Справа № 414/267/21
Провадження №2-в/181/5/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2022 р. смт Межова
Межівський районний суд Дніпропетровської області
в складі: головуючого судді Філь О.Є.
за участю секретаря судового засідання Острянин В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Межова ухвалу Верховного Суду від 15 листопада 2022 року про направлення копіїй матеріалів касаційного провадження № 61-6332ск22 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до філії «Центр управління промисловістю акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі, оплати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, для вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження, -
29 листопада 2022 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області надійшла ухвала Верховного Суду від 15 листопада 2022 року про направлення копіїй матеріалів касаційного провадження № 61-6332ск22 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до філії «Центр управління промисловістю акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі, оплати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, для вирішення питання про відновлення частково втраченого судового провадження.
Ухвалою від 01 грудня 2022 року було прийнято заяву та відкрито провадження у справі про відновлення втраченого судового провадження, судове засідання призначено на 22 грудня 2022 року.
22 грудня 2022 року учасники справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Суд, дослідивши матеріали, відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень, на підставі зібраних і перевірених матеріалів, вважає що втрачене судове провадження підлягає відновленню в частині рішення Кремінського районного суду Луганської області від 25 червня 2021 року та постанови Луганського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року, виходячи з наступного.
Згідно ухвали Верховного Суду від 15 листопада 2022 року зазначено, що хвалою Верховного Суду від 25 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі № 414/267/21 за касаційною скаргою філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» та витребувано матеріали справи із судів першої інстації.
Розпорядженням Верховного Суду від 06 березня 2022 року №1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», змінено територіальну підсудність судових справ Кремінського районного суду Луганської області. Визначено, що справи цього суду підсудні Межівському районному суду Дніпропетровської області.
Станом на 15 листопада 2022 року матеріали справи № 414/267/21 до Верховного Суду не надійшли, Кремінський районний суд Луганської області, який знаходиться на тимчасово окупованій території України, здійснення правосуддя не відновив. Пересилання поштової кореспондеції до м.Кремінна не здійснюється.
За повідомленням голови Межівського районного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2022 року справа № 414/267/22, яка знаходилась в провадденні Кремінського районного суду Луганської області, фактично не передавалась до Межівського районного суду Дніпропетровської області.
Колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав вважати, що судове провадження у справі № 414/267/21 втрачене.
З метою вирішення питання щодо можливості здійснення касаційного провадження у цій справі, а також з метою забезпечення відновлення втраченого судового провадження за ініціативою Верховного Суду, було направлено до Межівського районного суду Дніпропетровської області копії матеріалів касаційного провадження № 61-6332ск22 у цивільній справі № 414/267/21 для відновлення втраченого судового провадження.
Відповідно до ст. 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.
Стаття 489 ЦПК України передбачає, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасників справи або за ініціативою суду.
Відповідно до ст. 490 ЦПК України, заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Якщо місцевий суд знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, то відновлення втраченої справи здійснюється судом за територіальною підсудністю судових справ, визначеною ст.ст. 1,3 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».
Розпорядженням Верховного Суду від 06 березня 2022 року №1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», змінено територіальну підсудність судових справ Кремінського районного суду Луганської області. Визначено, що справи цих судів підсудні Межівському районному суду Дніпропетровської області.
Судом встановлено, що судове провадження по справі у справі № 414/267/21 за позовом ОСОБА_1 до філії «Центр управління промисловістю акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі, оплати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, яке розглядалось Кремінським районним судом Луганської області, втрачено. На офіційному сайті Кремінського районного суду Луганської області міститься інформація, що відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 06.03.2022 № 1/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ на Межівський районний суд Дніпропетровської області.
Згідно з Розпорядженням Верховного Суду від 06 березня 2022 року №1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», розгляд справ, підсудних Кремінському районному суду Луганської області, здійснюється Межівським районним судом Дніпропетровської області. Але матеріали справи до Межівського районного суду Дніпропетровської області з Кремінського районного суду Луганської області не передавались.
Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 25 червня 2021 року та постанова Луганського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року по цивільній справі № 414/267/21 за позовом ОСОБА_1 до філії «Центр управління промисловістю акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі, оплати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 494 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

Враховуючи, що достатньо зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження у справі № 414/267/21 за позовом ОСОБА_1 до філії «Центр управління промисловістю акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі, оплати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди лише в частині рішення Кремінського районного суду Луганської області від 25 червня 2021 року та частині постанови Луганського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року, то втрачене провадження підлягає відновленню в частині рішення першої інстанцій та постанови апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 488-495 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відновити втрачене судове провадження у справі № 414/267/21 за позовом ОСОБА_1 до філії «Центр управління промисловістю акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі, оплати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в частині рішення Кремінського районного суду Луганської області від 25 червня 2021 року та в частині постанови Луганського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року:

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 414/267/21

Провадження № 2/414/177/2021

25 червня 2021 року м. Кремінна

Кремінський районний суд Луганської області

у складі головуючої судді Тесленко І.О.,

за участі секретаря судового засідання Горбаньової Ю.М.,

під час розгляду в судовому засіданні позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до філії «Центр управління промисловістю» АТ «Укрзалізниця» (місцезнаходження: 03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, 32, ), третя особа: АТ «Укрзалізниця» (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5) про скасування наказу №303-ос/тр від 28.12.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

встановив:

до Кремінського районного суду Луганської області звернувся ОСОБА_1 з цивільним позовом до філії «Центр управління промисловістю» АТ «Укрзалізниця», третя особа: АТ «Укрзалізниця» про скасування наказу №303-ос/тр від 28.12.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в розмірі 50000 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 12 грудня 2019 року по справі 414/2785/19 було вирішено скасувати наказ директора філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 03 вересня 2019 року № 222-ос/тр про звільнення мене з посади начальника виробничого підрозділу «Крюківський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» та поновити мене на посаді начальника виробничого підрозділу «Крюківський кар?єр» філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» з 07 вересня 2019 року. Після отримання рішення суду, наказом №302-ос/тр від 28.12.2019 року було скасовано наказ філії «ЦУП» AT «Укрзалізниця» від 03.09.2019 року №222-ос/тр «Про звільнення ОСОБА_1 » та другим пунктом цього ж наказу було поновлено мене на посаді начальника виробничого підрозділу «Крюківський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з 07 вересня 2019 року. Того ж дня 28.12.2019року, всупереч законодавству і рішенню суду, наказом №303-ос/тр від 28.12.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача було знову звільнено з 07 вересня 2019 року, тобто звільнено «заднім» числом. Позивач зазначає, що жодних розрахунків з ним після чергового звільнення проведено не було та повідомлень щодо виплати не надходило. Виплат заборгованості за вимушений прогул проведено також не було. Крім того, позивача до тепер не ознайомили з наказом про звільнення, тобто не було дотримано порядку звільнення з роботи, що є підставою для визнання наказів про звільнення незаконними та поновлення на роботі. Позивач звертався до роботодавця з листом про добровільне, належним чином виконання рішення Кремінського районного суду Луганської області від 12 грудня 2019 року, проте це було проігноровано. Позивач в повному обсязі не погоджується з підставою звільнення, оскільки коло суб`єктів трудових правовідносин, до яких може застосовувати додаткова підстава звільнення, яка передбачена п, 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, обмежено виключно керівниками. Його було звільнено з посади начальника виробничого підрозділу «Крюківський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Тобто з підприємства, яке згідно витягу з єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань навіть не є окремою юридичною особою, а є підрозділом, філії яка входить до складу АТ «Українська залізниця». З огляду на зазначене просить касувати наказ №303-ос/тр від 28.12.2019 року «Про звільнення Півньова ОМ», поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути моральну шкоду в розмірі 50000 грн., стягнути з відповідача судовий збір.

Ухвалою судді Кремінського районного суду Луганської області від 11.02.2021 року зазначений позов було залишено без руху та надано позивачу час на усунення недоліків.

19.03.2021 року на адресу Кремінського районного суду Луганської області надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, а 25 березня 2021 року уточнена позовна заява, згідно якої позивач просить скасувати наказ №303-ос/тр від 28.12.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити його на роботі; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період вересень 2019 вересень 2020 року у сумі 185010,72 грн.; стягнути моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.; стягнути судовий збір.

26 березня 2020 року ухвалою судді Кремінського районного суду Луганської області відкрито провадження та призначено судовий розгляд.

24 травня 2021 року хвалою Кремінського районного суду Луганської області було відкладено судовий розгляд на 01 червня 2021 року та вирішено питання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з представником відповідача.

Відповідач філії «Центр управління промисловістю» АТ «Укрзалізниця» скористався своїм правом на подання відзиву, в якому зазначив, що начальник виробничого підрозділу філії «Центр управління промисловістю» АТ «Укрзалізниця», зокрема ВП «Крюківський кар?єр» призначається та звільняється виключно директором філії, а тому доводи позивача є необґрунтованими. Також вважає необґрунтованою вимогу про стягнення моральної шкоди.

Позивач надав заперечення на відзив, згідно яких зазначив, що представником відповідача не було доведено наявність повноважень на представництво інтересів юридичної особи; обов`язковою умовою для застосування п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, як підстави для звільнення, є встановлення юридичного факту - припинення повноважень посадових осіб. Вважає твердження представника відповідача щодо необґрунтованості моральної шкоди безпідставним, оскільки його необґрунтовано звільнили, що потягло для нього матеріальні втрати. Відповідачем не було надіслано йому відзиву.

Позивач ОСОБА_1 , який був присутнім в декількох судових засіданнях, підтримав позовні вимоги згідно змісту позовної заяви та заперечень на відзив.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, раніше клопотав про проведення судового засідання в режимі відео конференції, проте в судове засідання не з`явився.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, письмових пояснень не надав.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_1 , наказом №291-ос/тр від 28.12.2018 року, 29.12.2018 року його було призначено на посаду начальника виробничого підрозділу Крюківський кар`єр філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниця» в порядку переведення з апарату управління філії «ЦУП». Наказом №50/ос від 03.09.2019 року у ОСОБА_1 було припинено повноваження посадової особи п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП та звільнено з посади начальника (а.с.96).

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 12 грудня 2019 року справа №414/2785/19 провадження №2/414/615/2019, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 є посадовою особою в розумінні п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Зазначені положення законодавства України надають право власнику або уповноваженому ним органу розірвати трудовий договір на підставі припинення повноважень посадовою особою. Разом з тим, ОСОБА_1 з 03 по 06 вересня 2019 року перебував на лікарняному, тож його звільнення (03.09.2019 року) відбулося в період перебування його на лікарняному, що є порушенням вимог КЗпП. У зв`язку з чим, судом було позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково, наказ директора філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 03 вересня 2019 року №222-ос/тр про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника виробничого підрозділу «Крюківський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» скасувати; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника виробничого підрозділу «Крюківський кар`Єр» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з 07 вересня 2019 року, у задоволенні інших вимог відмовлено. У своєму рішенні суд зазначив, що погоджується з твердженням відповідача про те, що позивач є посадовою особою і на нього розповсюджуються вимоги п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Зазначене рішення оскаржене позивачем не було. (а.с.7-11).

Відповідно до наказу філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» №302-ос/тр від 28.12.2019 року наказ філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниця» від 03.09.2019 року №222-ос/тр «Про звільнення ОСОБА_1 » було скасовано, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника виробничого підрозділу «Крюківський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» з 07 вересня 2019 року» (а.с.12).

Таким чином, на виконання рішення Кремінського районного суду Луганської області від 12 грудня 2019 року справа №414/2785/19 провадження №2/414/615/2019, відповідачем було поновлено ОСОБА_1 на роботі з 07 вересня 2019 року.

Згідно до наказу філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» №303-ос/тор від 28.12.2019 року, ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника виробничого підрозділу «Крюківський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» 07 вересня 2019 року в зв`язку з припиненням повноважень посадової особи, п.5 ст.41 КЗпП (а.с.27).

Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 3 ст.41 КЗпП, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках , зокрема, припинення повноважень посадових осіб. Розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 07 квітня 2015 року № 289-VIII було доповнено п.5 ч.1 ст.41 вказаного Кодексу.

Правові норми, що містяться у ч. 3 ст. 99 ЦК України та п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України свідчать про те, що припинення повноважень члена виконавчого органу може відбуватися у будь-який час та з будь-яких підстав. При цьому припинення повноважень члена виконавчого органу гарантується нормами цивільного права для припинення або запобігання негативного впливу на управлінську діяльність товариства. Необхідність таких правил обумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління.

Той факт, що члени колегіального виконавчого органу господарського товариства чи одноособовий його керівник перебувають у трудових відносинах із товариством, не встановлює пріоритет трудового регулювання над цивілістичним, оскільки до цих відносин не може застосуватися модель «роботодавець працівник» властива трудовим відносинам.

Правовий статус членів колегіального виконавчого органу господарського товариства чи одноособового його керівника значно відрізняється від статусу інших працівників, що обумовлено специфікою його трудової діяльності, яка полягає у виконанні ним функцій по управлінню товариством.

Таким чином, передбачена п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України підстава розірвання трудового договору не передбачає необхідності попереднього повідомлення про звільнення, з`ясування вини працівника, доцільності та причини звільнення, врахування попередньої роботи та інших позитивних результатів.

Тому суд не погоджується з доводами позивача про те, що він не є посадовою особою і на нього не розповсюджуються вимоги вказаної правової норми.

Як вбачається з наказу філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» №303-ос/тор, він датований 28.12.2019 року, а звільнення позивача за ним було здійснено датою 07 вересня 2019 року, тобто датою, що є раніше дати наказу.

Відповідно до рішення Кремінського районного суду Луганської області від 12 грудня 2019 року справа №414/2785/19 провадження №2/414/615/2019, у період з 03 по 06 вересня 2019 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному.

Стаття 43 Конституції України зазначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Пунктом 24 частини І Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03.05.1996 року, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)" від 14.09.2006 №137-V, передбачено, що усі працівники мають право на захист у випадках звільнення.

Згідно п. 24 частини ІІ Європейської соціальної хартії, з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення сторони зобов`язуються визнати право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов`язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби; право працівників, звільнених без поважної причини, на належну компенсацію або іншу відповідну допомогу. З цією метою сторони зобов`язуються забезпечити, щоб кожний працівник, який вважає себе звільненим без поважної причини, мав право на оскарження в неупередженому органі.

При вирішенні справи суд враховує позицію Верховного суду у справі №273/212/16-ц від 23.01.2018 року, відповідно до якої з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. При цьому законність звільнення за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України обумовлюється лише правозгідністю рішення вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників.

На підставі з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про незаконність звільнення ОСОБА_2 , з порушенням вимог Кодексу законів про працю України, з огляду на що, позовні вимоги позивача про скасування наказу №303-ос/тр від 28.12.2019 року ""Про звільнення ОСОБА_1 та поновлення його на роботі є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Як вбачається зі змісту ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Таким чином, повторне звільнення працівника датою, що є раніше ніж дата рішення про його поновлення, є незаконним, оскільки працівник вважається поновленим на роботі з дати, що зазначена в рішенні суду по мінімальну можливу дату дату наказу про поновлення на роботі, оскільки рішення підлягає негайному виконанню. Таким чином, датою звільнення ОСОБА_1 не може бути меншою, ніж 28 грудня 2020 року дати наказу про поновлення на роботі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Як зазначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою КМУ від 08.02.95 р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Виплати нараховуються шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на кількість робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на кількість відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених законодавством, - на кількість календарних днів за цей період. Якщо протягом періоду вимушеного прогулу на підприємстві було підвищено посадові оклади й тарифні ставки (у т. ч. за посадою працівника, якого було незаконно звільнено), то згідно з пунктом 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою КМУ від 08.02.95 р. № 100 проводиться коригування заробітної плати, включаючи премії та інші виплати, що враховуються під час обчислення середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення на коефіцієнт підвищення посадових окладів і тарифних ставок.

До вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем рішення про поновлення на роботі (ст. 236 КЗпП України), а також невидача трудової книжки звільненому працівнику, що є порушенням вимог розділу 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мін`юсту, Мінсоцзахисту населення України від 29.07.93 р. № 58. В обох випадках працівникові має бути виплачений середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Матеріали справи містять у собі дані з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо ОСОБА_1 за 2019 рік, згідно яких заробіток з січня по вересень 2019 року склав 138758,07 грн., зокрема за серпень 15214,22 грн., за вересень 9643,75 грн. (а.с.32).

Позивач звертав увагу суду на те, що він запитував у філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «УКЗАЛІЗНИЦЯ» публічну інформацію, зокрема бухгалтерську довідку щодо виплат керівнику виробничого підрозділу Крюківський кар?єр після 07 вересня 2019 року, проте зазначена інформація йому надана не була. Разом з тим, позивач ОСОБА_1 не вказував, що здійснював запити до відповідача про середню заробітну плату, яка дала б змогу правильно розрахувати належні до сплати кошти у зв?язку з вимушеним прогулом, жодних клопотань з приводу витребування зазначеної інформації у відповідача суду не заявляв.

Частинами 1 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зі змісту ч. ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи будь-якого розрахунку середнього заробітку позивача або даних, необхідних для здійснення цього розрахунку судом, ненадання такої інформації позивачем суду та не заявлення ним клопотань про витребування зазначеної інформації у відповідача або інших осіб, суд позбавлений змоги на підставі наданих учасниками справи доказів правильно розрахувати середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає.

Також, позивачем заявлена вимога про відшкодування моральної шкоди в сумі 50000,00 грн.

За правилом ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

У даному випадку обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З огляду на встановлені судом обставини, а саме незаконності звільнення ОСОБА_1 , якому передувало також незаконне звільнення позивача, суд вважає доведеними підстави, що свідчать про моральні страждання позивача по справі, оскільки кожній людині гарантоване право на працю та отримання заробітної плати за її результатами. Разом з тим, суд вважає за необхідне зменшити розмір морального відшкодування до 10000,00 грн., оскільки саме така сума буде достатньою для компенсації позивачу його моральних страждань.

Згідно з роз`ясненнями п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року, встановлений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду застосовується незалежно від заяви сторін. Передбачений ст. 233 КЗпП України строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

З огляду на те, що позивач до цього часу не ознайомлений з наказом та не отримав його копію, суд не вбачає порушення строку, що передбачений ч.1 ст.233 КЗпП України.

Відповідно до п. п.1, 4 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі з 07.09.2019 року.

Судові витрати, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам. Судом було задоволено частково позовні вимоги про стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за час вимушеного прогулу на загальну суму 235010,72 грн., а саме у розмірі 10000,00 грн., а тому стягненню підлягає 100,00 грн., а саме (10000 / 235010,72 * 100% = 4,25% х 2350,11), а також задоволено вимогу немайнового характеру, судовий збір за яку законом передбачено у розмірі 908,00 грн., а разом стягненню підлягає 1008,00 грн. судового збору.

З огляду на зазначене суд вважає за необхідне стягнути з відповідача

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 76, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до філії «Центр управління промисловістю» АТ «Укрзалізниця», третя особа: АТ «Укрзалізниця» про скасування наказу №303-ос/тр від 28.12.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника виробничого підрозділу «Крюківський кар?єр» філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» з 07 вересня 2019 року.

Стягнути з філії «Центр управління промисловістю» АТ «Укрзалізниця» (місцезнаходження: 03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, 32, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) моральну шкоду в сумі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з філії «Центр управління промисловістю» АТ «Укрзалізниця» (місцезнаходження: 03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, 32, ) на користь держави судовий збір в сумі 1008 (одну тисячу вісім) грн. 00 грн. на наступні реквізити - отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Кремінський районний суд Луганської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Тесленко /підпис/»

«Справа № 414/267/21

Провадження № 22-ц/810/687/21

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря

судового засідання Сінько А.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Філія «Центру управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

за апеляційною скаргою Філії «Центру управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 25 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Тесленко І.О., в м. Кремінна Луганської області,

за позовом ОСОБА_1 до Філії «Центру управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі, оплати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

До Кремінського районного суду Луганської області звернувся ОСОБА_1 з цивільним позовом до філії «Центр управління промисловістю» АТ «Укрзалізниця», третя особа: АТ «Укрзалізниця» про скасування наказу №303-ос/тр від 28.12.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в розмірі 50000 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 12 грудня 2019 року по справі 414/2785/19 було вирішено скасувати наказ директора філії «Центр управління промисловістю» Акціонерноготовариства «Українськазалізниця» від 03 вересня 2019 року №222-ос/тр про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника виробничого підрозділу «Крюківський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» та поновити ОСОБА_1 на посаді начальника виробничого підрозділу «Крюківський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» з 07вересня 2019року. Післяотримання рішення суду, наказом №302-ос/тр від 28.12.2019 року було скасовано наказ філії «ЦУП» AT «Укрзалізниця» від 03.09.2019року №222-ос/тр «Про звільнення ОСОБА_1 » та другим пунктом цього ж наказу було поновлено мене на посаді начальника виробничого підрозділу «Крюківський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з 07вересня 2019року. Того ж дня 28.12.2019року, всупереч законодавству і рішенню суду, наказом №303-ос/тр від 28.12.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача було знову звільнено з 07 вересня 2019 року, тобто звільнено «заднім» числом. Позивач зазначає, що жодних розрахунків з ним після чергового звільнення проведено не було та повідомлень щодо виплати не надходило. Виплат заборгованості за вимушений прогул проведено також не було. Крім того, позивача до тепер не ознайомили з наказом про звільнення, тобто не було дотримано порядку звільнення з роботи, що є підставою для визнання наказів про звільнення незаконними та поновлення на роботі. Позивач звертався до роботодавця з листом про добровільне, належним чином виконання рішення Кремінського районного суду Луганської області від 12 грудня 2019 року, проте це було проігноровано. Позивач в повному обсязі не погоджується з підставою звільнення, оскільки коло суб`єктів трудових правовідносин, до яких може застосовувати додаткова підстава звільнення, яка передбачена п, 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, обмежено виключно керівниками. Його було звільнено з посади начальника виробничого підрозділу «Крюківський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Тобто з підприємства, яке згідно витягу з єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань навіть не є окремою юридичною особою, а є підрозділом, філії яка входить до складу АТ «Українська залізниця». З огляду на зазначене просить касувати наказ №303-ос/тр від 28.12.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути моральну шкоду в розмірі 50000 грн., стягнути з відповідача судовий збір.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 25 червня 2021 року в позовних вимогах ОСОБА_1 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника виробничого підрозділу «Крюківський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» з 07 вересня 2019 року. Стягнуто з філії «Центр управління промисловістю» АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10000 гривень 00 копійок. Стягнуто з філії «Центр управління промисловістю» АТ «Укрзалізниця» на користь держави судовий збір в сумі 1008 00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Мотивуюче таке рішення суд першої інстанції виходив з того, в матеріалах справи відсутній будь-який розрахунок середнього заробітку позивача або даних, необхідних для здійснення цього розрахунку судом, ненадання такої інформації позивачем суду та не заявлення ним клопотань про витребування зазначеної інформації у відповідача або інших осіб, суд позбавлений змоги на підставі наданих учасниками справи доказів правильно розрахувати середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає. Також, позивачем заявлена вимога про відшкодування моральної шкоди в сумі 50000,00 грн. За правилом ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. У даному випадку обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З огляду на встановлені судом обставини, а саме незаконності звільнення ОСОБА_1 , якому передувало також незаконне звільнення позивача, суд вважає доведеними підстави, що свідчать про моральні страждання позивача по справі, оскільки кожній людині гарантоване право на працю та отримання заробітної плати за її результатами. Разом з тим, суд вважає за необхідне зменшити розмір морального відшкодування до 10000,00 грн., оскільки саме така сума буде достатньою для компенсації позивачу його моральних страждань. Згідно з роз`ясненнями п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року, встановлений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду застосовується незалежно від заяви сторін. Передбачений ст. 233 КЗпП України строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. З огляду на те, що позивач до цього часу не ознайомлений з наказом та не отримав його копію, суд не вбачає порушення строку, що передбачений ч.1 ст.233 КЗпП України. Відповідно до п. п.1, 4 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі з 07.09.2019 року

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнути з філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця суму середьного заробітку за час вимушеного прогулу з моменту винесення незаконного наказу до моменту його скасування в сумі 1 189 940,54 грн та суми сплаченого судового збору у розмірі 1361 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що довідку щодо здійснення виплат керівнику виробничого підрозділу Крюківський кар`єр- Півньову О.М. після 07 вересня 2019 року, надана не була. Як зазначав суд матеріали справи містять у собі дані з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування в яких відображений заробіток з січня по вересень 2019 року. На підставі зазначених даних суд мав смогу правильно розрахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу, а тому зазначена позовна вимога підлягає задоволенню. Після винесення Судом рішення №414/267/21 від 25.06.2021р мене було поновлено на роботі і в мене з`явилась можливість безпосередньо отримати довідку про доходи (додаток 1) за вих. №533 від 05.07.2021 року, в довідці зазначено, зокрема, що за серпень 2019 року мені було нараховано 15 214,22 грн, за вересень 98 113,45 грн. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Як зазначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою КМУ від 08.02.95 р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Як вбачається зі змісту ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Питання щодо ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і облік регулюються Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників». В даній постанові зокрема зазначене наступне: «з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша)». Крім того, мене і до тепер не ознайомили з наказом про звільнення, тобто не було дотримано порядку звільнення з роботи, що є підставою для визнання наказів про звільнення незаконними та поновлення на роботі. Відповідно до діючого законодавства звільнення працівника оформляється наказом, складеним за типовою формою № П-4, затвердженою наказом Держкомстату від 05.12.08 р. № 489, або в довільній формі. При документальному оформленні звільнення необхідно керуватися п. 4.4 ДСТУ 4163-2003 (Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003 затверджено наказом Держспоживстандарту від 07.04.03 р. № 55), згідно з яким обов`язковими реквізитами наказу є: найменування установи; назва виду документа; дата складання; реєстраційний індекс. Указується порядковий номер, який може бути доповнений індексом справи за номенклатурою справ; заголовок документа, з якого повинно бути зрозуміло, про що наказ; текст наказу з повним формулюванням підстави для звільнення з посиланням на пункт і статтю КЗпП; підпис. Наказ складається у двох примірниках і підписується керівником установи. Один примірник наказу передається до відділу кадрів для оформлення трудової книжки працівника, другий - до бухгалтерії для проведення остаточного розрахунку зі звільнюваним. Працівник повинен бути ознайомлений із таким наказом під підпис. З огляду те, що заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року, не з моєї вини, а саме до сьогоднішнього дня мене не було ознайомлено з наказом про звільнення, який було визнано незаконним і скасовано судом, вважаю, що апеляційний суд має можливість винести обґрунтоване і законне рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу тобто з моменту звільнення до моменту скасування наказу про звільнення, що складає 21 місяць. Виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, можна дійти до наступного: сума виплат склала за серпень 2019 рік - 15 214,22 грн, за вересень 98 113,45 грн тобто (15214,22+98113,45=113327,67грн; 113327,67/2=56663,835) середній заробіток за місяць складає 56 663,835 грн, що необхідно помножити на час вимушеного прогулу, що з вересня 2019 складає до липня 2021 складає 21 місяць, отже до виплати підлягає сума (56 663,835x21=1189940,535 грн) в 1 189 940,535 грн.

Доводи апеляційної скарги філії «ЦУП» AT «Укрзалізниця»

Не погоджуючись з таким рішенням суду філія «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення відшкодування моральної шкоди та оплати судового збору.

Мотивуючи апеляційну скаргу відповідач вважав, що частина рішення є невмотивованою, такою, що не відповідає нормам чинного законодавства: судом при ухваленні Рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Відповідно до п. 1. Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 29.12.1976 р. «Про судове рішення», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.13 своєї постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" з наступними змінами і доповненнями, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. У п.п.3, 9 цієї ж постанови роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування такої шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновленню попереднього сталу.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1

21 вересня 2021 року на адресу Луганського апеляційного суду надійшов відзив від філії «ЦУП» AT «Укрзалізниця».

Відзив мотивований тим, що позивач стверджує що, відповідачем не було надано довідок про виплату заробітної плати керівнику виробничого підрозділу «Крюківський кар`єр», також зазначає що, судом було встановлено факт ненадання довідки про доходи для позивача. Відповідно до ст. 10 Закону України від 13.01.2011 p. № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» кожна особа має право доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається. Розпорядники, які володіють інформацією про особу, зобов`язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом. З огляду на вищезазначене до філії «ЦУП» не надходили листи з проханням надати довідку про здійснення виплат ОСОБА_1 отже Позивач не скористався своїми правами та не зацікавлений в своїх позовних вимогах, в матеріалах була відсутня достовірна інформація щодо, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому суд відмовив в задоволенні позовної вимоги відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 80 Цивільного кодексу України, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В Апеляційній скарзі Позивач не надав жодних доказів, про запитувану інформацію до філії «ЦУП», вважаємо що, дані ствердження Позивача є необґрунтованими. Позивач стверджує що, оклад начальника виробничого підрозділу складає 56 663,86 грн., та вимагає отримати виплату за 2.1 календарний місяць. Відповідно до довідки про заробітною плату ОСОБА_1 в період з вересня 2019 року по липень 2021 року, оклад начальника виробничого підрозділу Крюківський кар`єр» складав 13 250 грн. згідно штатного розпису. Позивач необґрунтовано вважає що виплата окладу за вересень складає 98 113,45грн., з огляду на те що, виплату 98 113,45 грн. входить вихідна допомога при звільненні в розмірі дести окладів в сумі 88 469.70 грн.. Позивач в своїй апеляційній скарзі водить суд в оману, видаючи загальну суму виплати окладу без обґрунтованих роз`яснень.

Відзив на апеляційну скаргу філії «ЦУП» AT «Укрзалізниця»

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача по справі не надходило, що не заважає розгляду справи відповідно до положень ст.360 ЦПК України.

Явка сторін

Сторони належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, але ж в судове засідання не з`явились, заяв, клопотань, щодо відкладення розгляду справи не надходили.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_1 , наказом №291-ос/тр від 28.12.2018 року, 29.12.2018 року його було призначено на посаду начальника виробничого підрозділу Крюківський кар`єр філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниця» в порядку переведення з апарату управління філії «ЦУП». Наказом №50/ос від 03.09.2019 року у ОСОБА_1 було припинено повноваження посадової особи п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП та звільнено з посади начальника (а.с.96).

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 12 грудня 2019 року справа №414/2785/19 провадження №2/414/615/2019, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 є посадовою особою в розумінні п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Зазначені положення законодавства України надають право власнику або уповноваженому ним органу розірвати трудовий договір на підставі припинення повноважень посадовою особою. Разом з тим, ОСОБА_1 з 03 по 06 вересня 2019 року перебував на лікарняному, тож його звільнення (03.09.2019 року) відбулося в період перебування його на лікарняному, що є порушенням вимог КЗпП. У зв`язку з чим, судом позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково, наказ директора філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 03 вересня 2019 року №222-ос/тр про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника виробничого підрозділу «Крюківський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» скасовано; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника виробничого підрозділу «Крюківський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з 07 вересня 2019 року, у задоволенні інших вимог відмовлено. У своєму рішенні суд зазначив, що погоджується з твердженням відповідача про те, що позивач є посадовою особою і на нього розповсюджуються вимоги п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Зазначене рішення оскаржене позивачем не було. (а.с.7-11).

Відповідно до наказу філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» №302-ос/тр від 28.12.2019 року наказ філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниця» від 03.09.2019 року №222-ос/тр «Про звільнення ОСОБА_1 » було скасовано, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника виробничого підрозділу «Крюківський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» з 07 вересня 2019 року» (а.с.12).

Таким чином, на виконання рішення Кремінського районного суду Луганської області від 12 грудня 2019 року справа №414/2785/19 провадження №2/414/615/2019, відповідачем було поновлено ОСОБА_1 на роботі з 07 вересня 2019 року.

Згідно до наказу філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» №303-ос/тор від 28.12.2019 року, ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника виробничого підрозділу «Крюківський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» 07 вересня 2019 року в зв`язку з припиненням повноважень посадової особи, п.5 ст.41 КЗпП (а.с.27).

Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 3 ст.41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках, зокрема, припинення повноважень посадових осіб. Розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2і3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 07 квітня 2015 року № 289-VIII було доповнено п.5 ч.1 ст.41 вказаного Кодексу.

Правові норми, що містяться у ч. 3 ст. 99 ЦК України та п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України свідчать про те, що припинення повноважень члена виконавчого органу може відбуватися у будь-який час та з будь-яких підстав. При цьому припинення повноважень члена виконавчого органу гарантується нормами цивільного права для припинення або запобігання негативного впливу на управлінську діяльність товариства. Необхідність таких правил обумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління.

Той факт, що члени колегіального виконавчого органу господарського товариства чи одноособовий його керівник перебувають у трудових відносинах із товариством, не встановлює пріоритет трудового регулювання над цивілістичним, оскільки до цих відносин не може застосуватися модель «роботодавець працівник» властива трудовим відносинам.

Правовий статус членів колегіального виконавчого органу господарського товариства чи одноособового його керівника значно відрізняється від статусу інших працівників, що обумовлено специфікою його трудової діяльності, яка полягає у виконанні ним функцій по управлінню товариством.

Таким чином, передбачена п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України підстава розірвання трудового договору не передбачає необхідності попереднього повідомлення про звільнення, з`ясування вини працівника, доцільності та причини звільнення, врахування попередньої роботи та інших позитивних результатів.

Як вбачається з наказу філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця» №303-ос/тор, який датований 28.12.2019 року, а звільнення позивача за ним було здійснено датою 07 вересня 2019 року, тобто датою, що є раніше дати наказу.

Відповідно до рішення Кремінського районного суду Луганської області від 12 грудня 2019 року справа №414/2785/19 провадження №2/414/615/2019, у період з 03 по 06 вересня 2019 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному.

Стаття 43 Конституції України зазначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Пунктом 24 частини І Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03.05.1996 року, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)" від 14.09.2006 №137-V, передбачено, що усі працівники мають право на захист у випадках звільнення.

Згідно п. 24 частини ІІ Європейської соціальної хартії, з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення сторони зобов`язуються визнати право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов`язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби; право працівників, звільнених без поважної причини, на належну компенсацію або іншу відповідну допомогу. З цією метою сторони зобов`язуються забезпечити, щоб кожний працівник, який вважає себе звільненим без поважної причини, мав право на оскарження в неупередженому органі.

Відповідно до позиції Верховного суду у справі №273/212/16-ц від 23.01.2018 року, з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. При цьому законність звільнення за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України обумовлюється лише правозгідністю рішення вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників.

На підставі з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про незаконність звільнення ОСОБА_1 , з порушенням вимог Кодексу законів про працю України, з огляду на що, позовні вимоги позивача про скасування наказу №303-ос/тр від 28.12.2019 року ""Про звільнення ОСОБА_1 та поновлення його на роботі є обґрунтованими.

При розгляді питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу судова колегія зазанчає, як вбачається зі змісту ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Таким чином, повторне звільнення працівника датою, що є раніше ніж дата рішення про його поновлення, є незаконним, оскільки працівник вважається поновленим на роботі з дати, що зазначена в рішенні суду по мінімальну можливу дату дату наказу про поновлення на роботі, оскільки рішення підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Як зазначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою КМУ від 08.02.95 р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Виплати нараховуються шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на кількість робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на кількість відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених законодавством, - на кількість календарних днів за цей період. Якщо протягом періоду вимушеного прогулу на підприємстві було підвищено посадові оклади й тарифні ставки (у т. ч. за посадою працівника, якого було незаконно звільнено), то згідно з пунктом 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою КМУ від 08.02.95 р. № 100 проводиться коригування заробітної плати, включаючи премії та інші виплати, що враховуються під час обчислення середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення на коефіцієнт підвищення посадових окладів і тарифних ставок. До вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем рішення про поновлення на роботі (ст. 236 КЗпП України), а також невидача трудової книжки звільненому працівнику, що є порушенням вимог розділу 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мін`юсту, Мінсоцзахисту населення України від 29.07.93 р. № 58. В обох випадках працівникові має бути виплачений середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Матеріали справи містять у собі дані з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо ОСОБА_1 за 2019 рік, згідно яких заробіток з січня по вересень 2019 року склав 138758,07 грн., зокрема за серпень 15214,22 грн., за вересень 9643,75 грн. (а.с.32).

Позивач звертав увагу суду на те, що він запитував у філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «УКЗАЛІЗНИЦЯ» публічну інформацію, зокрема бухгалтерську довідку щодо виплат керівнику виробничого підрозділу Крюківський кар`єр після 07 вересня 2019 року, проте зазначена інформація йому надана не була. Разом з тим, позивач ОСОБА_1 не вказував, що здійснював запити до відповідача про середню заробітну плату, яка дала б змогу правильно розрахувати належні до сплати кошти у зв`язку з вимушеним прогулом, жодних клопотань з приводу витребування зазначеної інформації у відповідача суду не заявляв.

Частинами 1 4ст.12ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доводи апеляційної скарги позивача в частині незгоди з відмовою у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнути з філії «Центр управління промисловістю» Акціонерного товариства «Українська залізниця суму середьного заробітку за час вимушеного прогулу з моменту винесення незаконного наказу до моменту його скасування є слушними, судова колегія погоджується з ними частково виходячи з наступних обставин. Суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи не містилося будь-якого розрахунку середнього заробітку позивача або даних, необхідних для здійснення цього розрахунку судом, ненадання такої інформації позивачем суду , а також суд першої інстанції встановив, що позивач не заявляв клопотань про витребування зазначеної інформації у відповідача або інших осіб, та дійшов того, що суд першої інстанції позбавлений змоги на підставі наданих учасниками справи доказів правильно розрахувати середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, та прийшов помилкового висновку, що зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає. Судова колегія не погоджується з зазначеним висновком суду першої інстнації так як в матеріалах справи були наявні довідки про заробітну плату позивача і суд зобовязаний самостійно провести розрахунок по цій категорії справ. Судовою колегією під час дослідження матеріалів справи та матеріалів апеляційних скарг вивчено розрахунки які надали сторони у даній справі. Дослідивши розрахунок наданий філією «ЦУП» АТ «Укрзалізниця» (а.с. ) встановлено, що середньоденна заробітня плата ОСОБА_1 становить 550, 24 грн на підставі абз. 3 п.2 порядку закріпленого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року. Судовою колегією встановлено, що в період з 03 вересня 2021 року по 25 червня 2021 року було 455 робочих дня. Отриману кількість робочих днів помноживши на середньоденну заробітну плату ОСОБА_1 ( 455 х 550,24) встановили суму 250359,2 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача.

Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що частина рішення є невмотивованою, такою, що не відповідає нормам чинного законодавства: судом при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи не є слушними виходячи з наступних обставин.

Судова колегія погоджується з судом першої інстанції та вважає, що позивачем заявлена вимога про відшкодування моральної шкоди в сумі 50000,00 грн не підлягає задоволенню виходячи з наступного. За правилом ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. У даному випадку обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З огляду на встановлені судом обставини, а саме незаконності повторного звільнення ОСОБА_1 , якому передувало також незаконне перше звільнення позивача, суд вважає доведеними підстави, що свідчать про моральні страждання позивача по справі, оскільки кожній людині гарантоване право на працю та отримання заробітної плати за її результатами. Разом з тим, судова колегія погоджується з розміром морального відшкодування 10000,00 грн., оскільки саме така сума буде достатньою для компенсації позивачу його моральних страждань викликаних двома незаконними звільненнями.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 3 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення його вимог, також судова колегія вважає, що апеляційна скарга філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниця» підлягає залишенню без задоволення ,а рішення Кремінського суду Луганської області від 25 червня 2021 року без змін в частині розміру моральної шкоди .

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції та апеляційної інстанції у розмірі 647 грн 01 коп. пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу відповідача філії «Центр управління Промисловістю» акціонерного товариства «Укрзалізниця» залишити без задоволення.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області 25 червня 2021 року в оскаржуваній частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з філії «Центр управління Промисловістю» акціонерного товариства «Укрзалізниця» (, адреса : вул. Санаторна ,12/1, м. Київ, 02099) на користь ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 250 359 (двісті п`ятдесят тисяч триста п`ятдесят дев`ять) гривень 2 копійки.

Стягнути з філії «Центр управління Промисловістю» акціонерного товариства «Укрзалізниця» (, адреса : вул. Санаторна ,12/1, м. Київ, 02099) на користь ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму судового збору у сумі 518 (п`ятсот вісімнадцять) гривень 59 копійок.

В іншій частині рішення Кремінського районного суду Луганської області від 25 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Дата складання повного тексту постанови 30 листопада 2021 року.

Головуючий: підпис

Судді: підписи»

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя О. Є. Філь