Справа № 288/90/22
Провадження № 2/288/175/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року. смт.Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Рудник М. І.,

за участю секретаря судового засідання - Колодяжної Н.В.,

представника відповідача акціонерного товариства «Райффайзен Банк» - Дьоміної Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Райффайзен Банк», ОСОБА_2 , акціонерного товариства «Юнекс Банк» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (далі Відповідач 1), ОСОБА_2 (далі Відповідач 2), акціонерного товариства «Юнекс Банк» (далі Відповідач 3) про захист прав споживачів в якому вказує, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11 листопада 2011 року в цивільній справі № 2-234/2011 стягнуто з Позивача на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за споживчим кредитним договором № 014/0979/74/134093 від 30 травня 2008 року в розмірі: - заборгованість за договором 633012.35 гривень, витрати по сплаті судового збору 1700.00 гривень, витрати за інформаційно-технічне забезпечення 120.00 гривень, всього на суму 634832.35 гривень.

Виконання зобов`язання за даним кредитним договором було забезпечено іпотекою квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Надалі зобов`язання боржника за кредитним договором № 014/0979/74/134093 від 30 травня 2008 року було припинено 28 липня 2017 року шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя та права іпотекодержателя перейшли до Відповідача 2 на підставі договорів про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладених протягом одного дня між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Юнекс БАНК», ТОВ «Стандарт Фінанс Груп» та ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що 28 лютого 2021 року Деснянським районним судом м.Києва було видано виконавчий лист № 2-234 про стягнення з нього на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором та відкрито виконавче провадження, таким чином з Позивача стягуються на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кошти за припиненим зобов`язанням за споживчим кредитним договором № 014/0979/74/134093 від 30 травня 2008 року.

Зазначене вказує на наявність дій Відповідача 1 спрямованих на обман Позивача, а саме повторне безпідставне стягнення з нього неіснуючого боргу за вищевказаним кредитним договором та допущення порушень прав Позивача, як споживача фінансових послуг, наслідком чого є використання Банком слабкості Позичальника, як суб`єкта економічних відносин, тобто створена на шкоду Позивачу ситуація правової невизначеності щодо обсягу його зобов`язань.

На підставі вищевикладеного, Позивач просить визнати припиненими його зобов`язання за кредитним договором № 014/0979/74/134093 від 30 травня 2008 року з 28 липня 2017 року.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, в поданому позові просив розглянути справу без його участі у судових засіданнях. /а.с.5, 161/

Представник Відповідача 1 - акціонерного товариства «Райффайзен Банк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні.

12 липня 2022 року від представника Відповідача 1 надійшов відзив на позов в якому вказав, що між банком та Відповідачем 3 укладено Договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/0979/74/134093 від 30 травня 2008 року. Проте, укладення даного Договору не припиняє зобов`язань за кредитним договором, а відбувається заміна кредитора та перехід права первісного кредитора у зобов`язанні, даний кредитний договір є дійсним та ніким не оспорений. На підставі вищевикладеного просить відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог. /а.с.96-97/

Відповідач 2 - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена. 04 серпня 2022 року надала до суду заяву в якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні. /а.с.140/

Представник Відповідача 3 - акціонерного товариства «Юнекс Банк» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Суд, вислухавши представника Відповідача 1, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно пункту 1 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 28 липня 2017 року, посвідченого Данич О.Ф., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, укладеного між Іпотекодавцем ОСОБА_1 та Іпотекодержателем ОСОБА_2 , Іпотекодавець (надалі Боржник), у забезпечення зобов`язань, які виникли на підставі договору іпотеки, передав в іпотеку ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» квартиру АДРЕСА_2 . /а.с.6-9/

У зв`язку з невиконанням Іпотекодавцем своїх зобов`язань щодо повернення кредиту відповідно до кредитного договору № 014/0979/74/1340+93, який був укладений між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 від 30 травня 2008 року, сторони цього Договору вирішили врегулювати свої відносини у позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки /п.2/. Іпотекодержатель задовольняє забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, отже Іпотекодавець передає, а Іпотекодержатель приймає у власність належну Іпотекодавцю квартиру АДРЕСА_3 , 3/.

Укладення цього Договору свідчить, що будь-які наступні вимоги Іпотекодержателя щодо виконання Боржником кредитного договору № 014/0979/74/1340+93 від 30 травня 2008 року є недійсними та між ним і Боржником відсутня будь-яка заборгованість і всі вимоги Іпотекодержателя задоволені в повному обсязі /п.12/.

Пунктом 17 Договору визначено, що права Іпотекодержателя перейшли до ОСОБА_2 на підставі договорів про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладеними між публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та публічним акціонерним товариством «Юнекс Банк» та між публічним акціонерним товариством «Юнекс Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Стандарт Фінанс Груп» та між товариством з обмеженою відповідальністю «Стандарт Фінанс Груп» та ОСОБА_2 .

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 серпня 2017 року, ОСОБА_2 на підставі договору задоволення вимог іпотекодавця від 28 липня 2017 року є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . /а.с.10, 11/

Відповідно до постанови про поновлення вчинення виконавчих дій ВП № 47190621 від 31 травня 2019 року, поновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-234 виданого 28 лютого 2012 року Деснянським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 634832.35 гривень заборгованості. /а.с.17-18/

03 травня 2020 року постановою про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП № 47190621 постановлено накласти арешти на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору /основної/ винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 698448.75 гривень. /а.с.19-20/

06 жовтня 2021 року постановою про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП № 47190621 на підставі виконавчого листа № 2-234, виданого 28 лютого 2012 року, постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору /основної/ винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 698448.75 гривень. /а.с.21-22/

Як вбачається з Договору відступлення права вимоги від 28 липня 2017 року, укладеним між публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та публічним акціонерним товариством «Юнекс Банк», договором забезпечення за Договором є Договір іпотеки № 014/0979/74/134093 від 30 травня 2008 року. /а.с.36/

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014/0979/74/134093 від 30 травня 2008 року, Первісний кредитор публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» повідомив Нового кредитора публічне акціонерне товариство «Юнекс Банк» про те, що загальна сума заборгованості Боржника ОСОБА_1 станом на 28 липня 2017 року дату укладення Договору відступлення права вимоги від 28 липня 2017 року, загальна сума заборгованості Боржника перед Первісним кредитором за Кредитним договором № 014/0979/74/134093 від 30 травня 2008 року становить 55654.22 доларів США та 273619.91 гривень. /а.с.37/

За Актом приймання-передачі документації за договором відступлення права вимоги від 28 липня 2017 року Первісний кредитор Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» передало, а Новий кредитор публічне акціонерне товариство «Юнекс Банк» прийняло документацію щодо кредитного договору № 014/0979/74/134093 від 30 травня 2008 року. /а.с.38/

27 червня 2022 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» звернулось до Деснянського районного суду м.Києва з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні боржник ОСОБА_1 , третя особа Попільнянський відділ державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Юнекс Банк» в якій просить в рамках примусового виконання рішення Деснянського районного суду м.Києва від 11 лютого 2011 року у справі № 2-234, замінити сторону виконавчого провадження, а саме стягувача у ВП № 47190621 - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк») () на ПАТ «Юнекс Банк» (). /а.с.98-100/

Згідно ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 20 липня 2022 року в справі № 2-234/2011, задоволено заяву представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про заміну сторони у виконавчому провадженні по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Житомирської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про дострокове розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Житомирської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа Приватний нотаріус Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області Мітніцький Юрій Георгійович про визнання недійсним кредитного договору, договору застави та зобов`язати відповідача вчинити дії, замінено стягувача з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на Публічне акціонерне товариство «Юнекс Банк» (ЄДРПОУ 20023569), у виконавчому провадженні № 47190621 з примусового виконання рішення Деснянського районного суду м.Києва від 11.02.2011 року по цивільній справі № 2-234 за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Житомирської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про дострокове розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Житомирської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа Приватний нотаріус Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області Мітніцький Юрій Георгійович про визнання недійсним кредитного договору, договору застави та зобов`язати відповідача вчинити дії. /а.с.177-178/

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати припиненими його зобов`язання за кредитним договором № 014/0979/74/134093 від 30 травня 2008 року з 28 липня 2017 року з тих підстав, що виконання зобов`язання за даним кредитним договором було забезпечено іпотекою та були припинені з 28 липня 2017 року шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а тому Відповідач 1 безпідставно повторно стягує з нього неіснуючий борг за вищевказаним кредитним договором.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, спеціальним законом, який підлягає застосуванню є Закон України «Про захист прав споживачів» (далі Закон).

Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України, зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Судом встановлено, що між Позивачем та Відповідачем 2 у зв`язку з невиконанням Позивачем зобов`язань щодо повернення кредиту відповідно до кредитного договору № 014/0979/74/1340+93, який був укладений між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 від 30 травня 2008 року, вирішено врегулювати відносини у позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки належну Позивачу квартиру АДРЕСА_4 .

До Відповідача 2 перейшли права Іпотекодержателя на підставі договорів про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладеними між Відповідачем 1 та Відповідачем 3 та між Відповідачем 3 та товариством з обмеженою відповідальністю «Стандарт Фінанс Груп» та між товариством з обмеженою відповідальністю «Стандарт Фінанс Груп» та Відповідачем 2.

В подальшому 02 серпня 2017 року, за Відповідачем 2 на підставі договору задоволення вимог іпотекодавця від 28 липня 2017 року зареєстровано право приватної власності на квартиру, яка була предметом іпотеки за кредитним договором № 014/0979/74/1340+93 від 30 травня 2008 року.

В свою чергу Позивачу стало відомо про наявність відносно нього виконавчого провадження про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/0979/74/1340+93 від 30 травня 2008 року.

Частинами першою-другою статті 575 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон), іпотека, це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Найпоширенішою підставою припинення зобов`язання є його припинення унаслідок виконання, проведеного належним чином.

Натомість положення статті 36 Закону передбачають таку самостійну підставу припинення зобов`язання як позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки з метою забезпечення вимог кредитора - іпотекодержателя.

Так, частиною четвертою статті 36 Закону визначено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання: - боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя; - боржником - юридичною особою або фізичною особою-підприємцем є дійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто частина четверта статті 36 Закону є спеціальною нормою, яка поширюється на зобов`язання, забезпечені іпотекою, що виключає застосування загальної норми статті 599 ЦК України про припинення зобов`язання лише належним виконанням. Така спеціальна підстава припинення забезпеченого іпотекою зобов`язання означає, що припиняються будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання. Це правило поширюється на всі випадки позасудового врегулювання вимог іпотекодержателя щодо основного зобов`язання у повному обсязі, включаючи як основний обов`язок боржника, так і додаткові обов`язки, що існують в межах того ж самого зобов`язального правовідношення. Та обставина, чи залишилося після вказаного позасудового врегулювання фактично не виконаною будь-яка частина основного зобов`язання, правового значення не має.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 759/6703/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 263/3809/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 204/7148/16-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі № 337/7391/13-ц, від 20 листопада 2020 року у справі № 295/795/19, від 17 лютого 2021 року у справі № 754/5275/16, від 11 березня 2021 року у справі № 524/378/17.

Підстави для припинення зобов`язання визначені у статтях 598-609 ЦК України. Разом з тим частина перша статті 598 ЦК України визначає, що зобов`язання може бути припинено і з підстав, визначених договором або законом, а отже, вказує на невичерпність переліку підстав припинення зобов`язання, наведених у ЦК України.

Зокрема, Закон України «Про іпотеку», як акт цивільного законодавства визначає правові підстави для припинення не тільки іпотеки як додаткового зобов`язання, а й основного зобов`язання, що випливає з кредитного договору.

Стаття 36 зазначеного Закону передбачає, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Частина четверта статті 591 ЦК України, містить загальне правило, що якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 ЦК України, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас частина четверта статті 36 Закону України «Про іпотеку» встановлює спеціальне правило, яке підлягає переважному застосуванню.

Відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», після звершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Норма права, яка міститься в зазначеній частині Закону, передбачає недійсність вимог іпотекодержателя, які можуть виникнути до боржника після будь-якого позасудового врегулювання, зокрема після звернення стягнення на предмет іпотеки, а отже, має обмежувальний характер регулювання, тому не може тлумачитися розширено.

Із цього випливає неможливість для кредитора вимагати виконання боржником основного зобов`язання в розмірі, який перевищує визначену суб`єктом оціночної діяльності вартість такого предмета іпотеки, якщо кредитор (іпотекодержатель) звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання за цією ціною (оберненням його у свою власність).

У той же час виходячи з розуміння зобов`язання як правовідношення, у якому боржнику належить юридичний обов`язок вчинити певну дію на користь кредитора (або ж утриматися від її вчинення), а також і право кредитора вимагати від боржника виконання такого обов`язку, відсутність кореспондуючого праву обов`язку призводить до припинення існування між кредитором та боржником цього зобов`язання в цілому, тобто до припинення зобов`язання з підстав, визначених законом.

Допускаючи можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, законодавець тим встановлює правило про те, що після завершення позасудового врегулювання, зокрема стягнення на предмет іпотеки, переданий боржником, будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки вважається таким, що погашає всі вимоги кредитора до боржника, незалежно від того, чи перевищує вартість предмета іпотеки розмір вимог кредитора.

До такого висновку слід дійти з огляду на правову природу забезпечувальних заходів, спрямованість їх на повне забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором та добросовісність поведінки сторін кредитного договору. Саме на кредитора законодавством покладено контроль за тим, щоб заборгованість за кредитним договором не перевищувала забезпечувальні заходи, і саме для цього законодавець передбачив спрощені процедури звернення стягнення на заставне майно та солідарну відповідальність поручителя з боржником. Незастосування цих заходів своєчасно тягне для кредитора негативні наслідки недобросовісності своїх дій.

Законодавець у такий спосіб встановив баланс між майновими правами та інтересами кредитора-іпотекодержателя і боржника, надавши можливість швидкого та ефективного задоволення його вимог, запобігаючи при цьому можливості зловживанням кредитором своїм становищем та вимагаючи добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин.

Разом із цим при тлумаченні вказаних норм права враховується принцип свободи договору як загальної засади цивільного законодавства, оскільки сторони є вільними при укладенні договору, що означає можливість забезпечення основного зобов`язання як у повному обсязі, так і в його частині відповідно до умов забезпечувального правочину, а кредитор при укладенні іпотечного договору не позбавлений можливості оцінити всі звичайні ризики, у тому числі і вірогідність того, що за рахунок вартості іпотечного майна (як забезпечувального правочину) не буде забезпечено основне зобов`язання в повному обсязі.

Водночас частина третя статті 6 ЦК України дозволяє сторонам у договорі відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо відступ від положень закону в цих актах прямо це заборонено, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Частина четверта статті 591 ЦК України додатково вказує, що якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 ЦК України, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, керуючись принципом свободи договору, сторони можуть відступити від положень як статті 36 Закону України «Про іпотеку», так і загальних положень ЦК України щодо реалізації предмета іпотеки.

Якщо такого відступу від положень цивільного законодавства не було здійснено за договором, кредитор не може вимагати виконання боржником основного зобов`язання після звернення стягнення та стягувати різницю між сумою зобов`язання та вартістю предмета іпотеки.

Такі правові висновки викладено в постанові Великої палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 36 Закону України «Про іпотеку», так як внаслідок завершення позасудового врегулювання спору шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки зобов`язання Позивача за кредитним договором № 014/0979/74/1340+93 від 30 травня 2008 року припинилися в цілому, в тому числі в непогашеній за рахунок іпотечного майна частині.

Окремо суд звертає увагу на те, що під час розгляду справи судом вживалися заходи щодо витребування у Відповідачів та нотаріуса документів, на підставі яких було укладено оспорюваний кредитний договір, договір іпотеки та документи на підставі яких було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, проте вказані матеріали суду надано не було, тобто Відповідачі не надали належних підтверджень на заперечення заявлених вимог Позивача.

Відсутність вказаних матеріалів унеможливлює для суду встановити наявність інших забезпечувальних договорів за кредитним договором.

Представник Відповідача 1 подав до суду заяву про застосування строків позовної давності /а.с.98/ з тих підстав, що Позивач звернувся до суду з заявою про захист свого порушеного права, яке пов`язує з договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 28 липня 2017 року, а Кредитний договір було укладено між сторонами 30 травня 2008 року, тобто на час звернення до суду минули строки позовної давності.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частиною четвертою статті 267 ЦК України).

Позивач звертаючись 24 січня 2022 року до суду вказав, що про наявність заборгованості він дізнався про наявність у нього виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2-234 від 28 лютого 2021 року, на підтвердження чого надав постанову про поновлення вчинення виконавчих дій від 31 травня 2020 року /а.с.17/, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності.

Таким чином, положення статті 267 ЦК України про правові наслідки спливу позовної давності не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а посилання представника Відповідача 1 на наявність підстав для їх застосування є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

За наведених обставин, суд приходить до висновку що заявлені Позивачем вимоги про визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором підлягають до задоволення.

Частиною першою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Керуючись статтею 42 Конституції України; Законом України «Про захист прав споживачів»; Законом України «Про іпотеку»; статтями 256, 257, 261, 267, 526, 575, 591, 598, 599, 1054 ЦК України; статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Райффайзен Банк», ОСОБА_2 , акціонерного товариства «Юнекс Банк» про захист прав споживачів задовольнити.

Визнати припиненими зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/0979/74/134093 від 30 травня 2008 року з 28 липня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник