Справа № 274/1951/21 Провадження № 2/0274/877/22
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
21.12.22 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомКомунального підприємства "Бердичівтеплоенерго", представником якого є Чайковська О.С.,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:ОСОБА_2 ,
простягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,
Комунальне підприємство "Бердичівтеплоенерго" звернулось з позовом, у якому просить стягнути на його користь з ОСОБА_3 , а. с. 39, 41) ОСОБА_4 заборгованість за постачання теплової енергії за період з 01.04.2015 р. по 01.03.2021 р. у розмірі 45 338,16 грн., посилаючись на те, що ОСОБА_5 є споживачем послуг з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , які воно надає, проте зобов`язань з оплати цих послуг вона належним чином не виконувала, внаслідок чого має заборгованість.
Заочним рішенням від 09.06.2021 р. позов задоволено (а. с. 27).
Ухвалою від 11.03.2022 р. заочне рішення від 09.06.2022 р. скасовано та призначено справу до розгляду(а. с. 54).
Ухвалою від 16.05.2022 р. до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено ОСОБА_2 (а. с. 63).
Під час розгляду справи після скасування заочного рішення від 09.06.2022 р. ОСОБА_5 своєї позиції щодо позову у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомила, хоча про розгляд справи їй було достовірно відомо, вона навіть просила відкласти розгляд справи для зібрання додаткових доказів (а. с. 78), проте будь-яких додаткових доказів не подала, про неможливість їх подання та/або неможливість з`явитись у судове засідання з поважних причин Суд не повідомляла.
Разом з тим, зі змісту заяви про перегляд заочного рішення ОСОБА_5 вбачається, що вона проти позову заперечує, оскільки квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вона продала 18.09.2009 р. ОСОБА_2 (а. с. 34 36).
ОСОБА_2 своєї позиції у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомив.
Судом з`ясовано, що ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.2001 р. набула право власності на житло за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією від 11.03.2021 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а. с. 10).
18.09.2009 р. між ОСОБА_5 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу, за умовами якого перша передає у власність другого квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка їй належить на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.2001 р. (а. с. 42).
Відповідно до пункту 2.1 цього договору продаж квартири за домовленістю сторін вчинюється за 79 137,00 грн., з яких 45 137,00 Покупець зобов`язується сплатити Продавцю до підписання договору, а 34 000 грн. Покупець зобов`язується сплатити Продавцю до 31.12.2009 р.
Згідно з пунктом 4.1 вказаного договору право власності на квартиру у Покупця виникає з моменту повного розрахунку та державної реєстрації цього договору.
Ця умова договору відповідає частині першій та четвертій статті 334, з урахуванням статті 657 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на момент укладення договору), якими передбачалось, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Крім того, частиною четвертою статті 334 Цивільного кодексу України у чинній редакції та пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Державній реєстрації прав підлягає, зокрема, право власності.
ОСОБА_5 не подано доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 виконав обов`язок зі сплати їй до 31.12.2009 р. грошових коштів у розмірі 34 000,00 грн., а й відтак що у ОСОБА_2 виникло право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , як це передбачено умовами договору купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу.
Крім того, як вбачається інформації від 11.03.2021 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_5 , а не за ОСОБА_2 (а. с. 10), що вказує на те, що другий не виконав свого обов`язку перед першою зі сплати їй до 31.12.2009 р. грошових коштів у розмірі 34 000,00 грн., та, зважаючи на наведені вище положення Цивільного кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", не зареєстрував права власності на цю квартиру, а й відтак не набув цього права.
На підставі на веденого Суд вважає, що ОСОБА_5 була та, не зважаючи на укладення з ОСОБА_2 договору купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу від 18.09.2009 р., продовжує бути власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вбачається зі змісту позовної заяви Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго", ОСОБА_5 , будучи власником вказаної квартири, у період з 01.04.2015 р. по 01.03.2021 р. отримувала послуги з постачання теплової енергії, які надавались Комунальним підприємством "Бердичівтеплоенерго", що підтверджується довідкою від 22.03.2021 р. (а. с. 12).
Також Суд зважає на те, що будь-які докази, що ОСОБА_2 після укладення з ОСОБА_5 договору купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу від 18.09.2009 р. проживав у квартирі адресою: АДРЕСА_1 , а відтак споживав комунальну послугу, яка надавалась Комунальним підприємством "Бердичівтеплоенерго", ОСОБА_5 не подано, а з наявної у матеріалах справи довідки від 16.10.2020 р. № 257 Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 7 та інших документів (а. с. 11, 84 85, 87, 96, 104, 107) випливає, що ОСОБА_2 за зазначеною адресою не зареєстрований та відсутній, його зареєстрованою адресою місця проживання є: АДРЕСА_2 .
Таким чином, саме ОСОБА_5 була (індивідуальним) споживачем житлово-комунальних послуг у розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
Зобов`язання з оплати послуг з теплопостачання ОСОБА_5 виконувала неналежним чином (практично не виконувала взагалі), внаслідок чого виникла відповідна заборгованість у розмірі 45 338,16 грн., що підтверджується таблицею-розрахунком заборгованості (а. с. 5 6).
Доказів на спростування обставин, вказаних у попередніх двох абзацах, ОСОБА_5 не подала.
Частиною шостою статті 19 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно з абзацом першим пункту 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р № 630, які були чинними на момент спірних правовідносин, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.
Зважаючи на наведене, Суд приходить до висновку, що позов Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" підлягає задоволенню.
На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" у якості відшкодування судових витрат підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 2 270,00 грн.
Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 265, 280 282 Цивільного процесуального кодексу України,
1. Позов Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" (Житомирська область, м. Бердичів, вул. Шевченка, 23, код 32794899) до ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити.
2. Стягнути з ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.04.2015 р. по 01.03.2021 р. у розмірі 45 338,16 грн.
3. Стягнути з ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" у якості відшкодування судових витрат грошові кошти у розмірі 2 270,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут