Справа № 154/1717/22 Головуючий у 1 інстанції: Каліщук А. А.
Провадження № 22-ц/802/1068/22 Категорія: 37 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування за апеляційною скаргою відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 05 жовтня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 21 жовтня 2021 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Н-22 сполученням Устилуг-Луцьк-Рівне, в напрямку м. Устилуг, поблизу с. Тростянка, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який йшов по проїжджій частині дороги, внаслідок чого останній від отриманих травм помер.

Позивач зазначала, що за фактом дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) 21 жовтня 2021 року до ЄРДР були внесені відомості за №0000296 та розпочато досудове розслідування за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Постановою слідчого Головного управління Національної поліції у Волинській області від 27 квітня 2022 року кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») згідно з полісом № 203313304.

Позивач також вказувала, що 16 листопада 2021 року вона звернулася до відповідача із заявою про виплату їй страхового відшкодування як матері потерпілого ОСОБА_3 у розмірі 72 000 грн моральної шкоди, а 06 грудня 2021 року із заявою про виплату 3 170 грн витрат на поховання, а всього на загальну суму 75 170 грн.

Проте листом від 23 травня 2022 року відповідач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відмовив їй у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 32.1. ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вважає відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування незаконною і такою, що суперечить вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ЦК України.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на її користь страхове відшкодування у розмірі 75 170 грн, пеню у розмірі 700 грн 21 коп., 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 105 грн 03 коп., а також понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500 грн.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 05 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 75 170 грн страхового відшкодування, з яких: 72 000 грн - моральна шкода, 3 170 грн - відшкодування на поховання, а також пеню у розмірі 700 грн 21 коп. та 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 105 грн 03 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким зменшити на 50% розмір страхового відшкодування, пені та 3% річних, які підлягають стягненню з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у цій справі є 22 грудня 2022 року - дата складення повного судового рішення.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 жовтня 2021 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Н-22 сполученням Устилуг-Луцьк-Рівне, в напрямку м. Устилуг, поблизу с. Тростянка, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який йшов по проїжджій частині дороги, внаслідок чого останній від отриманих травм помер.

Факт смерті ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 26 жовтня 2021 року (а.с.16).

За фактом ДТП 21 жовтня 2021 року до ЄРДР були внесені відомості за №0000296 та розпочато досудове розслідування за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Постановою слідчого Головного управління Національної поліції у Волинській області від 27 квітня 2022 року кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.29-32).

Як слідує зі змісту вказаної постанови, ОСОБА_2 не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_3 шляхом негайного застосування екстреного гальмування. У цій постанові також зазначено, що у прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП і наслідками, які стали, є порушення пішоходом ОСОБА_3 вимог п. 4.1., 4.4., 4.14. (а) ПДР України.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 (а.с.14).

На поховання сина ОСОБА_3 позивачем були понесені витрати у розмірі 3 170 грн, що підтверджується товарним чеком № 43 від 22 жовтня 2021 року, виданим приватним підприємцем ОСОБА_5 (а.с.21).

Судом також встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна», що підтверджується полісом № 203313304 (а.с.18).

16 листопада 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із заявою про виплату їй страхового відшкодування як матері потерпілого ОСОБА_3 у розмірі 72 000 грн моральної шкоди, а 06 грудня 2021 року додатково із заявою про виплату 3 170 грн витрат на поховання, а всього на загальну суму 75 170 грн (а.с.6, 20).

Проте своїм листом від 23 травня 2022 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 32.1. ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Між сторонами виник спір щодо відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю в ДТП сина позивача, в порядку страхового відшкодування. Ці правовідносини урегульовано нормами ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У частинах 1 та 2 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

За ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (п. 23.1. ст. 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц (провадження № 61-26405св18) та від 21 квітня 2022 року у справі №447/2222/20 (провадження № 61-19906св21).

Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Як встановлено судом першої інстанції, страховик ПрАТ СК «ПЗУ Україна» безпідставно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки шкода, пов`язана із смертю потерпілого ОСОБА_3 була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, і страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди, тобто водія забезпеченого транспортного засобу, який застрахував у страховика свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача відповідно до пунктів 27.3., 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» необхідно стягнути понесені позивачем витрати на поховання сина у розмірі 3 170 грн, що підтверджується товарним чеком № 43 від 22 жовтня 2021 року, а також 72 000 грн на відшкодування моральної шкоди, що становить 12 мінімальних заробітних плат, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. Загальний розмір страхового відшкодування становить 75 170 грн.

Згідно з ст. 992 ЦК України, якщо в разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до п. 36.5. ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у період, за який нараховується пеня.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, відповідачем як страховиком, було прострочено виплату страхового відшкодування позивачу і за період з 23 травня 2022 року по 08 червня 2022 року розмір пені, з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, становить 700 грн 21 коп., а розмір 3% річних від простроченої суми боргу становить 105 грн 03 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про задоволення позову ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим.

Покликання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення не застосував положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якою передбачено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом, колегією суддів до уваги не приймаються.

Суд врахував недоведеність відповідачем умислу потерпілого чи дії непереборної сили. Крім того, відповідачем також не доведено тих обставин, що в діях потерпілого ОСОБА_3 були наявні ознаки грубої необережності, тобто що останній передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» залишити без задоволення.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 05 жовтня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: