення від сторін проти заочного розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило.
У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.
За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів.
Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 19.10.2021 року Маловисківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новоукраїнському районі, Кіровоградської області Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дінпро), актовий запис №407 (а.с.12).
Позивач - ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками в свідоцтві про народження зазначені: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_2 , виданого повторно 25.10.1990 року відділом ЗАГС Маловисківського райвиконкому Кіровоградської області. (а.с 14).
Згідно копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис за №17, прізвища дружини та чоловіка після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с.13).
Відповідно до довідки №98/02-14 від 27.01.2022 року, виданої Маловисківською районною державною нотаріальною конторою Кіровоградської області ОСОБА_8 згідно якої вбачається, що ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадщини на спадкове майно, та є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , була зареєстрована та проживала до дня смерті в АДРЕСА_1 (а.с.16).
Згідно свідоцтва виданого 11 травня 1995 року на право власності на жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_3 , на підставі рішення виконкому Маловисківської міської ради народних депутатів від 26.04.1995 року № 102, зареєстрованого Маловисківським бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу №22 за реєстровим №4391 (а.с.17).
Відповідно до копії свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 11.05.1995 року, жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 , на підставі рішення виконкому Маловисківської міської ради народних депутатів від 26.04.1995 року № 102, зареєстрованого Маловисківським бюро технічної інвентаризації та записаний в реєстрову книгу №22 за реєстровим №4391 (а.с. 17).
Відповідно відомостей зазначених в паспорті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10-11).
На підставі звернення ОСОБА_1 факт не проживання ОСОБА_2 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_3 підтверджується актом від 26 січня 2022 року, у складі комісії: заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради - Жовтило А.В., начальника загального відділу - Берегуленко Т.М., начальника відділу соціального захисту населення, праці та охорони здоров`я - Шпак Т.М., спеціаліста II категорії відділу архітектури, містобудування, будівництва та ЖКГ Вовк. О.О., та за результатами якого встановлено, що домоволодіння за вказаною адресою є спадковим майном ОСОБА_1 , яка на даний момент не вступила у спадщину. Окрім неї та членів її родини, згідно інформації, що міститься у домовій книзі та реєстрі територіальної громади Маловисківської міської ради, у домоволодінні 22.06.2009 року була зареєстрована ОСОБА_2 . В ході проведення обстеження було встановлено, що вказана особа з моменту реєстрації за вказаною адресою не проживала. Дану інформацію підтвердили сусіди: ОСОБА_9 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_10 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі вищезазначеного комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_2 з моменту реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає (а.с. 15).
Тобто відповідач ОСОБА_2 за вищевказаною адресою не проживає більше 13 років.
Згідно рішення Маловисківської міської ради Маловисківської міської ОТГ №11 від 20.11.2015 року та додатку 1 до рішення Маловисківської міської ради від 20 листопада 2015 року №11 про перейменування вулиць, населених пунктів Маловисківської міської ради Кіровоградської області назву вулиці Енгельса перейменовано на вулицю Проліскова (а.с.6-9).
Конституція України визначено основні засади права власності, статтею 41 визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження.
Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно абз.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Постановою Верховного Суду України від 16.01.2012 р. № 6-57 цс встановлено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, є підставою для подальшого зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В свою чергу, статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, а члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тобто, за своєю природою це право проживання є правом сервітутного типу і відноситься до особистих сервітутів. Особистий характер даного сервітуту полягає в тому, що він встановлюється в інтересах певної особи, яка має статус члена сім`ї власника житлового приміщення. Отже, особа матиме право на користування житлом поряд з власником за умови, що вона є членом сім`ї власника житла та проживає разом з ним.
При цьому, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2 ст. 405 ЦК України).
Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, якою, зокрема, передбачено, що до членів сім`ї наймача належать чоловік (дружина) наймача, їх діти і батьки.
Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що правовідносини між сторонами мають бути врегульовані відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, згідно з якими член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін між ним і власником житла або законом.
Оскільки під час судового розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , яка набула права користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 , як член сім`ї позивача ОСОБА_1 , не проживає в зазначеному вище житловому приміщенні понад один рік, та не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, а так само не встановлено, що відповідач претендувала на користування зазначеним житловим будинком, або ж намагалася вселитися в домоволодіння, або ж була відсутня в житловому будинку за вказаною вище адресою з поважних причин, приймаючи також до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, крім того, позивач позбавлена права оформити правовстановлюючі документи на житловий будинок відповідно до Законодавства, тому суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 про визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 , при цьому судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача такою, що втратила право на користування вищевказаним житловим приміщенням.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871-ІХ від 05.11.2021 року, орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого та враховуючи задоволення позовних вимог позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
-позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ;
-відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Суддя Альона Володимирівна Бадердінова