КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3897/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2022року м. Київ

Справа № 759/23798/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Войтенко Ю.В.,

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

В грудні 2019 року позивач ПрАТ «Страхова компанія «АРКС», як правонаступник ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05.01.2017 року о 17:50 на а/д Дніпродзержинськ - Шульгівка - Михайлівка - Котовка - Перещепине - Чернявщина-Жемчужне сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля MAN (д.р.н. НОМЕР_1 ), яким керував водій ОСОБА_2 (власник автомобіля - Приватне підприємство «Компанія Надежда») та автомобілем FORD (д.р.н. НОМЕР_2 ), яким керував водій ОСОБА_1 , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль MAN (д.р.н. НОМЕР_1 ), що був застрахований позивачем за Договором добровільного страхування наземного транспорту №517а6п від 25.08.2016 (механічні пошкодження ТЗ зафіксовані в Довідці № 496863 про ДТП та акті огляду пошкодженого ТЗ з фотододатками). У вказаній дорожньо-транспортній пригоді судом було визнано винним ОСОБА_1 .

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № АХА2186802 від 18.01.2017 року та умов Договору страхування № 517а6п від 25.08.2016, розмір страхового відшкодування склав 67 184,05 грн., яке позивачем було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу на СТО згідно з платіжним дорученням № 299604 від 19.01.2017.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ СК «Уніка» згідно з полісом № АК/4980038.

29.06.2017 року ПрАТ СК «Уніка» було здійснено виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 24 579,38 грн., з застосуванням коефіцієнта фізичного зносу. Позивач звертався до відповідача з претензією про відшкодування в порядку регресу компенсації матеріальної шкоди, що не відшкодована позивачу, в сумі 42 604 грн. 67 коп., проте, жодних дій з боку відповідача для відшкодування збитків вчинено не було.

У зв`язку з чим, позивач просить стягнути зі ОСОБА_1 на користь позивача 42604,67 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та судовий збір в сумі 1921 грн. Окрім того, позивач просив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПрАТ Страхова компанія «АРКС» 42 604,67 грн. відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, та сплачену суму судового збору в розмірі 1921 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що судом першої інстанції не було належним чином повідомлено його про розгляд справи, не було надіслано на його адресу копію позовної заяви та копію ухвали про відкриття провадження. З наявного в матеріалах справи поштового конверта та рекомендованого повідомлення вбачається, що судова кореспонденція вручена відповідачу не була, конверт повернувся з поштовою відміткою «неправильно зазначена, відсутня адреса одержувача». Крім того, розміщення оголошення на сайті судової влади України є можливим у разі відсутності відомостей щодо місця реєстрації, місця проживання (перебування) особи чи місця її роботи. Звертає увагу на те, що за адресою: АДРЕСА_1 він ніколи не проживав, у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному за фактом даної ДТП, у графі місце проживання зазначено « АДРЕСА_1 , а не « АДРЕСА_1 ».

Починаючи з 01 червня 2018 року він проживає за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Також у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено контактний номер телефону відповідача, за яким могли зв`язатись працівники суду. Крім того, суду було відомо місце роботи відповідача, а саме: Київський політехнічний університет ім. І. Сікорського, оскільки дані відомості зазначені у постанові Василівського районного суду Запорізької області від 31.01.2017 року у справі за № 311/76/17, яка міститься у матеріалах справи. Проте, дані обставини не були взяті судом до уваги, у зв`язку із чим відбулось порушення норм процесуального права у частині належного повідомлення відповідача про розгляд справи, відповідно, він був позбавлений права на подання відповідних заперечень у вигляді відзиву на позовну заяву.

Крім того, саме на ПрАТ «СК «Уніка», як страховика власника автомобіля марки «FordFocus», д.н.з. НОМЕР_2 , покладається обов`язок щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок настання страхового випадку у вигляді дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 05.01.2017 року. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України № 1961-IV).

З огляду на вищевикладене, належним відповідачем у даній справі є ПрАТ «СК «Уніка», а не ОСОБА_1 . Вказує, що сума матеріальних збитків, заявлених позивачем, у розмірі 74584,05 грн. викликає у нього сумніви, оскільки до проведення огляду автомобіля марки «МАН», д.н.з. НОМЕР_1 , на предмет наявності та оцінки майнових збитків, завданих в результаті даної ДТП, його залучено не було.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» - Волчек Н.М., вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Вказує, що ПрАТ «СК «Уніка» відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не може сплатити позивачу повну вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, оскільки відповідно до ст. 22, 29 цього Закону виплачує витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Звертає увагу суду, що для відновлення попереднього стану пошкодженого транспортного засобу MAN (д.р.н. НОМЕР_1 ) було використано саме нові комплектуючі частини, що підтверджується зокрема рахунком № НОМЕР_3 та платіжним дорученням № 299604 від 19.01.2017, тому особа, відповідальна за шкоду, а саме відповідач, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації при відшкодуванні збитків, тому відповідач має нести відповідальність в розмірі 74 584,05 грн. - вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу MAN згідно з рахунком в розмірі фактичних витрат, понесених у зв`язку із ремонтом пошкодженого транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

В апеляційній скарзі відповідач, серед іншого, посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо неналежного повідомлення його про розгляд справи, що відповідно до п.3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

Частиною 2 статті 19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч.1 ст. 277 ЦПК України). Відзив подається протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч. ст. 278 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними в цій главі.

Частиною 5 цієї ж статті визначено, що суд розглядає справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч.7 ст. 279 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2019 року позивач ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 січня 2020 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (перебування) відповідача у Святошинському районі м. Києва.

10 лютого 2020 року на виконання ухвали від 08 січня 2020 року позивач ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» направив до суду клопотання, в якому зазначив, що згідно з довідкою про ДТП та постановою Васильківського районного суду Запорізької області від 31.01.2017 року місцем реєстрації відповідача зазначено: АДРЕСА_1 , а тому позовна заява подана відповідно до п. 9, 10 ст. 28 ЦПК України - за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали для подання відзиву.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками до неї, суд надіслав відповідачу ОСОБА_1 на адресу : АДРЕСА_1 , яка зазначена в позовній заяві як остання відома адреса місця проживання.

Відповідно до ч. 3, 4, 6 ст. 128 ЦПК України, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з ч. 1,2 ст. 130 ЦПК України, у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Тобто, підтвердженням належного повідомлення учасника справи, у разі відсутності офіційної електронної адреси, є його розписка про отримання судової повістки.

В матеріалах справи відсутні дані про вручення відповідачу копії позовної заяви та копії ухвали про відкриття провадження, оскільки конверт, в якому містилась судова кореспонденція, повернувся до суду з поштовою відміткою «неправильно зазначена, відсутня адреса одержувача».

Також, судом було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України до відома ОСОБА_1 про наявність відкритого провадження у цій справі.

Згідно з п. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Разом з тим, відповідно до копії постанови Василівського районного суду Запорізької області від 31.01.2017 року, ОСОБА_1 працює доцентом у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут імені «Ігоря Сікорського».

Однак, суд першої інстанції на вищевказане уваги не звернув, не повідомив відповідача за місцем його роботи про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеному у постанові від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Отже, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції, в порушення норм процесуального права, розглянув справу за відсутності в матеріалах справи підтвердження про вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження та без належного повідомлення відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, причин неотримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії матеріалів позову не з`ясував, чим позбавив відповідача права на подання відзиву та права довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх заперечень, чим порушив вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

З огляду на наведене, та зважаючи на те, що судом першої інстанції розглянуто справу без належного повідомлення відповідача про розгляд справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.08.2016 року між ПП «Компанія «Надежда» та ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» (змінено найменування на ПрАТ «Страхова компанія АРКС») було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту по програмі страхування «Все включено» 517а6п, відповідно до якого автомобіль MAN (д.р.н. НОМЕР_1 ) був застрахований, окрім іншого, і на випадок дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 23-29).

05.01.2017 року о 17:50 на а/д Дніпродзержинськ - Шульгівка - Михайлівка - Котовка - Перещепине - Чернявщина-Жемчужне сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля MAN (д.р.н. НОМЕР_1 ), під керуванням водія ОСОБА_2 (власник автомобіля - Приватне підприємство «Компанія «Надежда») та автомобіля FORD (д.р.н. НОМЕР_2 ), під керуванням водія ОСОБА_1 (а.с.13).

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль MAN (д.р.н. НОМЕР_1 ), про що свідчить акт огляду транспортного засобу MAN (д.р.н. НОМЕР_1 ) з фотододатками, власником якого є ПП «Компанія «Надежда» (а.с. 20).

Згідно з постановою Василівського районного суду Запорізької області від 31.01.2017 встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 п. 12.1 Правил дорожнього руху та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. При цьому, з тексту постанови вбачається, що ОСОБА_1 вину у вказаному порушенні визнав (а.с. 12).

10.01.2017 року ПП «Компанія «Надежда» звернулось до страховика ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та з заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту (а.с. 18-19).

Згідно з рахунком-фактурою № 23063 від 11.01.2017 року, виконаного ТОВ «Транссервіс» на замовлення ПП «Компанія «Надежда», та ремонтною калькуляцією від 17.01.2017 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу MAN (д.р.н. НОМЕР_1 ) становила 74 584 грн. 05 коп. (а.с. 16, 17).

Згідно з п.27.13 договору добровільного страхування наземного транспорту № 517а6п від 25.08.2016 року, при пошкодженні транспортного засобу розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої в розділі 9 договору франшизи по відповідному ризику.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування та страхового акту № АХА2186802 від 18.01.2017 розмір страхового відшкодування склав 67 184,05 грн. (а.с. 14, 15), як різниця між вартістю відновлювального ремонту застрахованого об`єкта (74 584 грн. 05 коп.) та франшизою ( 7400 грн.).

19.01.2017 року АТ «СК АРКС» було сплачено ПП «Компанія «Надежда» страхове відшкодування у розмірі 67 184,05 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 299604 від (а.с. 11).

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу FORD д.р.н. НОМЕР_2 , була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961 - IV) в ПрАТ «СК «Уніка», згідно з полісом АК № 4980038, з лімітом відповідальності у розмірі 100 000 грн., франшизою - 0,00 грн. (а.с.33).

29.05.2017 року ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулась до ПрАТ «СК «Уніка» з заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 67 184,05 грн., яке було сплачено страхувальнику 19.01.2017 року (а.с. 34).

Згідно з сертифікатом до страхового акту від 26.06.2017 року, ПрАТ «СК «Уніка» встановлено, що строк експлуатації транспортного засобу MAN (д.р.н. НОМЕР_1 ) перевищує чотири роки на дату ДТП, що відповідно до п. 7.38 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» є підставою для прийняття зносу на деталі, що замінюються. У зв`язку чим, керуючись п. 7.38 «Методики» та ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було прийнято рішення про застосування коефіцієнту фізичного зносу при розрахунку страхового відшкодування (а.с. 36).

Відповідно до страхового акту №00212896 від 26.06.2017 року та висновку про виплату страхового відшкодування від 12.06.2017 року, ПрАТ «СК «Уніка» визначила, що вартість матеріального збитку з урахуванням зносу деталей, що заміняються, який завдано транспортному засобу MAN (д.р.н. НОМЕР_1 ), складає 24 579,38 грн., франшиза 0,00 грн. При цьому коефіцієнт фізичного зносу складових складає - 0,7 , який становить суму 50 004, 68 грн. (а.с. 35-36 зворот).

26.06.2017 року ПрАТ «СК «Уніка» наказано виплатити ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» страхове відшкодування в розмірі 24 579,38 грн. (а.с.35-36).

За таких обставин, різниця між сплаченим страховим відшкодуванням за договором добровільного страхування транспортного засобу та отриманою позивачем сумою страхового відшкодування за страховим полісом цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 склала 42 604,67 грн. (67184,05 - 24579,38).

16.07.2018 року ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» зверталась до відповідача з претензією про стягнення компенсації виплаченого відшкодування на суму 42 604 грн. 67 коп., однак відповіді отримано не було.

Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Такими законами, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до правового висновку, викладеного у п. 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961 - IV) визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Згідно з п. 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до п.8.2 Методики, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з нижчезазначених умов: а) якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість, б) якщо сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ і втрати товарної вартості не менша за ринкову вартість КТЗ , в) якщо неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог виробника.

Пунктом 8.3 Методики визначено, що в інших випадках вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ (С) та величини ВТВ.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, пошкоджено автомобіль MAN (д.р.н. НОМЕР_1 ), власником якого є ПП «Компанія «Надежда», який застрахований в ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» (змінено найменування на ПрАТ «Страхова компанія АРКС»).

Позивач ПрАТ «Страхова компанія АРКС» виплатив страхове відшкодування на виконання умов договору добровільного страхування у сумі 67 184,05 грн., яке сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу згідно з заявою страхувальника на рахунок СТО.

Оскільки цивільно-правова відповідальність винної особи на час ДТП була застрахована, позивач звернувся до ПрАТ «СК «Уніка» та отримав страхове відшкодування у сумі 24 579,38 грн.

Таким чином, різниця між сплаченим страховим відшкодуванням за договором добровільного страхування транспортного засобу та отриманою позивачем сумою відшкодування за страховим полісом відповідача складає 42 604,67 грн. (67 184,05-24579,38).

Отже, на підставі вищезазначеного, у позивача наявне право вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за відшкодування заподіяних збитків на суму 42 604,67 грн. (67 184,05 - 24 579,38), оскільки суми відшкодування за полісом цивільно-правової відповідальності недостатньо для відшкодування фактичних витрат позивача на відновлювальний ремонт транспортного засобу потерпілого, а відтак вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що належним відповідачем у даній справі є ПрАТ «СК «УНІКА, а не ОСОБА_1 , колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач як особа винна у вчиненні ДТП в силу статті 1194 ЦК України зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди, якою є вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, і страховою виплатою, яку виплатив страховик в порядку, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 1 статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

В абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вищевказані правові висновки також було викладено Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Разом з тим, у даній справі виникли інші фактичні обставини, за яких страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, вже отримав від страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність- ПрАТ «СК «Уніка», страхове відшкодування у сумі 24 579,38 грн., проте зазначеної суми недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди.

Системний аналіз ст.ст. 22, 988, 1166, 1192, 1194 ЦК України та ст. ст.22, 28, 29, 36 Закону № 1961 - IV дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі обов`язок відшкодувати ту частину витрат, які необхідні для проведення ремонту автомобіля, які не увійшли до страхової виплати, покладається на особу, яка завдала шкоду, у загальному порядку.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 523/3212/19, у випадку, якщо йде мова лише про відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, слід застосовувати норми статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу), додатково - приписи статті 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, шкоди.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки умовами договору страхування, укладеного з відповідачем, не передбачено виплату страхового відшкодування без урахування фізичного зносу, а відповідно до ст. 22 та 29 Закону № 1961 - IV страховик здійснює страхове відшкодування у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі та відшкодовує витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, то незважаючи на встановлений ліміт відповідальності ПрАТ «СК «Уніка» за таким полісом у сумі 100 000 грн., обов`язок сплатити різницю між фактичними витратами, понесеними на відновлення автомобіля потерпілого, та страховою сумою, несе відповідач.

Оскільки ПрАТ «СК «Уніка» здійснило сплату позивачу відшкодування у розмірі, визначеному з урахуванням приписів ст. 29 Закону №1961-IV, - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки потерпілого є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності).

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 42 604,67 грн., оскільки страхової виплати (страхового відшкодування), здійсненої ПрАТ СК «Уніка», недостатньо для повного відшкодування завданої відповідачем шкоди.

Доводи апеляційної скарги відповідача про необхідність відмовити у позові з тих підстав, що його не було повідомлено про проведення огляду транспортного засобу, колегія суддів відхиляє, оскільки апеляційна скарга відповідача не містить обґрунтованих доводів щодо правильності визначення переліку пошкоджених деталей, опису завданих пошкоджень в акті огляду транспортного засобу (дефектній відомості) від 06 січня 2017, переліку використаних запчастин, матеріалів, виконаних ремонтних робіт, що зазначені у рахунку-фактурі від 11 січня 2017 року

Згідно з рахунком-фактурою № 23063 від 11.01.2017 року, виконаного ТОВ «Транссервіс» на замовлення ПП «Компанія «Надежда», та ремонтної калькуляції від 17.01.2017 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу MAN (д.р.н. НОМЕР_1 ) становила 74 584 грн. 05 коп.

За змістом ст. 81 ЦПК України, обов`язок доказування обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень покладається на кожну із сторін.

Відповідач, заперечуючи проти визначеного розміру матеріальних збитків, заявлених позивачем, не навів жодних доводів щодо правильності визначення обсягу пошкоджених деталей та їх вартості та вартості ремонтних робіт, необхідних для відновлення пошкодженого транспортного засобу, а тому вказані доводи не дають суду підстав для сумніву у правильності визначеної суми.

Отже, доводів та доказів щодо спростування вартості відновлювального ремонту матеріали справи та апеляційна скарга відповідача не містять.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача про наявність підстав для відмови у задоволенні заявлених до нього позовних вимог, є помилковими, не ґрунтуються на законі і не відповідають обставинам цієї справи.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного, а також враховуючи вимоги п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України щодо обов`язкової підстави для скасування судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року та прийняття постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1-2 , 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позивачем позовної заяви. Витрати відповідача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року - скасувати та прийняти постанову:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з виплатою страхового відшкодування в розмірі 42 604 (сорок дві тисячі шістсот чотири) грн. 67 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 (тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», , адреса: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , місце роботи: доцент у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут імені «Ігоря Сікорського».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.