Провадження № 2/592/2204/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року м. Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Сумської міської ради, Сумської митниці про зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

22.12.2022 позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Виконавчого комітету Сумської міської ради, Сумської митниці про зобов`язання вчинити певні дії. Просить винести рішення про виключення жилого приміщення з числа службових за адресою: АДРЕСА_1 , яке було надане ОСОБА_1 та його сім`ї, згідно ордеру № 1180 від 24.05.2000 року, на підставі рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради № 213 від 16.05.2000 року.

Крім того, в обгрунтуванні позову позивачем зазначалось, що на даний час другий зазначений ним відповідач «підприємство Сумська митниця, яке клопотало про надання мені квартири, не існує, як не має і правонаступника».

Дослідивши матеріали позовної заяви суд дійшов висновку, що справа Ковпаківському районному суду м. Суми не підсудна з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевіряти належність справ до їх юрисдикції, предметної, суб`єктної та територіальної підсудності справи суду, до якого позивачем подано відповідний позов.

Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

Положення про підсудність справ врегульовано у главі 2 розділу I ЦПК України.

Згідно із нормами процесуального закону завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого та правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб`єктів права.

Дотримання судом процесуальних норм інституту підсудності є вимогою ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Вимоги щодо виключної підсудності унеможливлюють застосування інших правил територіальної підсудності, крім тих, які встановлені процесуальним законом для відповідної категорія справ.

Відповідно до роз`яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п.п. 41 - 42 Постанови пленуму № 3 від 01.03.2013 «перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини».

Як зазначено в п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права власності на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Поняття "позови, що виникають з приводу нерухомого майна» є ширшим, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майно), а тому правило даної норми розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових (немайнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно. Правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною умов договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

У відповідності до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 при розгляді справи № 911/2390/18 (провадження №12-73гс20), виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. (п.п.7.23, 7.25).

Згідно ч. 1 ст. 378 ЦПК України порушення правил підсудності є підставою для скасування рішення, яким закінчено розгляд справи, і передачі справи на новий розгляд.

Предметом позову є нерухоме майно - квартира АДРЕСА_2 , що розташована на території Зарічного району м. Суми. Позов заявлено про право, яке виникло із договору найму вказаного жилого приміщення. Якщо спір стосується безпосередньо реалізації права на конкретне житлове приміщення, при вирішенні підсудності справи слід виходити з того, що право на приватизацію є правом на нерухоме майно, тому слід застосовувати ст. 30 ЦПК України. За приписами ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншому суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 ЦПК України, якщо суддя вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, передає справу на розгляд іншому суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, передача справи на розгляд іншому суду здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Оскільки для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна визначено виключну підсудність, а нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 - розташоване на території Зарічного району м. Суми, тому справу слід передати на розгляд до Зарічного районного суду м. Суми. Інших підстав, які б вказували на підсудність вказаного позову Ковпаківському районному суду м. Суми, не встановлено.

Керуючись ст. 4, ст. 27, ст. 30, п. 1 ч. 1 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

ухвалив:

Передати цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Сумської міської ради, Сумської митниці про зобов`язання вчинити певні дії до Зарічного районного суду м. Суми для розгляду за підсудністю.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Сумського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя О.В. Литовченко