Провадження № 2/582/84/22
Справа № 582/99/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Недригайлівський районний суд Сумської області у складі головуючого судді Яковенко Н.М., за участю секретаря Ярмоленко А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Недригайлів за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину,-
Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, у судове засідання не з`явився.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не прибув, у відповідності до ст. 128 ч. 11 ЦПК України є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду та не направив суду заяви про розгляд справи без його участі.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки ним не повідомлялися, відзиву на позов він не подав, а сторона позивача не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, про що судом була постановлена відповідна ухвала.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, справу розглянуто без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Із вищезазначеної ухвали встановлено, що відповідач 23.10.2018 близько 18 год 10 хв., керуючи технічно справним автомобілем «VOLKSWAGEN Т4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїв дорожньо-транспортну пригоду, здійснивши зіткнення з саморобним причепом мотоблока «Зоря», у результаті якої пасажир причепа мотоблока «Зоря», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 878 від 25.11.18 кваліфіковані як середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Потерпіла ОСОБА_2 була госпіталізована на стаціонарне лікування до КНП СОР «Сумської обласна клінічна лікарня».
Згідно ч. 1,2 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Верховний Суд у своїй Постанові від 24.05.2018 (справа № 531/2332/14-к) зазначив: «У разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.»
Отже, звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав не звільняє його від цивільно-правової відповідальності відшкодувати завдані матеріальні збитки та моральну шкоду потерпілому в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року (далі - Порядок).
Як передбачено пунктом 2 цього Порядку, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день.
Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.
Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні.
Відповідно до пункту 4 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» від 19.10.2017 № 2168-VIII (зі змінами) з 1 квітня 2020 року реалізація державних гарантій медичного обслуговування населення за програмою медичних гарантій здійснюється відповідно до цього Закону для всіх видів медичної допомоги.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ст. 83 ЦПК України).
Відповідач заперечення до суду не надав, тому суд, на підставі наданих позивачем доказів, вважає, що позов Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує на користь держави судовий збір з відповідача у розмірі 992,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141-142, 247, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позов Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 , на користь держави 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду скарги.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення, до Сумського апеляційного суду у встановленому законом порядку.

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя : Н. М. Яковенко