Номер провадження: 22-ц/813/6647/22
Справа № 523/8988/21
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сидоренко А.О.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 січня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

ОСОБА_1 звернувся до суду до суду з позовними вимогами, в яких просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ Комунального підприємства «Теплопостачання м. Одеси» (далі за текстом КП «ТМО») від 19.04.2021р. № 280-К в частині його звільнення з посади заступника начальника служби начальника відділу з господарських спорів та договорів юридичної служби КП «Теплопостачання м. Одеси» за скороченням штату працівників, згідно п.1 ст.40 КЗпП України;

- поновити його на посаді заступника начальника служби начальника відділу з господарських спорів та договорів юридичної служби КП «ТМО» з 19.04.2021р.;

- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу;

- стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 200 000,00грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він з 06 листопада 2018 року працював на посаді заступника начальника служби начальника відділу з господарських спорів та договорів юридичної служби КП «ТМО».

18 січня 2021 року його було ознайомлено з наказом №9 від 18.01.2021р. «Про затвердження структури та проведення реорганізації структурних підрозділів підприємства». Наказом №280-к від 19.04.2021р. позивача було звільнено із займаної посади за скороченням штату працівників, згідно п.1 ст.40 КЗпП України. ОСОБА_1 не погоджується з наказом про його звільнення, вважає його незаконним з таких підстав:

1) на думку позивача є незрозумілими дії відповідача в частині зміни в організації виробництва і праці шляхом скорочення посад юридичної служби;

2) в порушення ч.ч.1,3 ст.49-2 КЗпП України ОСОБА_1 не було особисто попереджено про наступне вивільнення за скороченням чисельності штату працівників, а відтак він не знав про його майбутнє звільнення;

3) під час звільнення за скороченням чисельності штату йому не було запропоновано вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю чи іншу вакантну посаду, яку він міг виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо;

4) директором Юридичного департаменту Одеської міської ради, який за Статутом КП «ТМО» погоджує призначення та звільнення з посад керівників та службовців юридичних служб, юрисконсультів виконавчих органів міської ради, комунальних підприємств, установ, організацій міської ради, наказ про звільнення позивача не погоджено;

5) роботодавцем не враховано переважне право позивача на залишення на роботі;

6) в порушення ст.47 КЗпП України в день звільнення йому не було видано копії наказу про звільнення з роботи.

Моральну шкоду позивач обґрунтовує порушенням його трудових прав у вигляді незаконного звільнення, що призвело до втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позиція відповідача у суді першої інстанції.

КП «ТМО» направило до суду відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що підприємством під час звільнення ОСОБА_1 з займаної посади були дотриманні всі вимоги трудового законодавства, його особисто та завчасно було попереджено про майбутнє вивільнення за скороченням чисельності штату працівників. Позивачу особисто в період з 18.01.2021р. до 19.04.2021р. були запропоновані всі вакантні посади, що були на підприємстві, проте позивач не виявив бажання на переведення. Позивач отримав копію наказу про його звільнення 19.04.2021р. шляхом фотографування на пристрій мобільного зв`язку та відмовився від отримання наказу в іншій спосіб, що було зафіксовано працівниками підприємства. 19.04.2021р. позивач особисто отримав трудову книжку. На думку представника відповідача позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 січня 2022 року відмовлено у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовну заяву, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні позову.

Сповіщення сторін.

Про судове засідання, призначене на 23 листопада 2022 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя-учасник колегії Дришлюк І.А. перебував у відпустці з 05 грудня по 06 грудня 2022 року, а суддя-учасник колегії Драгомерецький М.М. перебував у відпустці з 07 грудня по 09 грудня 2022 року, що підтверджується довідками відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повне судове рішення виготовлено 12 грудня 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що наказом № 565-к від 07.08.2018р. ОСОБА_1 був прийнятий на посаду начальника юридичної служби КП «ТМО».

Наказом №833-к від 05.11.2018р. ОСОБА_1 був переведений на посаду заступника начальника служби начальника відділу з господарських спорів та договорів юридичної служби.

Наказом №10 від 19.01.2021р. були затвердженні з 19.01.2021р. зміни №16 до штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців КП «ТМО» на 2019р. (а.с.97 т.1).

Наказом №9 від 18.01.2021р. з метою оптимізації та раціонального використання трудових ресурсів, на підставі службових записок керівників підрозділів та рішення керівництва була затверджена структура підприємства з 19.01.2021р. з скороченням з 19.04.2021р. посад в тому числі і посади заступника начальника служби начальника відділу з господарських спорів та договорів юридичної служби (а.с.98 т.1).

Наказом №52-к від 18.01.2021р. на КП «ТМО» було запроваджено скорочення штату працівників (11 посад) з можливим вивільненням з 19.04.2021р., в тому числі і посади заступника начальника служби начальника відділу з господарських спорів та договорів юридичної служби.

Актом № 1 та списком вакансій підтверджується, що ОСОБА_1 було надано для ознайомлення список вакансії по КП «ТМО» станом на 18.01.2021р. (а.с.102-107 т.1).

Актом № 2 та списком вакансій підтверджується, що ОСОБА_1 було надано для ознайомлення список вакансії по КП «ТМО» станом на 01.02.2021р. (а.с.108-113 т.1).

Актом № 3 та списком вакансій підтверджується, що ОСОБА_1 було надано для ознайомлення список вакансії по КП «ТМО» станом на 09.04.2021р. (а.с.116-121 т.1).

Актом № 4 та списком вакансій підтверджується, що ОСОБА_1 було надано для ознайомлення список вакансії по КП «ТМО» станом на 19.04.2021р. (а.с.122-127 т.1).

ОСОБА_1 не виявив бажання про переведення на будь-яку посаду, запропоновані у період з 18.01.2021р. по 19.04.2021р., про що і були складені зазначені вище акти.

19.03.2021р. директор КП «ТМО» звернувся до голови профспілкового комітету КП «ТМО» із поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з займаної посади у зв`язку із скороченням штату працівників (а.с.114 т.1).

Листом від 05.04.2021р. головою профспілкового комітету КП «ТМО» було повідомлено директора КП «ТМО» про те, що ОСОБА_1 не перебуває на профспілковому обліку ППО КП «ТМО», в зв`язку з чим згода на його звільнення комітетом не погоджується (а.с.115 т.1).

Наказом №280-к від 19.04.2021р. ОСОБА_1 був звільнений з посади заступника начальника служби начальника відділу з господарських спорів та договорів юридичної служби за скорочення штату працівників, згідно п.1 ст.40 КЗпП України з 19.04.2021р. (а.с.128 т.1).

Журналом ведення трудових книжок підтверджено, що 19.04.2021р., у зв`язку з звільненням, ОСОБА_1 отримав власноруч трудову книжку (а.с.135-136 т.1).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ст. 233 КЗпП України у районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівника чи власника або уповноваженого ним органу, коли вони не згодні з рішенням комісії по трудових спорах підприємства, установи, організації (підрозділу).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених, зокрема у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось позивачем, ОСОБА_1 не перебував на профспілковому обліку ППО КП «ТМО». Відтак, згода на його звільнення у зв`язку з скороченням штату з профспілковим комітетом КП «Теплопостачання м. Одеси» не погоджувалась.

Згідно з статтею 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

При розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Відповідно до статті 64 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Згідно з позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18 (провадження № 61-393св19), від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17 (провадження № 61-8393св20), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

За таких обставин суд першої інстанції правильно відхилив посилання позивача, яким були висловлені сумніві у доцільності проведених на підприємстві змін в організації виробництва і праці, що зумовило скорочення штату.

Наявні в матеріалах справи докази, зокрема наказ №9 від 18.01.2021р. «Про затвердження структури та проведення реорганізації структурних підрозділів підприємства», наказ №52-к від 18.01.2021р. «Про скорочення штату працівників підприємства», штатний розпис робітників та технічних службовців КП «Теплопостачання м. Одеси» станом на 19.01.2021р. та станом на 19.04.2021р. наказ №83 від 19.04.2021р. «Про затвердження змін до штатного розпису КП «Теплопостачання м. Одеси», зміна №20 до штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців, вказують на те, що в КП «Теплопостачання м. Одеси» у 2021р. дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, що зумовило скорочення чисельності штату працівників, в тому числі і посади, яку обіймав позивач.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

У правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року (провадження N 6-40цс15), зазначено, що оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Так, на виконання зазначених вище вимог ОСОБА_1 18.01.2021р., 01.02.2021р., 09.04.2021р. та 19.04.2021р. (день звільнення), були представлені всі наявні у КП «ТМО» вакантні посади, на які ОСОБА_1 мав би право на переведення, у зв`язку із скорочення посади, яку він обіймав.

Таким чином, твердження ОСОБА_1 , у позовній заяві про те, що йому не були запропоновані всі наявні у КП «ТМО» посади на час його звільнення за скороченням штату є безпідставні та спростовуються вказаними вище доказами.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку аргументам та доказам сторін по справі в частині повідомлення ОСОБА_1 про наступне вивільнення за скороченням штату, суд першої інстанції вмотивовано виходив наступних обґрунтувань.

В матеріалах справи наявні три різні за змістом таблиці про ознайомлення працівників КП «ТМО» з наказом №9 від 18.01.2021р. та наказом №52-к від 18.01.2021р.

Так, надана з боку позивача копія (а.с.31 т.1), яка за його поясненнями була сфотографована ним 18.01.2021р. містить відомості про ознайомлення ОСОБА_1 з наказом №9 від 18.01.2021р.

Представлена відповідачем копія аналогічного за змістом ознайомлення працівників з наказом №9 від 18.01.2021р. (а.с.101 оборот т.1) містить дописку в таблиці від руки про ознайомлення працівників з наказом № 52-к від 18.01.2021р.

З метою з`ясування таких суперечностей судом були витребувані оригінали наказів №9 та №52-к від 18.01.2021р. (а.с.25-28 т.2).

З оглянутих оригіналів наказів вбачається, що наказ №9 від 18.01.2021р., яким було затверджено структури та проведення реорганізації структурних підрозділів підприємства, складений на двох аркушах та не має буть-яких граф та додатків про ознайомлення працівників з ним. Необхідно зауважити, що вказаний наказ містить інформацію про скорочення посад з 19.04.2021р., в тому числі і посади заступника начальника служби начальника відділу, яку займав ОСОБА_1 .

Оригінал наказу №52-к від 18.01.2021р. (а.с.28 оборот т.2) складений на двох аркушах справи, де на оборотній стороні другого аркушу наявна таблиця та приписка про ознайомлення працівників КП «ТМО» з наказом №9 від 18.01.2021р. Зміст та форма є ідентичною з наданими суду копіями, як з боку позивача (а.с.31 т.1) та і з боку відповідача (а.с.101 оборот т.1). Проте, таблиця має додатковий надрукований за допомогою принтеру текст про ознайомлення з наказом №52-к від 18.01.2021р. При цьому слід зауважити, що така таблиця є продовженням наказу №52-к від 18.01.2021р. та складає цілісність самого документу.

Представник відповідача начальник служби персоналу Плохотнюк Т.І. в судовому засіданні пояснила та підтвердила, що дійсно такі дописки (від руки та за допомогою принтера) мали місце після ознайомлення ОСОБА_1 з наказом №9 та №52-к від 18.01.2021р., які вона зробила особисто. ОСОБА_1 копію наказу №52-к не отримував, а лише його сфотографував на мобільний пристрій. Первісний напис про ознайомлення працівників лише з наказом №9 від 18.01.2021р. представник пояснила тим, що наказ №52-к від 18.01.2021р. має посилання на наказ №9 від 18.01.2021р., з яким виявили бажання також ознайомитися працівники, яких він стосується, в тому числі і ОСОБА_1 . Представник стверджувала, що вона особисто ознайомила ОСОБА_1 , як з наказом №9 так і з наказом №52-к.

Оцінюючі вказані вище обставини в їх сукупності, суд першої інстанції правильно вважав, що ОСОБА_1 був ознайомлений 18.01.2021р., як з наказом №9, так і з наказом №52-к. Суд першої інстанції врахував також, що підпис ОСОБА_1 в таблиці в якій було посилання на ознайомлення з наказом №9 від 18.01.2021р. є продовженням наказу №52-к від 18.01.2021р. та є його невід`ємною частиною. Суд першої інстанції правильно прийняв до уваги, що ОСОБА_1 за фахом є юрист, більш того працював на керівних посадах в КП «ТМО», а відтак не міг не звернути увагу, що ставив підпис в таблиці який є продовженням наказу №52-к.

Крім того, суд першої інстанції правильно взяв до уваги, що 18.01.2021р. ОСОБА_1 було надано список всіх вакантних посад КП «ТМО», одну з яких він мав права обрати в зв`язку з його майбутнім вивільненням за скороченням штату, про ознайомлення з якими він особисто розписався в таблиці (а.с.107 оборот т.1). Отже, матеріалами справи підтверджено, та не заперечується самим ОСОБА_1 , що його особисто 18.01.2021р. було ознайомлено з наказом №9 від 18.01.2021р. та зі списком вакантних посад в КП «ТМО».

Наявність дописок в таблиці про ознайомлення працівників з наказом №52-к суд правильно розцінив як технічну помилку з боку працівників КП «ТМО», яка за своєю суттю не змінює доведеність факту завчасного попередження за три місяці ОСОБА_1 про наступне його вивільнення за скороченням штату працівників.

Твердження позивача про його неповідомлення з наказом №52-к від 18.01.2021р. ґрунтуються виключно на технічній помилці працівників КП «ТМО», в зв`язку з чим судом правильно були відхилені

Таким чином, оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов переконливого висновку, що КП «ТМО» належним чином були виконанні приписи передбачені ч.1 ст.49-2 КЗпП України про персональне попередження ОСОБА_1 щодо його майбутнього вивільнення із займаної посади за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату працівників, зокрема більше ніж за два місяці.

Твердження позивача про невручення йому наказу про його звільнення в день звільнення, а також на інші підстави заявлених позовних вимог не впливають на суть вирішення спору по суті заявленого позову, а відтак судом до уваги обґрунтовано не прийняв. Крім того, як убачається з представленої копії наказу №280-к від 19.04.2021р. (а.с.128 оборот т.1) позивач особисто підписався про його ознайомлення з таким наказом. Не бажання працівника отримати копію наказу не може вважатися порушення роботодавцем вимог, передбачених ст.47 КЗпП України.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що у відповідача відбулося скорочення посад, у тому числі і посади, яку обіймав ОСОБА_1 , його в установленому законом порядку було за два місяця попереджено про наступне звільнення, йому були запропоновані всі наявні у КП «ТМО» вакантні посади, а відтак суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про те, що звільнення позивача із займаної посади відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства України.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання наказу про його звільнення незаконним та скасування, поновлення на роботі є безпідставні та дійсно не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі, в задоволені яких відмовлено, то в їхньому задоволені також необхідно відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Наведені в апеляційній скарзі доводи (фактично тотожні доводам позовної заяви) були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 грудня 2022 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк