ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м.Суми

Справа №591/800/21

Номер провадження 22-ц/816/1127/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шпакова Анатолія Олександровича на рішенняЗарічного районного суду м. Суми від 22 вересня 2022 року, в складі судді Шелєхової Г.В., повне судове рішення складено 22 вересня 2022 року, -

встановив:

У лютому 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (далі ТОВ «Сумитеплоенерго») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивувало тим, що товариство є виробником та виконавцем послуг у місті Суми з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідачка проживає та зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 та користується послугами товариства з централізованого опалення, однак вчасно за спожиті послуги не сплачує, у зв`язку чим утворилась заборгованість.

Посилаючись на вищевказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача борг за надані послуги в сумі 17988 грн 49 коп. за період з 1 жовтня 2019 року по 31 грудня 2020 року, 65 грн 25 коп. внески за обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії, 352 грн 21 коп. 3% річних, 568 грн 30 коп. інфляційних збитків, а також судовий збір в сумі 2270 грн 00 коп.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 вересня 2022 року позов ТОВ «Сумитеплоенерго» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в сумі 17988 грн 49 коп., внески за обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії в сумі 65 грн 25 коп., 352 грн 21 коп. - 3% річних, 568 грн 30 коп. інфляційних збитків та 2 270 грн 00 коп. в рахунок відшкодування судового збору.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, щовідповідачем не дотримано передбаченої законодавством процедури відключення її квартири від системи централізованого опалення, що не звільняє відповідачку від обов`язку сплачувати за спожиті комунальні послуги.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням представник ОСОБА_1 - адвокат Шпаков А.О., подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач надає послуги з централізованого опалення, обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказує, що суд прийшов до неправильного висновку про відсутність акту відключення квартири від мереж централізованого теплопостачання, оскільки відповідачкою було надано суду копію виписки з протоколу №39 засідання постійно діючої міської міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів міста Суми від мереж централізованого опалення (ЦО) і гарячого водопостачання (ГВП); копію дозволу на відключення від системи централізованого теплопостачання квартири № 5384 від 06.06.2007; копію акту виконаних робіт з відключенням від систем централізованого теплопостачання житлової квартири від 03.09.2007, який складено за участю представника теплової інспекції теплопостачальної організації.Стверджує, що вищевказана квартира була відключена від мереж централізованого опалення ще у 2007 році і у квартирі встановлене індивідуальне опалення.

Зазначає, що чинним законодавством унормовано надання комунальних послуг виключно на підставі договору і обов`язок їх підготовки покладено на виконавця комунальних послуг, проте матеріали справи не містять доказів існування між сторонами договірних відносин, що свідчить про безпідставність позовних вимог.

Від ТОВ «Сумитеплоенерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та ухвалення з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом правильно встановлено факт надання товариством відповідачці послуг з централізованого опалення та гарячої води, факт неналежного виконання відповідачкою свого обов`язку по сплаті за надані послуги, факт відсутності встановлення у відповідача індивідуального опалення та від`єднання від систем централізованого опалення згідно встановленого законом порядку, та відповідно стягнув борг, що утворився в результаті такого невиконання і штрафні санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції і тому визнає, що оскаржене рішення не відповідає вимогам вказаної статті процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, житловий будинок АДРЕСА_2 знаходиться на обслуговуванні у ТОВ «Сумитеплоенерго».

ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 15, 40, т. 1).

Відповідно до оборотної відомості по особовому рахунку № НОМЕР_1 ,відкритого на ОСОБА_2 , загальний розмір заборгованості за надання послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання по даній квартирі за період з 01.10.2019 по 30.06.2020 складає 12050,76 грн, в тому числі: опалення (лічильник) 12050,76 грн. та за жовтень 2019 року за гаряче водопостачання 19,74 грн. У цей період відповідачем було сплачено у листопаді 2019 року 19,74 грн за гаряче водопостачання. Сальдо по заборгованості за ці послуги на початок період складало 641,07 грн.

Відповідно до оборотної відомості по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.07.2020 по 31.12.2020,загальний розмір заборгованості за надання послуг централізованого опалення по даній квартирі складає 6002,98 грн, в тому числі: опалення (лічильник) 5937,73 грн, внески за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії 43 грн 08 коп., внески за зміну вузлів комерційного обліку теплової енергії 22,17 грн.Сальдо по заборгованості за ці послуги на початок період складало 12050,76грн. Загальний розмір заборгованості по оплаті за централізоване опалення по квартирі станом на 31.12.2020 склав 18053,74 грн, а з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми грошового зобов`язання - 18974,25 грн.(а. с. 16-17, т. 1).

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 18.06.2019 за № 322 ТОВ «Сумитеплоенерго» визнано виробником та виконавцем комунальної послуги з постачання теплової енергії гарячої води в межах території обслуговування.

Рішеннями виконавчого комітету Сумської міської ради від 16.06.2020 та від 21.12.2019 за № 745 були встановлені розміри внесків за заміну вузів комерційного обліку теплової енергії та тимчасового використання обмінного фонду споживачам, які приєднані до інженерних мереж ТОВ «Сумитеплоенерго» окремо для кожної будівлі, а також за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії, споживачам.

Не погоджуючись із ОСОБА_3 у своєму відзиві на позов вказує на те, що в її квартирі з 2007 року встановлено індивідуальне газове опалення. Послугами позивача вона не користується, надала: дозвіл про відключення від систем централізованого теплопостачання квартири від 06.06.2007 зареєстрований за № 5384 і підписаний генеральним директором ТОВ «Сумитеплоенерго», де надано дозвіл на розробку проекту відключення опалювальних приладів та трубопровідного гарячого водопостачання від систем централізованого теплопостачання приміщення квартири АДРЕСА_1 ; акт приймання виконаних робіт по відключенню від систем централізованого теплопостачання даної жилої квартири, затверджений начальником теплової інспекції ТОВ «Сумитеплоенерго»03.09.2007 року і погоджений товариством; робочий проект по відключенню системи опалення у квартирі виготовлений у 2007 році; виписку з протоколу №39 від 08.05.2007 року засідання постійно діючої міської міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів міста Суми від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання, згідно якої ОСОБА_2 надано дозвіл на встановлення індивідуального опалення у квартирі АДРЕСА_1 ; довідку про відкриття особового рахунку відкритого на абонента ОСОБА_1 щодо сплати споживання газу згідно показників прибору обліку на рахунок ТОВ «Сумигаз Збут» та відсутність заборгованості на показники лічильника 27720 куб.м.; абонентну книжку, видану ПАТ «Сумигаз» із відміткою перевірки за 03.10.2013 рік.

Згідно відповіді Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради від 26.03.2021 дані про призначення відповідачу житлової субсидії не підтверджені.

З відповіді АТ «Сумигаз» від 13.08.2021 вбачається що відповідач уклала 03.10.2019 публічний договір розподілу природного газу, у зв`язку з використанням: газової плити, опалювального котла двоконтурного; побутового лічильник газу. Отже,квартира облаштована індивідуальним газовим опаленням.

Представлені цим органом місцевого самоврядування заяви про звернення відповідача за 2016 та 2017 роках за призначенням житлової субсидії не стосуються опалювального періоду заявленого товариством у позові.

Як передбачено у ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який введено в дію 01.05.2019 року і діючого в періодзаявлений у позові, споживач має право: одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості; у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води; розірвати договір про надання комунальної послуги, попередивши про це виконавця відповідної комунальної послуги не менш як за два місяці до дати розірвання договору, за умови допуску виконавця для здійснення технічного припинення надання відповідної послуги. Це право не поширюється на договір про постачання теплової енергії, укладений зі споживачами у багатоквартирному будинку, крім випадку розірвання такого договору колективним споживачем.

Відповідно до статей 9,12 цього Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правил), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно пункту 24 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил).

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, було визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від цих послуг.

Зокрема, вказаним Порядком було установлено, що для вирішення питання відключення від мережі централізованого опалення, власник (власники) житлового будинку повинні звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання з письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляються протоколом. У разі незгоди заявника з відмовою спір вирішується в судовому порядку. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акту на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Єдиним дозвільним документом для відключення її приміщення від мереж централізованого опалення є рішення постійно діючої міжвідомчої комісії про надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення та влаштування автономного опалення на підставі затвердженого акту про відключення від мереж централізованого опалення.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише щодо будинку в цілому.

Згідно наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 № 169 «Про затвердження Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води» власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до ЦО та ГВП, мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання): у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.

Для відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі із зазначенням причини відокремлення (відключення) та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) такої квартири чи нежитлового приміщення.

Натомість самовільне відключення споживача від внутрішньобудинкових систем опалення або здійснення такого відключення з порушенням встановленої законодавством процедури не припиняє статусу такого суб`єкта як споживача відповідних комунальних послуг, не звільняє його від необхідності укладення договору на постачання таких послуг та їх оплати.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верхового Суду від 03 липня 2020 року у справі №234/15728/17

Проте, така правова позиція не може бути застосована до даної справи, оскільки матеріалами справи доведені обставини, що відключення приміщення квартири відбулось не самовільно, а за згодою теплопостачальної організації.

Питання надання послуги, загальні положення, врегульовано главою 63 ЦК України.

За змістом ст.ст. 901-907 цього Кодексуза договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Виконавець повинен надати послугу особисто.У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.Відшкодування виконавцеві фактичних витрат за договором про безоплатне надання послуг. За договором про безоплатне надання послуг замовник зобов`язаний відшкодувати виконавцеві усі фактичні витрати, необхідні для виконання договору.Положення частини першої цієї статті застосовуються також у випадках, коли неможливість виконати договір про безоплатне надання послуг виникла з вини замовника або внаслідок непереборної сили.Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.Збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням договору про безоплатне надання послуг, підлягають відшкодуванню виконавцем у розмірі, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо інший розмір відповідальності виконавця не встановлений договором.Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Отже, колегія суддів визнає, що правова конструкції загальних положень правовідносин - послуги, це фактичне надання послуг виконавцем, який зобов`язується за завданням замовника її надати, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу статей 509-511 цього Кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Як передбачено у статтях 526-530 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою цей обов`язок боржник повинен виконати сам. Інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов`язанні і застосовуються положеннястатей 512-519цього Кодексу. Кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед яких є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Аналіз наведених норм матеріального права щодо загальних положень про зобов`язання та їх виконання, дає підстави колегії суддів стверджувати, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та діючого матеріального права, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Проте, виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відключення опалення в приміщенні відповідача відбулося шляхом від`єднання опалювальних приборів саме від стояків внутрішньобудинковоїсистеми опалення, чим підтверджується, що система опалення цих приміщень є невід`ємною частиною системи опалення багатоквартирного житлового будинку, в якому вони розташовані, однак таке відключення з урахуванням встановлених обставин не було самовільним і відбулось за згодою теплопостачальної організації, якою виступає товариство.

Цей факт підтверджений переконливим доказом, а саме актом приймання виконаних робіт по відключенню від систем централізованого теплопостачання даної жилої квартири, затверджений начальником теплової інспекції ТОВ «Сумитеплоенерго» 03.09.2007 року і погоджений товариством та використанням для опалення в квартирі у заявлений товариством період встановленого газового обладнання.

Як передбачено у п.14 Правил фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуг.

Оскільки надання послуг централізованого опалення здійснюється виключно на договірних засадах відповідно до ст.ст. 13,14 Закону України Про житлово-комунальні послуги, товариствомдоказів того, що приміщення квартири, незважаючи на встановлення індивідуального газового опалення, продовжувало опалювалося з жовтня 2007 року із застосування централізованого теплопостачання суду надано не було, як не було надано суду доказів того, що після 2007 року з урахування змін, які відбулись у законодавстві, що регулює питання комунальних правовідносин, з відповідачем укладався договір на централізоване теплопостачання або оформлялася заява про приєднання до умов типового індивідуального договору надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення ( або споживанняу багатоквартирному будинку, які отримують послуги, за іншою моделлю договірних відносин).

Колегія суддів зауважує, що наведені норми матеріального права, передбачали процедуру відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення, згідно якої такимєдиним дозвільним документом для відключення її приміщення від мереж централізованого опалення є рішення постійно діючої міжвідомчої комісії про надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення та влаштування автономного опалення на підставі затвердженого акту про відключення від мереж централізованого опалення, який подається заявником до комісії на затвердження і тільки після затвердження акту на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Дійсно, відповідач отримавши дозвіл на відключення від мереж централізованого опалення та влаштування автономного опалення і склавши акт про відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення, не подала його на затвердження до комісії, чим не завершила визначену процедуру, передбачену Порядком.

Проте, таке незначне недотримання відповідачем встановленої процедури відключення від мереж централізованого опалення та влаштування автономного опалення, не вказує на її недобросовісну поведінку і не дає підстави для визнання, що відключення приміщення її квартири від мереж централізованого опалення відбулось самовільно, без згоди ТОВ «Сумитеплоенерго».

Навпаки, ці обставини спростовують той факт, що у період пред`явлений товариством до оплати, послуга централізованого опалення їй була надана своєчасно та належної якості, а тому у відповідача виникло зобов`язання здійснити її оплату.

Як наведено вище у Порядку тільки після затвердження акту про відключення від централізованого теплопостачання на засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Проте, при відсутності доказів про існування у сторін договірних умов централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання (товариство після сплати відповідачем у листопаді 2019 року - 19,74 грн в рахунок оплати гарячого водопостачання, самостійно припиняє подальше нарахування до оплати за таку послугу, а відповідач більш не здійснювала інших платежів) не можна говорити взагалі про припинення дії договору, який не укладався.

Товариство, затвердивши акт про відключення квартири від мереж централізованого опалення, не тільки надало згоду на таке відключення, а і на припинення надання послугив приміщення квартири, але продовжувало безпідставне нарахування до оплати за послугу з централізованого теплопостачання, яка фактично товариством не надавалася.

Наведене дає колегії суддів зробити висновки, що товариство діє всупереч наведених норм цивільного права (зобов`язальне право та послуги,)бо будучи обізнаним про фактичне припинення подання в приміщення квартири централізованого теплопостачання, безпідставно продовжувало нараховувати оплату за послугу централізованого теплопостачання при відсутності виконання товариством свого зобов`язання, і в судовому порядку заявило вимоги про стягнення безпідставно нарахованих сум на свою користь, що фактично сприяє незаконному збагаченню.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції помилково встановлено, що відсутність витягу з протоколу засідання комісії про розгляд питання щодо відокремлення (відключення) квартири від ЦО та ГВП, відсутність копії проекту та затвердженого акту такого відокремлення (відключення) виконанихз моменту набрання чинності наказом від 26.07.2019 № 169, а саме після 26.07.2019,не дає підстав вважати домогосподарство за адресою АДРЕСА_3 таким, що від`єднано від систем централізованого опалення в передбаченому законом порядку.

Вказані документи відповідачем станом на час відключення приміщення від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення - 03.09.2007 були оформлені і наявні в матеріалах справи (а.с.50.119,52-51,51 т.1), а їх повторне виготовлення, у разі внесення змін до Порядку, не передбачено.

Отже, з 03.09.2007 приміщення квартири вже було від`єднано від систем централізованого опалення в передбаченому законом порядку, не зважаючи на не завершення відповідачем процедури затвердження акту про відключення на засіданні комісії.

Колегія суддів зауважує, що фактичне відключення приміщення квартири від мереж централізованого теплопостачання відбулось з вересня 2007 року і тому застосовувати новий Порядок такого відключення, затверджений наказом від 26.07.2019 №169, т.т. прийнятий після сливу 12 років, коли така подія відбулась, порушує принцип дії актів цивільного законодавства у часі, передбаченого у ст. 5 ЦК України.

Відповідно до ст. 5 цього Кодексу акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Колегія суддів на підставі ст.8 цього Кодексу застосовує аналогію закону до вирішення питання застосування нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини, і є складовою цивільного законодавства України.

Так, у відповідності до п. 5 ч. 2 ст.7Закону України «Про житлово-комунальні послуги`індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до абз. 6 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 6 ст. Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція Українимає найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції Україниі повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції Українидержава захищає права споживачів.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у справі від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 про захист прав споживачів кредитних послуг у мотивувальній частині рішення зазначав, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача.

Також, колегія суддів наголошує, що вимога про стягнення оплати за фактично ненадану комунальну послугу за своєю правовою природою не може застосовуватися як міра відповідальностіу разі не завершення однією стороною у зобов`язанні встановленої процедури, яка може буди підставою для припинення правовідносин.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача безпідставно нарахованих сум оплати ненаданої послуги централізованого опалення та оплати внесків на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії, а також похідної вимоги щодо застосування відповідальності за невиконання грошового зобов`язання передбаченого ст. 625 ЦК України, не підлягають задоволенню.

Оскаржене рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права,адоводи апеляційної скарги дають підстави згідно ст.376 цього Кодексу його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Оскільки ОСОБА_1 , як споживач відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, однак, нею при апеляційному оскарженні рішення суду першої інстанції помилково було сплачено на рахунок апеляційного суду судовий збір у розмірі 3402 грн, який підлягає поверненню за її заявоюдо апеляційного суду, проте на підставі частин1,13 ст. 141 ЦПК України, колегія суддів стягує з ТОВ «Сумитеплоенерго» на користь держави 3402 грн.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шпакова Анатолія Олександровичазадовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 вересня 2022 року скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» на користь держави судовий збір за апеляційний перегляд справи 3402 грн.

Постанова набирає законною силу з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - С. С. Ткачук

Судді: О. Ю. Кононенко

В. І. Криворотенко