Справа № 461/1209/22 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/2039/22 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 липня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

в лютому 2022 року ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної залиттям квартири.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 , власником квартири, що розташована в цьому ж будинку поверхом вище над квартирою позивача, є відповідач, ОСОБА_1 . 08.11.2021 року сталося залиття квартири АДРЕСА_1 . З акту, складеного комісією ЛКП «Княже місто» вбачається, що залиття сталося внаслідок зірваного водяного шлангу з умивальника в туалеті вищерозташованої квартири АДРЕСА_2 . Згідно висновку будівельно-технічної експертизи № 054/21 від 10.12.2021 року залиття квартири АДРЕСА_1 відбулося з вбиральні вищерозташованої квартири АДРЕСА_3 , у зв`язку із зірваним водяним шлангом з умивальника, вартість ремонтно-будівельних робіт для усунення пошкоджень, що виникли внаслідок залиття в квартири, встановлених на час виконання експертизи, становить 203 126 грн. З наведених підстав просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 211 126 грн. 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 07 липня 2022 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 211126 грн. завданої матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 5000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2424 грн. 90 коп. судового збору.

В задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт покликається на те, що зі змісту довіреності від 29 травня 2019 року, виданої на ім`я ОСОБА_4 , не вбачається його право на звернення до суду з позовом в інтересах ОСОБА_3 , право представляти інтереси довірителя в суді, подавати від його імені будь-які клопотання та/або заяви. Зазначає, що право на подання позову, не є тотожним праву представника на підписання від імені позивача позовної заяви, відтак суд першої інстанції відповідно до вимог п.п.1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України повинен був повернути таку позовну заяву. Стверджує, що акт складений комісією ЛКП «Княже місто» без належного огляду квартири відповідача, в ньому відсутні відомості про виклик відповідача для ознайомлення з актом і його підписання, а також про результати обстеження сантехнічного обладнання квартири ОСОБА_1 , що є порушенням положення додатку 4 до пункту 2.3.6 Правил утримання будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005 року, а відтак, в силу вимог ст. ст 77, 78 ЦПК України такий акт не може бути належним та допустимим доказом у справі. Звертає увагу, що між актом ЛКП «Княже місто» та висновком будівельно-технічної експертизи № 054/21 від 10.12.2021 року вбачається суттєва суперечність, зокрема, у висновку експерта необгрунтовано завищено площу пошкоджень, які виникли внаслідок залиття, а відтак і вартість відновлювального ремонту. Вважає, що позивачем не доведено наявність складу правопорушення у діях відповідача, в чому полягає його протиправна поведінка, не доведено наявність шкоди та наявність причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача, зірваним водяним краном та залиттям квартири позивача. Покликається га те, що у квартирі позивача протягом тривалого часу ведуться ремонтні роботи, а відтак неможливо встановити, в якому стані перебувала квартира позивача до моменту залиття та які його наслідки. Вважає, що суд першої інстанції не навів жодних мотивів, з яких би випливало, яким чином обчислювався розмір завданої моральної шкоди, яким чином були враховані ступінь вини обох сторін, а також вимоги розумності і справедливості. Стверджує, що представник позивача цілеспрямовано уникав варіантів вирішення проблеми спільно з відповідачем, що зумовило виникнення нових пошкоджень у квартирі позивача. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

В судове засідання не з`явилися сторони, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, від сторін надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 08 грудня 2022 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 28 листопада 2022 року, датою ухвалення постанови є саме 08 грудня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачу завдано матеріальну шкоду, спричинену залиттям належної йому квартири, що сталося з вини відповідача, відтак, враховуючи передбачену цивільним законодавством презумпцію вини в деліктних зобов`язаннях, яка не спростована ОСОБА_1 , з нього підлягає стягненню на користь позивача матеріальна шкода в розмірі 211 126 грн. та 5000 грн. моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Згідно частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Згідно з роз`ясненнями п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а на позивача покладено обов`язок довести факт залиття та розмір завданої шкоди.

В той же час, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №169291976 від 05.06.2019 року.

Власником квартири АДРЕСА_3 цього ж будинку є ОСОБА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №299284740 від 13.02.2022 року.

Судом встановлено і не заперечувалося сторонами, що квартира АДРЕСА_2 розташована поверхом вище (2 поверх) і розміщена над квартирою позивача.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції взяв до уваги надані позивачем докази на підтвердження залиття квартири, а саме, акт на предмет фактичного залиття від 08 листопада 2021 року, складеного комісією ЛКП «Княже місто» у складі: заступника директора ЛКП «Княже місто» Солодкого Р.П., начальника технічного відділу Корабель О.В., слюсаря-сантехніка ОСОБА_5 , з якого вбачається, що в квартирі АДРЕСА_4 залито:

-в коридорі, під літ.4-1, стелю (залиття пл. 7,92 кв.м.), стіни (залиття пл. 16,12 кв.м.);

-в житловій кімнаті під літ.4-2, стіни (залиття пл.3,47 кв.м);

-в житловій кімнаті, під літ. 4-3, стелю (залиття 16,79 кв.м), стіну (залиття 5,80 кв.м.);

-в житловій кімнаті, під літ. 4-7, стелю (залиття 3,70 кв.м), стіну (залиття 5,62 кв.м.);

-санвузол, під літ. 4-9, стелю (залиття пл. 0,12 кв.м), стіни (залиття 2,23 кв.м.).

З акту також вбачається, що внаслідок залиття виявлено пошкодження паркетної підлоги в коридорі та частково в житлових кімнатах (під літ.4-3,4-7) біля дверей в коридор. На момент обстеження, електропостачання в пошкоджених приміщеннях не функціонує. Залиття пройшло внаслідок зірваного водяного шлангу з умивальника в туалеті вищерозташованої квартири АДРЕСА_3 цього ж будинку.

Комісією рекомендовано питання відшкодування нанесених збитків вирішувати спільною згодою мешканців квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 . У випадку не досягнення згоди, дане питання рекомендовано вирішувати в судовому порядку.

Тобто, вищезазначеним актом підтверджується та обставина, що залиття квартир позивача сталося внаслідок зірваного водяного шлангу з умивальника в туалеті квартири АДРЕСА_3 , розташованої поверхом вище у цьому ж житловому будинку.

На спростування такого висновку, а також на спростування тверджень позивача про вину саме відповідача у залитті квартири, що є обов`язком відповідача, відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів.

З огляду на те, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, і саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а відповідачем ОСОБА_1 , всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у залитті квартири АДРЕСА_1 , колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дійшов висновку про те, що саме з вини відповідача сталося залиття квартири позивача.

Частинами 1, 2 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Згідно з висновком експерта №054/21 будівельно-технічної експертизи від 10.12.2021 року, проведеної ТзОВ «Гал-Світ», в результаті дослідження наданих документів та матеріалів встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_1 відбулось з вбиральні вищерозташованої квартири АДРЕСА_2 у зв`язку з зірваним водяним шлангом з умивальника. Вартість ремонтно-будівельних робіт для усунення пошкоджень, що виникли внаслідок залиття в квартирі АДРЕСА_1 , встановлених на час виконання експертизи, становить 203 126 грн. За проведення експертного будівельно-технічного дослідження ОСОБА_3 сплатив 8000 грн., що підтверджується дублікатами квитанцій № 0.0..1 від 14.11.202 року та № 0.0..1 від 21.11.2021 року.

У справах про відшкодування шкоди діє презумпція вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

А тому у справах про відшкодування шкоди не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини.

З огляду на наведене, позивачі у справах про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, не повинні доводити наявність вини у діянні відповідача, вони повинні довести лише факт залиття квартири, наявність і розмір заподіяної майнової і/або немайнової шкоди та причинно наслідковий зв`язок між шкодою і залиттям.

Наведене спростовує доводи апелянта про те, що позивачем не доведено вину відповідача у заподіянні йому майнової та моральної шкоди внаслідок залиття квартири позивача.

Враховуючи те, що обов`язок доказування відсутності вини у завданні майнової школи покладено на завдавача шкоди, а ОСОБА_1 , всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів відсутності його вини у завданні позивачу шкоди внаслідок залиття його квартири, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 211 126 грн. відшкодування матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири, оскільки такий розмір підтверджується висновком експерта №054/21 будівельно-технічної експертизи від 10.12.2021 року, який відповідачем не спростований.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди, оскільки розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи те, що залиття квартири позивача призвело до пошкодження майна, власником якого є ОСОБА_1 , що спричинило порушення його звичного способу життя, враховуючи незручності в користуванні квартирою, викликало необхідність проведення ремонту та залучення коштів для відновлення попереднього стану квартири, що відповідно призвело до моральних переживань позивача.

Суд першої інстанції при визначенні розміру компенсації моральної шкоди, вірно врахував характер і тривалість переживань позивача у зв`язку із залиттям квартири, вірно виходив із принципів розумності та справедливості та прийшов до обґрунтованого висновку, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає до часткового задоволення в розмірі 5000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, між актом ЛКП «Княже місто» та висновком будівельно-технічної експертизи № 054/21 від 10.12.2021 року вбачається суттєва суперечність, є безпідставними та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, оскільки, на думку колегії суддів, відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ч. 3 ст. 102 ЦПК України, на замовлення висновку експерта за його заявою в строки, передбачені цивільним процесуальним законодавством для подання доказів, а також не звертався до суду з клопотанням про призначення судової експертизи для визначення причин залиття квартири та вартості відновлювального ремонту пошкодженого майна.

Твердження апелянта про те, щоакт, складений комісією ЛКП «Княже місто», без належного огляду квартири відповідача, в ньому відсутні відомості про виклик відповідача для ознайомлення з актом і його підписання, а також про результати обстеження сантехнічного обладнання квартири ОСОБА_1 не підтверджені жодними доказами на спростування зазначеного в акті ЛКП «Княже місто» від 08.11.2021 року висновку комісії про те, що причиною залиття є зірваний водяний шланг з умивальника в туалеті вищерозташованої квартири АДРЕСА_3 , відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що водяний шланг з умивальника в туалеті у його квартирі в момент залиття знаходився у справному стані, а відтак не міг призвести до залиття квартири позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в діях відповідача вини в залитті належної позивачу квартири спростовуються матеріалами справи, а саме актом «Княже місто» від 08.11.2021 року та висновком будівельно-технічної експертизи № 054/21 від 10.12.2021 року, які відповідачем не спростовані.

З огляду на зміст цієї довіреності, безпідставними є покликання апелянта на те, що з довіреності від 29 травня 2019 року, виданої на ім`я ОСОБА_4 , не вбачається його право на звернення до суду з позовом в інтересах ОСОБА_3 , право представляти інтереси довірителя в суді, подавати від його імені будь-які клопотання та/або заяви.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 08.12.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк