С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
____________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/1276/22
В справі 760/6242/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

28 грудня 2022 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про стягнення штрафних санкцій за прострочення виконання рішень судів про стягнення коштів.

ІІ. Описова частина

В березні 2020 року Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про стягнення штрафних санкцій за прострочення виконання рішення суду про стягнення на його корить двох судових рішень про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Обгрунтовуючи свій позов Позивач вказує, що 17 грудня 2018 року Окружним адміністративним суду міста Києва було винесено рішення у справі №826/9573/14 за його позовом до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яким позов було задоволено повністю та стягнуто з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 206787,18 грн.

Вказане рішення, як зазначає Позивач, було залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2019 року та постановою Верховного Суду від 26 листопада 2019 року.

Крім того, як стверджує Позивач, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року також було звернено до негайного виконання постанову суду в частині стягнення з Державного агентства земельних ресурсів України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, що становить 2658,72 грн, однак, рішення суду в цій частині так і не було виконано.

Враховуючи викладене, Позивач просить стягнути з Відповідача на свою користь компенсацію за затримку виконання грошового зобов`язання, яке виникло у Відповідача на підставі судових рішень прострочення:

-щодо суми в розмірі 2658,72 гривень - за період з 24.12.2014 по 02.03.2020;

-щодо суми в розмірі 206787,18 гривень - за період з 04.06.2019 по 02.03.2020.

Загальна сума інфляційних втрат Позивача від знецінення національної валюти за період прострочення за його розрахунком становить 2294,47 гривень, а 3% річних - 5027,07 гривень.

26 грудня 2022 року до суду надійшли письмові пояснення Відповідача, в яких представником зазначено про те, що Держегокадастр не є належним Відповідачем у справі, оскільки виплата заробітної плати Позивачу здійснюється Головним управлінням держгеокадастру у Київській області. Крім того, Відповідач зазначив, що рішення суду від 04.06.2019 про стягнення на користь Позивача суми в розмірі 206787,18 гривень було виконане у повному обсязі 30.01.2020, про що свідчить копія меморіального ордеру.

Також Відповідачем висловлене переконання про те, що справа має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Сторони у судове засідання не з`явилися, їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Від представника Позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року, позовні вимоги задоволено частково, а саме стягнуто з Державного агентства земельних ресурсів України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за один рік, починаючи з 01 лютого 2008 року, в розмірі 31904,61 грн та звернуто до негайного виконання постанову суду в частині стягнення з Державного агентства земельних ресурсів України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, що становить 2658,72 грн.

Як вбачається з пояснень Позивача, допущена до негайного виконання частина рішення в сумі 2658,72 гривень не була виконана.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, в липні 2017 року Вищим адміністративним судом України було постановлено ухвалу від 13 липня 2017 року, якою касаційну скаргу задоволено частково, вищезгадані рішення судів скасовані, а справа направлена до суду першої інстанції на новий розгляд.

Таким чином, з моменту скасування зазначених рішень зобов`язання Відповідача з виплати суми в розмірі 2658,72 гривень припинило існувати.

Встановлено, що 17 грудня 2018 року під час нового розгляду вказаної справи №826/9573/14 у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Окружним адміністративним суду міста Києва було винесено рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яким позов було задоволено повністю та стягнуто з Відповідача на користь Позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 206787,18 грн.

Дане рішення було залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2019 року та постановою Верховного Суду від 26 листопада 2019 року.

Таким чином, з набранням чинності вказаного рішення - з 04 червня 2019 року - у Відповідача на підставі судового рішення виникло грошове зобов`язання перед Позивачем, яке з 05 червня 2019 року набуло статусу простроченої заборгованості.

Як вбачається з копії меморіального ордеру №9214506, безспірне списання зазначеної суми здійснене 31 січня 2020 року.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц.

Таким чином, вимоги Позивача про стягнення з Відповідача компенсаційних виплат, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, є обгрунтованими.

Разом з тим, на переконання суду, це не стосується зобов`язання з виплати 2658,72 гривень, яке виникло на підставі постанови суду 24.12.2014, оскільки вказане судове рішення було скасоване.

Крім того, суд не може погодитися з періодом нарахування штрафних санкцій, запропонованим Позивачем, оскільки, як зазначено вище, рішення суду про стягнення коштів в сумі 206787,18 гривень було виконане 31 січня 2020 року.

Визначаючи розмір штрафних санкцій у вигляді 3% річних за період з 05.06.2019 по 31.01.2020, суд керується наступним розрахунком:

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

......

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Сукупний індекс інфляції за період:

IIc (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x = 1.00091202

Інфляційне збільшення:

206 787,18 x 1.00091202 - 206 787,18 = 188,59 грн.

Розмір 3% річних розраховується наступним чином:

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки
05.06.201931.01.787,1834094,65
Всього: 4094,65

Таким чином, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню сума компенсаційних виплат у вигляді 3% річних в сумі 4094,65 гривень.

Загальна сума, яка підлягає стягненню з Відповідача на користь ОСОБА_1 , становить 4283,24гривень.

Згідно з ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Встановлено, що між ОСОБА_1 (Клієнтом) та Адвокатським бюро «Кривошей і Партнери» укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги від 17 січня 2020 року (Договір).

Згідно з пунктом 4.1 вказаного Договору вартість послуг по даному договору може визначатися цим Договором, рахунком-фактури або протоколом погодження договірної ціни.

Згідно з актом приймання- передачі наданих послуг від 02.03.2020 сторонами погоджено перелік наданих послуг та їх вартість в загальному розмірі 20000 гривень. Копією квитанції до прибуткового касового ордеру від 02.03.2020 підтверджується фактична сплата Позивачем обумовленої суми.

Відповідачем не подавалося клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Враховуючи пропорційність розподілу судових витрат, суд бере до уваги наступне.

Позивачем при поданні позову заявлена вимога про стягнення суми в розмірі 7331,54 гривень, яка підлягає задоволенню частково.

Відтак, розмір компенсації за правничу допомогу слід розраховувати наступним чином:

4283,24 х 2000 / 7331,54 = 11684,42 (гривень).

Крім того, стягненню на користь Позивача також підлягають понесені ним витрати по сплаті судового збору (пропорційно задоволеним вимогам):

4283,24 х 840,80 / 7331,54 = 491,21 (гривень).

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 11, 509, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на користь ОСОБА_1 компенсацію за прострочення виконання рішення суду про стягнення коштівв сумі 4283,24 гривень, з яких:

- 4094,65 гривень 3% річних;

- 188,59 гривень інфляційних втрат.

В іншій частині позову відмовити.

2.Стягнути з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з розглядом справи,в розмірі 12175,63 гривень.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру,адреса: м.Київ, вул. Святослава Хороброго, 3, код юридичної особи: 39411771.

Суддя: