РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2956/21

31 травня 2022 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Олійника П. В.

з участю секретаря Зберун К. Ф.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за комунальні послуги у розмірі 8571,00 грн. 00 коп.., та стягнут з відповідачки судові витрати у розмірі 3408,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 20.02.2018 року між ним та відповідачем було укладено Договір найму (оренди) квартири (житлового приміщення), за умовами якого орендодавець зобов`язався передати орендареві у строкове, безоплатне користування, а орендар зобов`язалась прийняти у строкове, безоплатне користування квартиру, що за адресою: АДРЕСА_1 , та сплачувати комунальні послуги не пізніше десятого числа кожного наступного місяця. Свої зобов`язання позивач виконав надавши в оренду житлову квартиру для проживання відповідачці. Відповідач не попередивши позивача 20.10.2020 року залишила житлову квартиру не здійснивши оплату комунальних послуг. Внаслідок чого утворилась заборгованість за житлово комунальні послуги, у загальному розмірі 8571,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась у встановленому законом порядку.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні не визнала покликаючись на те, що укладений договір від 20.02.2018 року є нікчемним і просила застосувати наслідки нікчемності правочину.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, повно, всебічно та неупереджено дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом встановлено, що 20.02.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено Договір найму (оренди) квартири (житлового приміщення), за умовами якого орендодавець зобов`язався передати орендареві у строкове, безоплатне користування, а орендар зобов`язалась прийняти у строкове, безоплатне користування квартиру, що за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язалась сплачувати комунальні послуги не пізніше десятого числа кожного наступного місяця.

Згідно до п.3.1. договору строк оренди приміщення, що надається орендарю, складає 120 місяців.

Відповідно до положень ч.1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Положеннями ч. 1 ст. 810 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини - квартири, кімнати) строком на 3 роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню (ст. 793 ЦК України) та державній реєстрації (ст. 794 ЦК України). Загальний порядок державної реєстрації таких договорів встановлений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

З договору найму оренди квартири (житлового приміщення) №2 від 10.02.2018 року, вбачається, що строк дії договору становить 120 місяців тобто більше ніж три роки.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Згідно зі статтею 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Таким чином судом встановлено, що договір найму, був укладений з порушенням норм чинного законодавства, оскільки такий підлягає нотаріальному посвідченню.

З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї , вбачається, що до складу сім`ї відповідачки ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , входять: чоловік ОСОБА_4 (рідній брат позивача), дочка ОСОБА_5 , син ОСОБА_6 . З даного акту встановлено, що в орендованій квартирі проживав також рідній брат позивача ОСОБА_4 , який також використовував житлово комунальні послуги. Проте, позивач ставить вимогу про стягнення заборгованість за житлово комунальні послуги лише до ОСОБА_3 .

Крім того, суд зазначає, що Закон України Про житлово-комунальні послуги регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" , учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є:1) споживачі (індивідуальні та колективні);2) управитель;3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є:1) послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача;2) послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом;3) послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; 4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; 5) послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання;6) послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення; 7) послуг з поводження з побутовими відходами - суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку.

Позивач є фізична особа і не може надавати житлово комунальні послуги, а тому має право на стягнення збитків понесених ним у вигляді оплати за житлово-комунальні послуги, а не стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, не підлягає до задоволення.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 89, 141, 259, 260 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено 31 травня 2022 року.

СуддяП. В. Олійник