Справа № 291/1020/21
Ружинський районний суд Житомирської області

Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

31 травня 2022 року

Ружинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Митюк О.В.,

за участю секретаря Кащук Л.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Ружині цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні їй житловим будинком та господарськими спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надати їй ключі від житлового будинку, хвіртки, воріт, від всіх інших приміщень і забезпечити їй вільний цілодобовий безперешкодний доступ до зазначеного житлового будинку та господарських споруд.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона та її чоловік - відповідач по справі ОСОБА_2 , є співвласниками житлового будинку та господарських будівель , які розташовані по АДРЕСА_1 .

Вказаний будинок та господарські споруди належать їм в рівних частках: по 1/2 частці кожному на підставі Договору купівлі-продажу від 28.12.2006 р., посвідченого державним нотаріусом Ружинської державної нотаріальної контори 28.12.2006 р. та зареєстрованого в реєстрі за № 2187.

У вказаному будинку вони проживали спільною сім`єю, проте на протязі останніх двох років їхні подружні стосунки погіршувались, відповідач вчиняв відносно неї домашнє насильство і 05.03.2021 р. вона звернулася до Ружинського районного суду Житомирської області з позовом про розірвання шлюбу.

В зв`язку з вчиненням відносно неї насильства, вона неодноразово вимушена була звертатись до поліції з відповідними заявами.

09 січня 2021 року відповідач взагалі вигнав її з житлового будинку, вивіз частину її особистих речей з житла та забрав ключі від вхідних дверях і з того часу не допускає її до житла. Тому вона з 09.01.2021 р. вимушена тимчасово проживати в житловому будинку по АДРЕСА_2 , який належить їхньому синові.

На даний час вона не може користуватись та розпоряджатись своєю власністю, оскільки відповідач створює їй перешкоди у користуванні її половиною житлового будинку, не пускає її туди, влаштовує безпідставні сварки, вимагаючи, щоб вона проживала в іншому житловому будинку.

Численні намагання вирішити спір мирним шляхом не мали позитивних наслідків, а тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги з підстав викладених в позові, та просила позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. 12.10.2021 року направив до суду відзив на позов про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, в якому зазначає, що він і позивачка являються співласниками житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Частки у праві власності вказаного будинку їм належать по 1/2 кожному. Позивач у позові вказує, що 9 січня 2021 року, він вигнав її з даного житлового будинку та вивіз частину її особистих речей, забрав ключі від вхідних дверях і з того часу не допускаю її до житла. Однак зазначені обставини не відповідають дійсності.

Незадовго до нового 2021 року (в листопаді - грудні 2020 року) дружина попередила його, що після Різдва (у січні 2021 року) вона переїзджає жити у батьківський житловий будинок, що за адресою: АДРЕСА_2 . Розмови про переїзд до якого між ними були і раніше, спочатку він на це погоджувався, але потім відмовився через те, що дружина мала на меті в подальшому продати житловий будинок з якого вони мали виїхати, а виручені кошти від його продажу передати їхній доньці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає у м. Житомирі, оскільки у разі відчуження своєї частки, він взагалі міг би залишитись без єдиного житла. 9 січня 2021 року дружина повідомила його про намір виїхати зі спірного житлового будинку та попросила перевезти її особисті речі до житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 , що, він і зробив. Приблизно через місяць після цього до нього приїхав працівник поліції і повідомив про те, що дружина написала заяву відносно нього про вчинення домашнього насильства у сім`ї . Даний факт ним був заперечений. Єдину мету яку переслідує його дружина звертаючись до поліції та до суду з даним позовом - змусити його продати житловий будинок. А тому просить відмовити у позові ОСОБА_1 у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши представлені докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що позивачка та відповідач є власниками будинку по АДРЕСА_1 , який належить їм в рівних частках по ? частці кожному на підставі Договору купівлі-продажу від 28.12.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Ружинської державної нотаріальної контори 28.12.2006 року та зареєстрованого в реєстрі за №2187 (а.с.8-9).

Право власності на майно зареєстровано в установленому законом порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.10-11).

Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим, 07 листопада 1990 року Чорнорудською сільською радою Ружинського району Житомирської області, актовий запис №15 (а.с.12).

29.12.2021 року Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірвано (а.с.54-55).

Відповідно постанови Ружинського районного суду Житомирської області від 03.03.2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та із застосуванням ст..22 КУпАП звільнено його від адміністративної відповідальності за вказані правопорушення, оголошено йому усне зауваження (а.с.44).

Відповідно постанови Ружинського районного суду Житмоирської області від 04.06.2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП (а.с.44).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що дійсно до нього, як до старости села зверталась позивачка про те, що її чоловік ОСОБА_2 не пускає до будинку, який перебуває у них у власності. При ньому чоловік впускав її у будинок. Ключі давати позивачці відмовився. Вона просила, щоб він їх розділив. Письмової заяви про опис майна не було. Довідки видавав, як позивачці так і відповідачу.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

У рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05), яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року, ЄСПЛ зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію «законів».

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно приписів ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом даної норми закону звернення до суду з позовом застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника.

Положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню у випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Аналіз даних норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Дана правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 та постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року в справі № 727/11132/14-ц.

В пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Як встановлено матеріалами справи, власниками будинку є позивач і відповідач у рівних долях.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Таким чином, судом встановлено, що відповідач чинить перешкоди у користуванні власністю, чим порушують право позивача на користування власністю і вказане порушене право власника підлягає захисту, а відтак, вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні будинком є законними і обґрунтованими.

На підставі всебічно з`ясованих обставин справи, встановивши достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідача слід стягнути на користь позивача 908 грн. на відшкодування понесених витрат зі сплати судового збору за подачу позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 355, 358, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-82, 89, 258, 263, 264, 265, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні, ОСОБА_1 житловим будинком та господарськими спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язавши ОСОБА_2 надати ключі ОСОБА_1 від житлового будинку, хвіртки, воріт, від всіх інших приміщень і забезпечити їй вільний цілодобовий безперешкодний доступ до зазначеного житлового будинку та господарських споруд.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і.к. НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і.к. НОМЕР_3 судові витрати по справі в сумі 908 грн. (Дев`ятсот вісім гривень).

Повне рішення по справі складено 11 червня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає: АДРЕСА_3 , і.к. НОМЕР_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає: АДРЕСА_3 і.к. НОМЕР_2 .

Суддя О. В. Митюк.