КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/3231/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Суханової Є.М., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ф1 ПРОДАКШН» про захист прав споживача, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача ТОВ «Ф1 ПРОДАКШН» вартість ноутбуку MSI GT62VR 6RD (Dominator) - 027US -BB7670H16G1TODX10MH-MS-16L2 (серійний номер K1610N0012943) у розмірі 41 500 грн.; неустойку за прострочення гарантійного ремонту після першої заміни вентиляторів у розмірі 21 165 грн.; неустойку за прострочення гарантійного ремонту після другої заміни вентиляторів у сумі 31 955 грн.; неустойку за невидачу товару з обмінного фонду у розмірі 50 630 грн.; компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.; витрати з оплати правничої допомоги в сумі 1 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 26.12.2019 року він здав до сервісного центру компанії відповідача для здійснення ремонту ноутбук у зв`язку із тим, що у ньому почали нестабільно працювати вентилятори охолодження, який забрав після проведення ремонту 17.01.2020 року.

Однак виявилося, що заявлені недоліки усунуто не було, тому 20.01.2020 року позивач знову повернув ноутбук до відповідача у зв`язку із виявленими проблемами у роботі замінених вентиляторів. Строк ремонту обумовлено не було, тому позивач очікував завершення ремонту протягом 14 днів, але оскільки у цей строк ремонт завершено не було, позивач був вимушений направити відповідачеві 19.02.2020 року заяву-претензію.

На свою заяву-претензію він отримав відповідь № 555-1029 від 18.03.2020 року, в якій було повідомлено, що ноутбук готовий до видачі 28.02.2020 року.

Проте, під час огляду при прийомі ноутбука з`ясувалося, що скрегіт під час роботи вентиляторів продовжувався. Крім цього було виявлено додаткові недоліки.

Вказував, що 02.03.2020 року, коли він повторно приїхав до відповідача, було встановлено, що ноутбук не вмикається від батареї, від вентиляторів через деякий час чутно скрегіт невідомого походження, відсутній режим «Сон» при вимкненні Windows і т.д.

Позивач написав скаргу від 02.03.2020 року (вх. № ВХ-01), на яку отримав відповідь № 555-1030 від 18.03.2020 року про те, що батарея ноутбуку є несправною, а шум вентиляторів є нормальним для даної моделі ноутбука.

11.03.2020 року під час чергового прийому та огляду ноутбуку було встановлено, що недоліки так і не усунуто, у зв`язку з чим позивачем знов було складено заяву-претензію (вх. № ЦОК З ВХ-02).

Також, 11 - 13 березня 2020 року шляхом телефонних перемовин позивача фактично змусили погодитись на заміну батареї, хоча до здавання в ремонт ноутбук нормально з нею працював. Сторони домовилися, що відповідач встановить на ноутбук нову батарею.

25.03.2020 року позивач оплатив ще 2 450 грн. і отримав від кур`єра разом із ноутбуком Звіт про виконані роботи № 1143748 від 25.03.2020 року, згідно з яким було здійснено заміну батареї та двох вентиляторів.

31.03.2020 року при тестуванні ноутбука було встановлено, що ноутбук не ввімкнувся при роботі від батареї, після підключення зовнішнього живлення батарея не заряджалася, через деякий час роботи час від часу з отворів виходу повітря від вентиляторів доволі гучно було чутно сторонній скрегіт.

02.04.2020 року позивач знову повернув ноутбук відповідачу і отримав квитанцію

№ 1152097 від 02.04.2020 року, в якій встановлено строк ремонту до 17.05.2020 року.

Того ж дня, 02.04.2020 року, позивач написав заяву-претензію (вх. № ЦОК З ВХ-02) із вимогою усунути недоліки протягом 14 днів. Також він написав заяву (вх. № ЦОК З ВХ-3) про надання аналогічного товару з обмінного фонду на час ремонту, на які отримав відповідь № 555-1033 від 07.04.2020 року, якою у видачі аналогічного товару з обмінного фонду було відмовлено без пояснення причин, та відповідь № 555-1035 від 28.04.2020 року, якою підтверджено, що відповідачем двічі було здійснено заміну вентиляторів (17.01.2020 року та 25.03.2020 року) і що 28.04.2020 року закінчено ремонт ноутбуку і він готовий до видачі.

Зазначав, що 04.05.2020 року позивач знову приїхав до сервісного центру, щоб забрати товар, але при перевірці ноутбук не ввімкнувся при роботі від батареї. При підключенні пристрою зовнішнього живлення батарея так і не почала заряджатися.

Тому 12.06.2020 року позивач надіслав відповідачеві заяву із вимогою компенсувати йому завдані збитки або, у разі відмови, організувати проведення експертизи продукції.

У відповіді № 555-1054 від 09.07.2020 року позивачеві було повідомлено, що, на думку відповідача, ноутбук є можливим та допустимим до використання, у задоволенні вимог щодо відшкодування збитків відмовлено, оскільки відповідач ні є ані виробником, ані продавцем товару, а вимоги щодо сплати неустойки не підлягають задоволенню через введення на території України з 12.03.2020 року карантину, який є обставиною форс-мажору. До відповіді додано лист-звернення до TOB «ТЕХНІКС ЮКРЕЙН» та висновок спеціаліста цієї компанії.

Вважає, що такі дії відповідача є незаконними, з огляду на положення ст. 865 ЦК України, якими передбачено, що за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Позивач здав ноутбук у ремонт ще 26.12.2019 року та розраховував отримати його 20.01.2020 року, однак станом на день подання позову позивач, окрім витрат на запланований ремонт вентиляторів і вимушену оплату вартості нової батареї, позбавлений можливості користуватися своєю річчю через протиправну поведінку відповідача. На день обумовленого завершення останнього ремонту, а саме 17.05.2020 року недоліки, з якими позивач звертався до відповідача, так і не усунуто. Ці недоліки проявлялися неодноразово і роблять товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Зокрема, заміна вентиляторів відбувалася двічі: у січні 2020 року (про що вказано у Звіті про виконані роботи № 1141334 від 17.01.2020 року) та у березні 2020 року (квитанція 000037 від 25.03.2020 року).

Також неодноразово проявився недолік у заміненій батареї. Згідно із квитанцією 000037 від 25.03.2020 року було поставлено нову батарею, проте і її було замінено 09.04.2020 року. Як і у випадку з вентиляторами, на день обумовленого завершення останнього ремонту, а саме 17.05.2020 року, недолік у роботі батареї так і не усунуто.

Тому, позивач вважав, що недоліки у роботі відповідача істотними, адже не може використовувати товар відповідно до його характеристик та цільового призначення.

Зазначав, що згідно із ч. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Крім цього, виходячи з того, що ремонти по заміні вентиляторів та батареї було здійснено з матеріалів підрядника, вважає, що ремонти, які тривали з 20.01.2020 року (щодо вентиляторів) та з 02.04.2020 року (щодо батареї і других вентиляторів), є гарантійними і на них поширюються вимоги ст.ст. 7, 8 Закону України «Про захист прав споживачів».

В силу норми ч. 6 ст. 7 цього Закону при виконанні гарантійного ремонту гарантійний строк збільшується на час перебування продукції в ремонті. Зазначений час обчислюється від дня, коли споживач звернувся з вимогою про усунення недоліків.

Так, гарантійний строк на вентилятори складав:

-при першій заміні вентиляторів - з 17.01.2020 року по 17.07.2020 року;

-при другій заміні вентиляторів - з 25.03.2020 року по 25.09.2020 року;

Аналогічно і з гарантійним строком на батарею:

-при першій заміні батареї - з 25.03.2020 року по 25.09.2020 року;

-при другій заміні батареї - з 09.04.2020 року по 09.10.2020 року.

І, оскільки товар перебуває у ремонті й до дня подання позову, на час здійснення гарантійного ремонту ці гарантійні строки є подовженими.

У ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що підприємством, яке задовольняє вимоги споживача у разі придбання неякісного товару, є продавець або виконавець.

Відповідач виконував роботи по ремонту ноутбука із власних матеріалів, тому виступав у правовідносинах з позивачем як продавець цих нових матеріалів і як виконавець робіт.

Тому, на думку сторони позивача, відповідно до абз. 1 ч. 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» вимоги про безоплатне усунення недоліків товару повинні були бути усунуті протягом 14 днів. Тобто гарантійний ремонт нових замінених вентиляторів мав тривати із 20.01.2020 року по 03.02.2020 року, чого у вказаний строк відповідачем здійснено не було.

Посилається, що на підставі абз. 3 ч. 9 ст. 8 цього ж Закону за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (14 днів) позивач, як споживач, має право на неустойку в розмірі 1% вартості товару.

Згідно із п. 2.2. Інструкції щодо надання послуг з ремонту побутової радіоелектронної апаратури під час приймання замовлення визначаються ознаки виробу, його оцінна вартість, які узгоджуються із замовником і позначаються у договорі (квитанції), що підтверджується підписом замовника. Цього відповідачем зроблено не було.

Ноутбук позивач придбав 19.12.2016 року за кошти у розмірі 41 500 грн., що підтверджується товарним чеком № 000018819 від 19.12.2016 року.

Крім цього, вказував, що відповідно до абз. 2 ч. 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» на письмову вимогу споживача на час ремонту йому надається товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) незалежно від моделі. Для цього продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані створювати (мати) обмінний фонд товарів. Перелік таких товарів визначається Кабінетом Міністрів України. У Додатку № 2 до постанови КМУ від 19.03.1994 року № 172 «Про реалізацію окремих положень Закону України «Про захист прав споживачів» персональні комп`ютери та комплектуючі частини до них віднесені до Переліку товарів, з яких утворюється обмінний фонд.

Заяву про видачу на час ремонту товару з обмінного фонду позивач подав 02.04.2020 року особисто у майстерні відповідача, про що свідчать відповідні позначки працівників відповідача про отримання на заявах, тобто, у цей день майстерня відповідача працювала, а тому вважає, що карантинні обмеження, введені постановою КМУ № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2», не перешкоджали відповідачеві надати споживачеві аналогічний товар з обмінного фонду.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» та п. 3.1 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Згідно із офіційним роз`ясненням Торгово-промислової палати України, відповідно до міжнародної практики обставина форс-мажору, в тому числі карантин, автоматично не звільняє від відповідальності. Необхідно розуміти, яким чином певна обставина, в тому числі карантин, обмежує виконання певного зобов`язання.

Тобто, встановлений урядом карантин визнається форс-мажором лише у випадку, коли запроваджені ним заходи об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами конкретного договору (контракту, угоди тощо) або законодавчими та іншими нормативними актами. Підтвердженням цього є й висновок Вищого господарського суду України, викладений ним у постанові від 04.05.2016 року у справі № 910/14139/14, в якій зазначено, що при вирішенні питання щодо впливу обставин непереборної сили має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Таких доказів щодо неможливості видати товар з обмінного фонду чи виконанню робіт по ремонту зданого позивачем товару, документів, які підтверджували факт настання форс-мажорних обставин у правовідносинах із позивачем, відповідачем не надано.

Тому, на думку позивача, посилання відповідача на звільнення його від відповідальності за ненадання товару з обмінного фонду та прострочення строків ремонту є необґрунтованими і не мають прийматися до уваги.

Таким чином, оскільки гарантійний ремонт після першої заміни вентиляторів мав тривати від 20.01.2020 року до 03.02.2020 року (квитанція № 1143748 від 20.01.2020 року), то прострочення строків гарантійного ремонту по першій заміні вентиляторів почалося з 04.02.2020 року і тривало до другої заміни вентиляторів 25.03.2020 року (згідно звіту про виконані роботи № 1143748 від 25.03.2020 року і підтверджено відповідачем у відповіді

№ 555-1035 від 28.04.2020 року). Строк прострочення склав 51 день (п`ятдесят один день).

Вказував, що 02.04.2020 року позивач знову повернув ноутбук у сервісний центр через, у тому числі, некоректну роботу нових вентиляторів і отримав квитанцію № 1152097 від 02.04.2020 року, в якій встановлено строк ремонту до 17.05.2020 року. Тобто прострочення почалося з 18.05.2020 року і триває до дня подання позову - 03.08.2020 року, що складає 77 днів прострочення.

Загальне прострочення щодо видачі товару з обмінного фонду від дня подання відповідної заяви 02.04.2020 року склало 122 дні.

Щодо повідомлення відповідача про, начебто, організацію проведення експертизи спеціалістом ТОВ «ТЕХНІКС ЮКРЕЙН», то дослідження проводилося саме спеціалістом, а не експертом.

Тоді як організація та проведення експертизи, передбаченої у ч. 4 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів», регламентується Стандартом СОУ КЗПС 74.9-1:2012 «Споживча експертиза продукції (товарів, робіт та послуг). Основні положення. Організація, порядок проведення та оформлення результатів», згідно з яким споживча експертиза - це оплатне компетентне дослідження якісних показників та (або) показників безпечності продукції (товарів, робіт, послуг) щодо їх відповідності нормам чинного законодавства, вимогам нормативної та технічної документації.

До того ж, ТОВ «ТЕХНІКС ЮКРЕЙН» розташоване у тій же будівлі, що розміщено офіс відповідача, що, на думку позивача, може свідчити про необ`єктивність вказаного висновку.

Крім того, відповідно до ст. 23 ЦК України завдані відповідачем страждання внаслідок порушення прав споживача є моральною шкодою, яка полягала в істотних емоційних стражданнях, пов`язаних протиправною поведінкою відповідача, марними надіями позивача на отримання відремонтованого ноутбука і вимушеним залишитися без предмету, який у наш час є однією із найважливіших складових повсякденного життя. Подібна поведінка відповідача порушує душевний спокій позивача, перешкоджає нормальному ритму життя, оскільки щодня він переживає як через порушення його справ, так і через відсутність можливості користуватися важливим для нього предметом.

Безпосередньо завдана позивачеві моральна шкода полягає у тому, що:

протягом вже більше ніж півроку позивач вимушений користуватись своїм старим комп`ютером з монітором 2004 року виробництва, при роботі з яким він себе погано почуває, відчуває головні болі, швидко втомлюються і болять очі, що спричиняє значні погіршення у його робочому та повсякденному житті; затягування із ремонтом ноутбука, відмова від видачі аналогічного товару з обмінного фонду та повернення сплачених коштів спричинили погіршення настрою та стосунків у його сім`ї, порушився звичний ритм родинного життя. Внаслідок матеріальних проблем та хвилювань стали виникати сварки, скандали, чого раніше у родині не було. Погіршилися стосунки близькими, які почали докоряти позивачеві, що він уклав договір з недобросовісним сервісом. Усе це викликає у позивача нестерпний душевний біль та переживання;

відмова у законних вимогах і, відповідно, втрата значної для позивача суми грошей та подальша поведінка відповідача призвела до того, що позивач постійно перебуває у пригніченому стані від усвідомлення несправедливості щодо нього, у безпорадності, в яку він потрапив у зв`язку з неможливістю тривалий час своєчасно та належним чином вирішувати свої життєві проблеми;

викликані неправомірною поведінкою відповідача психологічні навантаження призвели до погіршення стану здоров`я, поганого сну та нервових зривів, його психологічний та фізичний стан похитнувся, відбулися вимушені зміни в життєвих та сімейних стосунках;

позивач був змушений витрачати свій вільний час на здійснення дій по відновленню свого порушеного права, звертатись до юристів за правовою допомогою та до суду, що також негативно позначилось на його моральному стані.

Завдану позивачу протиправною поведінкою відповідача моральну шкоду останній має відшкодувати у розмірі 20000 грн.

Вважав, що ціна матеріальної шкоди складає 166 250 грн., яка включає: кошти, сплачені за придбання ноутбуку MSI GT62VR 6RD (Dominator)-027US-BB7670H16G1TODX10MH-MS-16L2 (серійний номер K1610N0012943) у сумі 41 500 грн.; неустойка за прострочення гарантійного ремонту після першої заміни вентиляторів у розмірі 21 165 грн, неустойка за прострочення гарантійного ремонту після другої заміни вентиляторів у сумі 31 955 грн, неустойка за невидачу аналогічного товару з обмінного фонду у розмірі 50 630 грн, витрати на правничу допомогу складають 1 000 грн.

Враховуючи викладене, просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено обставини справи, на які позивач посилався у позові, та неправильно застосовані норми матеріального права.

Вказує, що у відносинах із замовником (позивачем) відповідач виступає як продавець товару - деталей, які використовуються ним при виконанні робіт, і несе усі ризики пов`язані із встановленням неякісних деталей, запасних частин тощо, оскільки ремонти по заміні вентиляторів та батареї було здійснено з матеріалів підрядника, другі ремонти, які тривали з 20.01.2020 року (щодо вентиляторів) та з 02.04.2020 року (щодо батареї і других вентиляторів) є гарантійними і на них поширюються вимоги ст.ст. 7, 8 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначає, що оскаржуване рішення постановлено виключно на внутрішніх переконань та не взято до уваги те, що в силу вимог ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. При цьому у п.1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Доказів випадку або надзвичайності або невідворотності умов, які перешкоджали

відповідачу своєчасно виконати взяті на себе обов`язки по наданню мені на час ремонту товару з обмінного фонду відповідачем надано не було.

Також зазначає, що доказів того, що запровадження карантинних обмежень перешкодило відповідачу 02.04.2020 року прийняти у мене заяву про видачу товару з обмінного фонду (сертифікату Торгово-промислової палати України та т.ін.) відповідачем надано не було.

Крім цього, форс-мажорні обставини мають бути відповідно документально підтверджені (сертифікатом Торгово-промислової палати України тощо), проте такого сертифікату відповідачем не надано.

На день обумовленого завершення останнього ремонту, а саме 17.05.2020 року недоліки, з якими ОСОБА_1 звертався до відповідача, так і не було усунуто вони неодноразово проявлялися і роблять товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Всупереч вимогам закону і отриманій заяві позивача відповідач не організував проведення незалежної експертизи, а надав лише висновок спеціаліста, який не є експертом.

Доводи відповідача щодо того, що оскільки вентилятори після ремонту постійно працювали і не виключалися, то це означає їх якісну роботу, не можуть бути сприйняті в якості належного доказу, оскільки вентилятори повинні виключатися разом із виключенням ноутбуку. Приймаючи товар на діагностику та ремонт відповідач мав забезпечити якісну, а не безперервну роботу вентиляторів. Тому вважає, що постійна, навіть при виключенні ноутбуку, робота вентиляторів свідчить про неякісність виконаних робіт.

Зазначає, що у Звіті від 17.01.20 року, на який посилається суд першої інстанції, не вказано, які саме роботи було рекомендовано - по ремонту материнської плати чи по її заміні.

Наполягає, що під час отримання ноутбуку з ремонту йому взагалі нічого не казали про необхідність робіт з материнською платою, оскільки повертали ноутбук після здійснення ремонту і позивач вважав, що якби була необхідність у додаткових роботах по усуненню заявленого недоліку, то йому б про це сказали ще до завершення ремонту, а не після його закінчення, а тому доводи відповідача про те, що «враховуючи, що лише заміна вентиляторів не усуне виявлені недоліки, відповідач рекомендував провести додаткові роботи з материнською платою та інші» лише підтверджують те, що перший ремонт було виконано неякісно.

Крім того, згідно із Правилами побутового обслуговування населення, Інструкції щодо надання послуг з ремонту побутової радіоелектронної апаратури обов`язок по заповненню документів при прийманні товарів у ремонт покладено на відповідача.

Відповідно до п. 2.2 п. 2.2. вказаної Інструкції під час приймання замовлення визначаються ознаки виробу, його оцінна вартість, які узгоджуються із замовником і позначаються у договорі (квитанції), що підтверджується підписом замовника. У жодній із Квитанцій, виданих відповідачем, не вказано, що позивач не зміг вказати оціночну вартість майна і не зазначено, що оцінна вартість не вказана саме через неможливість позивача оцінити товар. Доказів того, що спірний ноутбук має іншу вартість, відповідачем не надано.

Вважає, що рішення суду першої інстанції про відсутність в ЄДР даних про продавця товару та необумовленість у Квитанціях оцінної вартості майна порушує вимоги ст. 89 ЦПК України, яка імперативно зобов`язує суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо досліджувати наявні у справі докази, оцінювати належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності і надати оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі та мотивувати відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки предметом договору, укладеного між нами є не майно, а робота, призначена для задоволення побутових та інших особистих потреб, то я ґрунтував свої вимоги щодо компенсації моральної шкоди на положеннях Цивільного кодексу України та Закону України «Про захист прав споживачів».

Вважає, що вирішуючи справу, суд першої інстанції допустився невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права та відповідну судову практику (щодо стягнення неустойок та відшкодування моральної шкоди).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 травня 2022 року задоволено клопотання Туровця О.В. - представника ТОВ «Ф1 ПРОДАКШН»та продовжено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Ф1 ПРОДАКШН» про захист прав споживача, надавши строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ним копії цієї ухвали.

06 червня 2022 року ОСОБА_2 - представника ТОВ «Ф1 ПРОДАКШН» надіслав на електронну адресу апеляційного суду відзив, в якому залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує, що в позовній заяві позивач самостійно зазначив, що предметом договору є надання послуг з виконання робіт та змінив підстави позову в апеляційній скарзі.

Зазначає, що позивач ані в позові, а ні в апеляційній скарзі не зазначив, в чому саме полягає неможливість використання обладнання за його цільовим призначенням, а саме: програмування заздалегідь визначеним алгоритмом.

Крім того, відповідно до укладеного договору відповідач виконав роботи на платній основі по ремонту вентилятора ноутбука, саме за виконання цих робіт відповідач взяв на себе гарантійні зобов`язання.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем по справі не надано суду доказів, які б підтвердили наявність дефекту товару, який не відповідає рівню безпеки у розумінні Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту продукції», а саме: що товар мав дефект та не відповідав рівню безпеки життя або здоров`я, на яку споживач мав право розраховувати.

Крім того, позивачем був невірно обраний спосіб захисту, а суд, хоча і зобов`язаний надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, але в даному випадку не має можливості застосувати відповідну норму права, що регулює спір сторін, що призведе до зміни предмета позову та обраного позивачем способу захисту, так як не може обрати на свій розсуд підстави позову та самостійно сформулювати відповідні вимоги, тому дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 26.12.2019 року позивач звернувся до сервісного центру відповідача для проведення діагностики та не гарантійного ремонту належного йому ноутбуку MSI GT62VR 6RD (Dominator)-027US-BB7670H16G1TODX10MH-MS-16L2 (серійний номер K1610N0012943) без пломб виробника, що підтверджується квитанцією №1141334, з узгодженою датою завершення робіт - 09.02.2020 року.

Заявлені заявником недоліки були полягали в тому, що вентилятори охолодження не запускаються. Пару тижнів тому вентилятор ГПУ став працювати нестабільно. Постійно понижує до 0 і підвищує частоту до 3900. На даний момент вентилятори самостійно не запускаються. Немає реакції на натискання кнопки Cooler Boost. Вірогідно ускладнення з контролером.

Відповідно до звіту про виконані роботи №1141334 від 17.01.2020 року проведено заміну вентиляторів та рекомендована зміна материнської плати. Надані послуги з діагностики та не гарантійного ремонту оплачені в сумі 3370 грн. за квитанцією №2298403.

Разом з тим, виданий відремонтований виріб позивач 20.01.2020 року повернув для усунення недоліків через виявлений скрегіт під час роботи вентиляторів.

20.01.2020 року за квитанцією №11413748 для діагностики та не гарантійного ремонту за відсутності пломби попередньо проведеного ремонту з узгодженою датою завершення робіт - 05.03.2020 року був прийнятий той же ноутбук з посиланням на некоректну роботу вентиляторів та кулера.

Також за додатково оформленою квитанцією за тим же номером прийнято для ремонту без оплати (гарантійний ремонт), який може бути змінений виконавцем на діагностику та не гарантійний ремонт у разі виявлення дефектів, які виникли внаслідок порушення замовником правил та умов експлуатації пристрою, для усунення недоліків роботи батареї та кулерів без узгодження дати завершення робіт.

В ході ремонту було проведено заміну вентиляторів, але під час візиту позивача 02.03.2020 року та 11.03.2020 року до сервісного центру ноутбук не ввімкнувся, так як виявилась несправною батарея, про що було повідомлено позивача.

Згідно із звітом про виконані роботи №11413748 від 25.03.2020 року був проведений не гарантійний ремонт та виконані роботи по заміні батареї та вентиляторів, вартість яких склала 2450 грн., оплачених позивачем по квитанції №000037 від 25.03.2020 року.

02.04.2020 року позивачем до сервісного центру відповідача знов було повернуто ноутбук, прийнятий за квитанцією №1152097 для діагностики та не гарантійного ремонту у зв`язку дефектом зарядного пристрою, з узгодженою датою завершення робіт 17.05.2020 року.

Також позивачем було подано заяву про надання аналогічного пристрою на час ремонту відповідно до п.9 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів», в задоволенні якої позивачу було відмовлено з посиланням на відсутність підстав регулювати їх правовідносини за п.9 у зв`язку із проведенням ремонту на платній основі.

28.04.2020 року відповідачем було повідомлено позивача, що пристрій підготовлений до видачі. В ході ремонту було проведено заміну батареї, за час перебування пристрою в центрі вентилятори працюють коректно, скреготу не чутно.

12.06.2020 року позивач, вважаючи невиконаним в узгоджений термін ремонт ноутбуку, звернувся з претензією до відповідача, вимагаючи повернути вартість пристрою та його ремонту, сплатити неустойку за прострочення гарантійного ремонту замінених вентиляторів та за затримку виконання вимоги про надання товару з обмінного фонду. В разі відмови у задоволені його вимог надав згоду на організацію експертизи продукції в порядку ч.4 ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів» за наданим ним переліком питань.

Листом від 09.07.2020 року відповідач повідомив позивача про проведення експертизи ноутбуку спеціалістом, за висновком якого ноутбук є можливим та допустимим до використання. Враховуючи, що ТОВ не є ані виробником, ані продавцем товару, тому у вимозі щодо сплати вартості ноутбуку відмовили, як і у вимозі щодо сплати неустойки, виходячи з форс-мажорних обстави, пов`язаних із запровадженням на державному рівні карантину та перебуванням у зв`язку із цим у відпустці більшості працівників ТОВ, в тому числі відповідального за ведення обмінного фонду, та надання лише невідкладних послуг споживачам в центрі.

Від отримання відремонтованого ноутбуку позивач відмовився, на що вказує сам у позові, вважаючи, що пристрій продовжує перебувати у гарантійному ремонті.

Спірні правовідносини регулюються нормами §2 гл.61 р.І кн.5 Цивільного кодексу України, які співвідносяться з правилами ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

За правилом частини першої ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Правові наслідки передання у разі істотного порушення підрядником договору побутового підряду передбачені як ст. 872 ЦК України, так і ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, згідно із ч.3 ст.10 вказаного Закону, у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати:

1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк;

2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги);

3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи;

4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи;

5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

Відповідно до ч.4 цієї статті за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

При цьому, за ч.6 виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили.

Частиною 9 встановлена відповідальність виконавця, який зобов`язаний протягом місяця відшкодувати збитки, що виникли у зв`язку з втратою, псуванням чи пошкодженням речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг). Виконавець не звільняється від відповідальності, якщо рівень його наукових і технічних знань не дав змоги виявити особливі властивості речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг).

За ч. 13 вимоги цієї статті не поширюються на виконання робіт з гарантійного ремонту.

Як випливає зі встановлених обставин, відповідачем надавались послуги позивачу з діагностики та не гарантійного ремонту ноутбуку, оскільки ті виникли внаслідок порушення замовником правил та умов експлуатації пристрою.

Так, відповідачем здійснювалось не гарантійне обслуговування, в період якого за результатами діагностики було почергово встановлено наявність певних дефектів, які виникли в процесі експлуатації пристрою.

Враховуючи, що гарантійні зобов`язання не поширюються на роботи, що здійснював відповідач, а оскільки вони не є гарантійними, тому посилання позивача на ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставним. Виходячи з того, що предметом договору між сторонами є надання послуг з ремонту обладнання, а не його продажу, то взаємовідносини між сторонами регулюються ст. 10 цього Закону.

Щод питання щодо видачі товару з обмінного фонду, яке регулюється положеннями ч. 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», а також роз`ясненнями, які містяться у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», то згідно із останніми споживачеві, який звернувся із заявою про безоплатне усунення недоліків товару, на його вимогу надається (з доставкою) на час ремонту аналогічний товар.

Тобто, законодавством не передбачено право споживача отримувати товар з обмінного фонду на час вирішення питання щодо пред`явленої споживачем вимоги про здійснення оплатного не гарантійного ремонту. За викладених обставин у відповідача не виникла необхідність у наданні споживачу товару з обмінного фонду у зв`язку із відсутністю на це правових підстав.

Крім того, з огляду на вимоги нормативних актів, зокрема, ч. 2 ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», відповідно до яких карантин, встановлений рішенням Кабінету Міністрів України, є форс-мажорними обставинами.

Також з метою запобігання розповсюдження вірусу відповідач видав наказ про припинення роботи головного офісного центру та надання невідкладних послуг споживачам лише в Центрах обслуговування клієнтів, у зв`язку з чим більшості працівникам товариства, в тому числі відповідальному за ведення обмінного фонду, на підставі особистих заяв була надана відпустка без збереження заробітної плати за угодою сторін.

За таких обставин не настають правові наслідки у виді відповідальності шляхом сплати неустойки.

Щодо вимог про стягнення неустойки за несвоєчасне виконання гарантійних зобов`язань, то підстави для сплати неустойки за несвоєчасне виконання гарантійних зобов`язань регулюються положеннями ч. 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», яка не поширюється на дані правовідносини сторін.

Наведеною правовою нормою визначено, що при пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк. За кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості.

В даному випадку ремонтні роботи товару, який належить споживачеві, проводились у оплатному порядку та в узгоджений сторонами строк.

Крім того, сам споживач замість отримання відремонтованого пристрою 12.06.2020 року пред`явив іншу вимогу щодо організації експертизи товару, а також наполягав на поверненні йому вартості товару та коштів, сплачених за ремонт, а також відшкодування за прострочення виконання зобов`язань у виді неустойки, виходячи з того, що, на його думку, на день обумовленого завершення останнього ремонту, а саме 17.05.2020 року, недоліки, з якими він звертався до відповідача, так і не усунуто. Ці недоліки проявлялися неодноразово і роблять товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Згідно з п.12 ч.1 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживача» істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Підтвердженням такої правовій позиції є рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.09.2011 року в справі № 6-5651св10, в якому зазначено, що для визначення недоліків істотними мають бути три обов`язкові ознаки (п. п. 1-3) та хоча б одна із факультативних ознак (п. п. а-в), а також висловленій в постанові Верховного Суду від 01.02.2018 року в справі № 661/67/16-ц (провадження № 61-2464св18), відповідно до змісту якої тільки сукупність чотирьох обов`язкових ознак недоліку надає підстави вважати його істотним недоліком із усіма правовими наслідками щодо задоволення вимог споживачів.

Як свідчить судова практика (ухвала Верховного Суду України по справі № 6-20618св08 від 18.11.2009 року, постанова ВССУ від 09.09.2015 року) саме споживач повинен підтвердити обставину істотності недоліків у товарі.

У Законі України «Про захист прав споживачів» законодавець визначив, що наявність істотного недоліку товару повинно бути підтверджена висновком експертизи. Порядок проведення і призначення експертизи для визначення причин втрати якості продукції і можливих істотних недоліків товару регламентується ст. 17 ЗУ «Про захист прав споживачів», відповідно до якої у разі, коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції.

Так, споживча експертиза - це компетентне дослідження якісних показників та показників безпечності товарів (послуг) щодо їх відповідності нормам чинного законодавства, чинних нормативно-правових актів, вимогам нормативної та технічної документації, а також встановлення причин невідповідності об`єкта експертизи чинним вимогам.

У кожній галузі свої правила і особливості, тому в ролі експертів виступають спеціалісти, які підготовлені в певній сфері діяльності, мають досвід.

Відповідачем було вчинено всіх можливих заходів, аби врегулювати ситуацію, що склалася зі споживачем, в тому числі організована експертиза продукції, передбачена ч.4 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів», на дослідження якої був винесений перелік питань, поставлених позивачем, та наданий ноутбук.

Дослідження було проведено спеціалістом ОСОБА_3 зі стажем роботи понад 15 років, яким були надані відповіді на всі запитання, висновок якого стороною позивача не спростовано та з висновку якого випливає, що робота пристрою є задовільною, після надання послуг пристрій повністю справний та може бути використаний за призначенням.

Разом з тим, товар є неналежної якості, якщо містить істотні недоліки в розумінні п. 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» на момент придбання і цей недолік виник не в результаті експлуатації товару.

Зі змісту звітів та квитанцій про ремонти вбачається, що характер ремонту був різний, відбувалася заміна різних елементів пристрою, що у свою чергу, дає підстави дійти висновку про відсутність однакових несправностей товару, які виникали під час його експлуатації. Тому позивач скористався своїм правом щодо оплатного усунення недоліків та на його звернення недоліки були усунуті, при цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності в товарі істотного недоліку.

Між тим, для віднесення виявленого недоліку до числа істотних цей недолік обов`язково повинен: робити неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, бути таким, що виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявлятися знову з незалежних від споживача причин, та має бути наділений хоча б однією з ознак, передбачених підпунктами «а» - «в» п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, позивачем не доведено, що дефекти ноутбука, які були усуненні сервісним центром, є істотним недоліком товару та робить неможливим чи недопустимим використання його за призначенням і виникли з вини виконавця робіт.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то за п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25.05.2001 року № 5, від 27.02.2009 року № 1) надано роз`яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Тобто, диспозицією зазначеної правової норми чітко визначено, що підставами для відшкодування шкоди є деліктна поведінка однієї особи по відношенню до іншої, факт настання такої шкоди, як юридичний наслідок, причинний зв`язкою між деліктною поведінкою особи та фактом настання матеріальної шкоди, а також вина завдавача шкоди.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст.ст. 23, 1167 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Захист прав споживачів передбачений Законом України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (ч.ч. 1, 2 ст. 22).

Так, спірна ситуація регулюється положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки споживачем послуг в даному випадку є фізична особа, яка придбала продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, і стороною відповідача належними доказами цієї обставини спростовано не було.

Разом з тим, право, на яке посилається сторона позивача та яке передбачене п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, що реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону може бути реалізовано в разі, якщо продукція з недоліком завдала шкоди життю, здоров`ю або майну потерпілого.

Статтями 5, 6 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту продукції», передбачено, що продукція є такою, що має дефект, у разі, коли вона не відповідає рівню безпеки, на яку споживач або користувач має право розраховувати виходячи з усіх обставин, зокрема, пов`язаних з розробленням, виробництвом, обігом, транспортуванням, зберіганням, встановленням, технічним обслуговуванням, споживанням, використанням, знищенням (утилізацією, переробкою) цієї продукції, а також наданням застережень та іншої інформації про таку продукцію. Потерпілий повинен довести наявність шкоди, наявність дефекту в продукції, наявність причино-наслідкового зв`язку між дефектом в продукції та шкодою.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем по справі не надано суду доказів, які б підтвердили наявність дефекту товару, який не відповідає рівню безпеки у розумінні Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту продукції», а саме що товар мав дефект та не відповідав рівню безпеки життя або здоров`я, на яку споживач мав право розраховувати.

Водночас, за змістом положень ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Виробник (виконавець) зобов`язаний забезпечити використання продукції за призначенням протягом строку її служби, передбаченого нормативним документом або встановленого ним за домовленістю із споживачем.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про захист прав споживачів» шкода, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відшкодовується відповідно до закону.

Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 глави 82 ЦК України, зокрема, ч. 2 ст. 1210 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок недоліків робіт (послуг), підлягає відшкодуванню їх виконавцем.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди, в тому числі, у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача.

Втім, позивачем не надано до суду жодного належного та допустимого доказу в підтвердження завдання шкоди майну потерпілого, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

Також, суд вірно зазначав щодо необґрунтованості заявлених вимог, оскільки позивачем був невірно обраний спосіб захисту, а суд, хоча і зобов`язаний надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, алев даному випадку не має можливості застосувати відповідну норму права, що регулює спір сторін, що призведе до зміни предмета позову та обраного позивачем способу захисту, оскільки не може обрати на свій розсуд підстави позову та самостійно сформулювати відповідні вимоги.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: