Справа №521/1012/22
Провадження №2/521/2293/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2022 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Кусяк О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Левчук Ольга Сергіївна про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю, -

В С Т А Н О В И В:

17 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до Територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, в якому просила встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , еси ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , однією сім`єю з 01 вересня 2007 року до часу відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований наступними обставинами.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть та довідкою про причину смерті. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Позивач як спадкоємець четвертої черги спадкування звернулась із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Левчук Ольги Сергіївни. Приватним нотаріусом 26.08.2021 було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_2 та роз`яснено, що юридичний факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини має бути встановлений винятково рішенням суду. Інших спадкоємців майна померлої ОСОБА_2 , згідно матеріалів спадкової справи, ані за законом, ані за заповітом немає.

Факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю протягом більш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини ОСОБА_1 підтверджує наступним:

ОСОБА_1 є громадянкою України, ІНФОРМАЦІЯ_5 , та була знайома з ОСОБА_2 , громадянкою України, ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 1990 року, оскільки з того часу вони постійно спілкувались та проживали по сусідству за адресою: АДРЕСА_4 (адресою зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 була: АДРЕСА_2 ). На початку 2007 року ОСОБА_2 запропонувала ОСОБА_1 проживати разом в окремому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , на що вона погодилася. Будинок на той час належав її матері, ОСОБА_3 , на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08.07.2004 року у справі № 2-2004, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 12 квітня 2005 року, реєстраційний номер 10453556, в книзі 273-128, номер запису: 40651. ОСОБА_3 , як власниця житлового будинку, відповідно, проживала з ОСОБА_2 , як її дочкою та ОСОБА_1 до 2010 року. ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 померла і з цього часу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 продовжували проживати разом однією сім`єю у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Право власності на житловий будинок належало ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01 жовтня 2010 року, виданого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михальовою Л.І., бланк серія ВРВ № 106581, спадкова справа № 410/2010, зареєстрованого в реєстрі за № 3-2547. До моменту смерті ОСОБА_3 , матері ОСОБА_2 , та після неї, ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 вели спільне господарство та сумісно проживали, між ними виникли взаємні права та обов`язки. Щодо факту спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 суду були надані докази, зокрема, скріншоти відомостей з додатку «Приват24» про сплату комунальних послуг ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 за період часу з березня 2015 року по серпень 2021 року, копію договору № 11/11 на абонентське обслуговування у комп`ютерній мережі «SITEK NetWork» від 24 лютого 2011 року, оформленого на ім`я ОСОБА_1 , як абонента за договором, договору про надання телекомунікаційних послуг від 25 червня 2011 року, копії письмових пояснень свідків.

Щодо факту наявності у осіб спільного побуту ОСОБА_1 було надано скріншоти відомостей з додатку «Приват24» про переводи особистих коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 на картковий рахунок ОСОБА_2 , докази на підтвердження спільних витрат щодо придбання предметів побутового призначення, а саме: холодильника WHIRPOOL, телевізора 21' SAMSUNG, мобільних телефонів Motorola V 3 у кількості 2 (два) екземпляри, з додатком, холодильника WHIRLPOOL WBM 326 SF, світлового фільтра ELENBERG ESF-0308G, хлібопічки KENWOOD OW BM350, конвектора SATURN STHT 7267; додатковий 1 г. сервісу на МБТ от 300 до 499 грн., плитки індукційної MAGIO MG-445; додатковий 1 г. сервісу на МБТ от 500 до 1000 грн.

На підтвердження наявності взаємних прав та обов`язків у спадкодавця та спадкоємця позивач повідомила, що ОСОБА_2 була інвалідом I-ї групи, підгрупи «Б» з 2002 року безстроково, причина інвалідності - «загальне захворювання» згідно відомостей з медичних документів, зокрема медичної карти амбулаторного хворого № 005604, дата заповнення карти: 19 лютого 2015, не була здатна до самообслуговування та потребувала постійного стороннього догляду, який здійснювався спочатку її матір`ю, - ОСОБА_3 , а потім ОСОБА_1 з моменту її вселення до помешкання ОСОБА_4 у 2007 році. Позивачем були надані декларації ОСОБА_2 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, індивідуальна програма реабілітації інваліда ОСОБА_2 , документи про придбання ліків та медичних виробів в інтересах ОСОБА_2 . Також позивач зазначає, що належним чином виконала обов`язки щодо поховання померлої ОСОБА_2 та оплати ритуальних послуг, що підтверджується договором-замовленням на організацію та проведення поховання від 31 травня 2021 року.

10 травня 2022 року представник відповідача - Територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради подала до суду відзив із запереченнями проти позову. Заперечення відповідача обґрунтовані тим, що в матеріалах справи відсутні належні, достатні, допустимі та достовірні докази проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 з 01 вересня 2007 року до часу відкриття спадщини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заперечення відповідача обґрунтовані тим, що позивачем ОСОБА_1 не доведено факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю в період з 01.09.2007 року по 28.05.2021 року, а також відсутні належні, достатні, достовірні та допустимі докази ведення ними спільного господарства, виконання взаємних прав та обов`язків, наявності спільного бюджету для здійснення спільних покупок та витрат, участі в утриманні житла тощо. Як вбачається з відмітки про реєстрацію місця проживання у паспорті ОСОБА_2 , остання була зареєстрована з 1990 року за адресою: АДРЕСА_2 , натомість місцем реєстрації ОСОБА_1 згідно відмітки у паспорті позивача з 1990 року є: АДРЕСА_4 . Згідно із відомостями, наданими Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради у листі від 16 грудня 2021 року № 1010/01-08 за адресою: АДРЕСА_2 , була зареєстрована та знята з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , дата реєстрації місця проживання - 10 серпня 1990 року, дата зняття з реєстрації - 16 червня 2021 року. Станом на 10 грудня 2021 року жодна особа за вказаною адресою не зареєстрована. Окрім цього, згідно із випискою з медичної карти, виписним епікризом з історії хвороби, випискою № 2300 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, індивідуальною програмою реабілітації інваліда від 17.08.2018 року, місце проживання ОСОБА_2 значиться за адресою: АДРЕСА_2 , а не за адресою, яку вказує позивачка.

В жодній квитанції не зазначено прізвища та адреси ОСОБА_2 , а тому ці документи не можуть вважатись належними доказами, які б дали змогу встановити фактичні обставини справи, на які посилається позивачка.

Стосовно копії договору на абонентське обслуговування від 24.02.2011 року № 11/11 слід зазначити, що його укладення від імені ОСОБА_1 може свідчити про ймовірне проживання позивачки за спірною адресою, в якості квартирантки (орендаря), та не підтверджує постійне проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. Окрім цього, дата укладання вищезазначеного договору не входить до вже зазначеного необхідного 5-річного строку до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Позивач 27.05.2022 подала відповідь на відзив, де пояснила, що, відповідно до статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (станом на момент існування спірних правовідносин), реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Посилалась на те, що державна реєстрація позивача за іншою від фактичного місця її проживання адресою сама по собі не є беззаперечним доказом її постійного проживання на час смерті спадкодавця за адресою реєстрації. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св21). Медичні документи, які попередньо надавались позивачем та які відповідач намагається використати нібито на підтвердження тотожності зареєстрованого та фактичного місць проживання ОСОБА_2 , насправді складені в порядку та згідно вимог відповідних інструкцій, згідно зі змістом яких у лікарів був лише один, безальтернативний варіант дій - зазначення місця проживання пацієнта згідно паспортних даних, а отже, саме зареєстрованого місця проживання. Отже, такі докази не можуть бути використані на встановлення саме фактичного місця проживання ОСОБА_2 , до того ж, посилається на те, що доводи відповідача спростовуються наступними доказами, які також мають характер медичних та містять відомості щодо постійної адреси місця проживання ОСОБА_2 , про яку стверджує позивач: АДРЕСА_3 : - медичною картою амбулаторного хворого № 005604, дата заповнення карти - 19.02.2015, направленнями та результатами аналізів ОСОБА_2 в період з 2019 по 2020, декларацією ОСОБА_2 № 0001-ХАМЕ-4500 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, від 23.04.2019. Відповідач не наводить жодних доказів, які можна було б вважати належними та допустимими, достатніми для протилежних висновків, які робить відповідач стосовно обставин справи, внаслідок чого позивач приходить до думки, що позиція відповідача полягає виключно у незгоді з обставинами справи, які можливо належно встановити та які підтверджуються наявними у справі матеріалами, натомість, така незгода відповідача не ґрунтується на жодних доказах, які можна було б вважати достатніми в розумінні ЦПК України, а позиція відповідача, враховуючи, що вона ґрунтується лише на відомостях щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не може бути визнана такою, що заслуговує довіри та насправді свідчить про існування обставин, про які стверджує відповідач, а насправді має характер припущень.

Щодо незгоди відповідача з відношенням окремих правочинів, які укладались ОСОБА_1 на отримання кредитних коштів та придбання побутової техніки у їхніх з ОСОБА_2 спільних інтересах, та чеків, що свідчать про їх виконання, до матеріалів справи, зазначає, що, за правилами цивільного законодавства, стороною двостороннього правочину є продавець та покупець, тому позивач, як покупець або отримувач послуг, отримувала побутові товари та техніку, яка потім використовувались ними з ОСОБА_2 за місцем їх спільного проживання у їх спільних інтересах, а відношення вказаних правочинів та доказів виконання їх умов до ОСОБА_2 додатково підтверджується тим, що місцем укладення правочинів або місцем постійного проживання зазначалась адреса спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - будинок, який спочатку належав матері ОСОБА_2 , а після її смерті самій ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 .

13.07.2022 відповідачем було надіслано до суду заперечення, згідно змісту яких Одеська міська рада не погоджується з доводами, наведеними позивачем у відповіді на відзив та заперечує проти задоволення позовної заяви, вважає її не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, згідно правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 07.11.2018 року у справі № 522/18290/16, постанові від 17.01.2019 року у справі № 520/11399/16, постанові від 10.07.2019 року у справі № 521/14695/16-ц саме на позивача покладено обов`язок доказування факту спільного проживання належними та допустимими доказами, у тому числі дотримання позивачем порядку вселення в квартиру спадкодавця, чи було це приміщення постійним місцем його проживання, чи зберігав позивач за собою право користування іншим жилим приміщенням, враховуючи той факт, що він зареєстрований за іншою, ніж спадкодавець, адресою. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що показання свідків про те, що особа переїхала жити до квартири спадкодавця не є належними доказами постійного проживання однією сім`єю, оскільки за їхніми показаннями не встановлено факт постійного проживання спадкодавця з особою однією сім`єю щонайменше п`ять років, а свідчать про епізодичне перебування позивача за місцем проживання спадкодавця. Верховний Суд погоджується з вказаним висновком суду апеляційної інстанції, крім того зауважує, що для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні такі докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін побуту, проведення спільних витрат, взаємність прав і обов`язків, а тому показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 травня 2022 року задоволено клопотання відповідача та витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С. належним чином засвідчену копію спадкової справи, що у Спадковому реєстрі зареєстрована під № 67983204 (номер у нотаріуса 10/2021), заведену до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 .

Представником позивача 13 липня 2022 року було подано до суду клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, згідно якому він бажав долучити належним чином засвідчену копію спадкової справи № 10/2021, відповідь Управління праці та соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси на адвокатський запит з засвідченими копіями документів, наданих Управлінням.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та запереченнях.

Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, встановивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 30 травня 2021 року, а також довідкою про причини смерті (до форми № 106/о № 755, видається для поховання), виданою Комунальним некомерційним підприємством «Міська клінічна лікарня №1» Одеської міської ради 29 травня 2021 року (том 1, а.с. 32, 33).

Із змісту повідомлення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С. вбачається, що 15 липня 2021 року їй надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 . Інші заяви у спадковій справі відсутні. Спадкове майно складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 01 жовтня 2010 року після смерті ОСОБА_3 , 1942 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , спадкова справа № 410/2020, зареєстровано в реєстрі за № 3-2547, виданого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михальовою Л.В., та витягом про державну реєстрацію права власності № 27686722 від 19.10.2010, номер запису 40651 у книзі 273-128, виданого комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості; квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 18 грудня 2002 року № 173284 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради, зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 3-18714. Згідно з листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С. ОСОБА_1 від 26.08.2021р. № 177/02-14 «Про надання роз`яснення», ОСОБА_1 повідомлено, що юридичний факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини має бути встановлений винятково рішенням суду. (том а.с. 200,том 2 а.с. 74,76,77)

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

У відповідності до ст. 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 1296, 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, що слідує зі змісту ст. 1264 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У п. 6 рішення від 3 червня 1999 р. № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

В п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК ( 2947-14 ) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 травня 2022 року у справі № 554/2373/21, від 10 травня 2022 року у справі № 761/34780/19, від 26 листопада 2021 року у справі № 755/18012/16-ц.

Суд вважає, що позивачем доведено факт проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю з 01 вересня 2007 року до часу відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , з огляду на таке.

Щодо факту спільного проживання осіб, вказане підтверджується скріншотами відомостей з додатку «Приват24» про сплату комунальних послуг ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 за період часу з березня 2015 року по серпень 2021 року. Вказані докази підтверджують участь ОСОБА_1 у витратах на утримання житла. (том 1 а.с. 125-197)

Згідно з копіями договору № 11/11 на абонентське обслуговування у комп`ютерній мережі «SITEK NetWork» від 24 лютого 2011 року, договору про надання телекомунікаційних послуг від 25 червня 2011 року, встановлено, що договори були укладені за адресою: АДРЕСА_5 , а абонентом за цими договорами є ОСОБА_1 . (том 1, а.с. 111-113).

Щодо наявності у осіб спільного побуту, спільного бюджету, несення ними спільних витрат, то відповідно до кредитного договору № ODH0RK02733917 від 03.10.2005, ОСОБА_1 взяла кредит для придбання наступних товарів: холодильника WHIRLPOOL та телевізора 21' SAMSUNG, місцем проживання ОСОБА_1 зазначено наступну адресу: АДРЕСА_3 (том 1, а.с. 75-77).

Виконання умов договору підтверджується актом між Одеською філією ТОВ «Моцарт» та ОСОБА_1 прийому-передачі товару №ODH0RK0273 від 03 жовтня 2005 року, квитанціями № , № 7, № 1, № 21, № 5, № 1, № 2879033, № 1604432, № 927005, № на погашення заборгованості за кредитним договором № ODH0RK02733917 від 03 жовтня 2005 року за період часу з жовтня 2005 року по серпень 2006 року (том 1, а.с. 78, 79-89).

Згідно з кредитним договором № ОД-29/0001/07/695 від 11 січня 2007 року з додатком, договором застави № ОД-29/0001/07/695 від 11січня 2007 року, ОСОБА_1 було отримано товар: мобільний телефон Motorola V 3 у кількості 2 (два) екземпляри, з додатком (том 1, а.с. 90-91,92,93,94).

Виконання умов договорів підтверджується квитанцією до прибуткових касових ордерів № б/н (у декількох екземплярах), № 1606, № 3231, № 4321, № 5353, № 6509 за період часу з лютого 2007 року по липень 2007 року (том 1, а.с. 95-97).

Кредитний договір № 4.2.2 від 07.08.2007р. на споживчі цілі, видаткова накладна № КО+135158 від 07.08.2007, квитанція № 67-121Р/1 від 25.02.2008 року підтверджують придбання ОСОБА_1 наступних товарів: холодильник WHIRLPOOL WBM 326 SF; світлового фільтра ELENBERG ESF-0308G; хлібопічки KENWOOD OW BM3504). Фактичним місцем проживання ОСОБА_1 визначено АДРЕСА_3 (том 1, а.с. 98-99,102).

Відповідно до накладної-вимоги № 115870209 від 04 вересня 2016 року на відпуск товару на підставі договору № КЗТН-3112-01/13 від 31 грудня 2013 року, експрес-накладної ТОВ «НОВА ПОШТА» № 0553 від 05 вересня 2016 року, ОСОБА_1 отримала товар, а саме - конвектор SATURN STHT 7267; додатковий 1 г. сервісу на МБТ от 300 до 499 грн., адресою навантаження/розвантаження товару визначено вул. Кондренка, буд. 75, м. Одеса (том 1, а.с. 105-106,107).

У відповідності до накладної-вимоги № 131813691 від 30 жовтня 2017 року на відпуск товару на підставі договору № КЗТН-3112-01/13 від 31 грудня 2013 року, експрес-накладної ТОВ «НОВА ПОШТА» № 9054, дата оформлення - 01 листопада 2017 року, ОСОБА_1 отримала товар, а саме плитку індукційну MAGIO MG-445; додатковий 1 г. сервісу на МБТ от 500 до 1000 грн (том 1, а.с. 108-109,110).

Згідно скріншотів відомостей з додатку «Приват24», в період часу з березня 2015 року по серпень 2021 року мали місце переводи особистих коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 на картковий рахунок ОСОБА_2 , які мали неперіодичний характер (том 1, а.с. 129, 130, 151, 161, 162, 163, 164, 167, 180, 187, 188, 193).

Окрім цього, ОСОБА_2 була інвалідом I-ї групи, підгрупи «Б» з 2002 року безстроково, причина інвалідності - «загальне захворювання», що підтверджується відомостями з медичної карти амбулаторного хворого № 005604, дата заповнення карти: 19 лютого 2015, довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААВ № 033097 від 17 січня 2018 року (том 1, а.с. 52,53; том 2, а.с. 87).

Існування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 взаємних прав та обов`язків, надання ОСОБА_1 допомоги ОСОБА_2 підтверджується наступними документами: декларацією ОСОБА_2 № 0000-6М5Т-0М20 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, від 07 травня 2018 року, декларація ОСОБА_2 № 0001-ХАМЕ-4500 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, від 23 квітня 2019 року. Згідно змісту декларацій, довіреною особою пацієнта ОСОБА_2 для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом була ОСОБА_1 (том 1, а.с. 65-66,74).

Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда ОСОБА_2 від 17 серпня 2018 року, заяви ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси про постановку на облік від 30 серпня 2018 року, заявки на забезпечення технічними засобами реабілітації від 30 серпня 2018 року, відповіді Управління праці та соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси від 06 червня 2022 року № 1052/14-13 на адвокатський запит представника позивача встановлено, що 04 вересня 2018 року гр. ОСОБА_2 управлінням надано направлення на забезпечення кріслом колісним, засобами для ходіння (милицями), засобами оснащення, допоміжними засобами для особистої гігієни, якими заявниця була забезпечена підприємствами-виробниками зазначених засобів реабілітації. Допомогу заявниці в оформленні документів щодо отримання засобів реабілітації надала гр. ОСОБА_1 (том 1 а.с. 68-69, том 2, а.с. 85-89).

Позивачем також було надано документи на підтвердження придбання ліків та медичних виробів в інтересах ОСОБА_2 , а саме довідку про відпуск ліків та медичних виробів аптечним пунктом № 9 ТОВ «ПЕНТАЛЬФА» від 05 квітня 2018 року; чек аптечного пункту № 9 ТОВ «ПЕНТАЛЬФА» № 55397 від 19 лютого 2018 року; чек аптечного пункту № 9 ТОВ «ПЕНТАЛЬФА» № 55466 від 19 лютого 2018 року; чек аптечного пункту № 9 ТОВ «ПЕНТАЛЬФА» № 55486 від 20 лютого 2018 року; чек аптеки № 2 ТОВ «САНАФАРМ» № 391 від 20 лютого 2018 року; чек аптечного пункту № 9 ТОВ «ПЕНТАЛЬФА» № 55700 від 23 лютого 2018 року; чек аптечного пункту № 9 ТОВ «ПЕНТАЛЬФА» № 56303 від 07 березня 2018 року; чек аптечного пункту № 9 ТОВ «ПЕНТАЛЬФА» № 56797 від 14 березня 2018 року (том 1, а.с. 71-73).

Позивач належним чином виконала обов`язки щодо поховання померлої ОСОБА_2 та оплати ритуальних послуг, що підтверджується договором-замовленням на організацію та проведення поховання від 31 травня 2021 року, укладеним на її ім`я (том 1, а.с. 198-199).

З письмових показань свідків ОСОБА_5 від 06 вересня 2021 року, ОСОБА_6 від 09 вересня 2021 року, ОСОБА_7 від 10 вересня 2021 року, ОСОБА_8 від 13 вересня 2021 року, які підтверджуються показами свідків, наданими у судовому засіданні у справі, виходить, що вони були знайомі з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_1 постійно проживала у помешканні ОСОБА_2 з 2007 року однією сім`єю, ОСОБА_1 виконувала справи щодо підтримання будинку та придомової території у належному стані, доглядала за ОСОБА_2 , вони мали спільний бюджет, несли спільні витрати, мали взаємні права та обов`язки, купували продукти харчування та речі в інтересах одна одної, свідки регулярно бачили їх разом під час свят та у повсякденному житті (том 1, а.с. 18-19,20-21,22-23,24-25).

При цьому, судом не приймається в якості доказу заява ОСОБА_2 до начальника управління соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси Буяджи А.Г. про нібито відмову від користування послугами соціального центру та згоду щодо догляду ОСОБА_1 за нею, оскільки відомості, зазначені у ній, не підтверджуються наявними у справі доказами та встановленими обставинами. До того ж, документ не містить необхідних для нього реквізитів, таких як підпис ОСОБА_2 , дата подання, відмітки про вручення Управління соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_6 до моменту смерті ОСОБА_2 . Вона знає ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приблизно з 2012 року, коли переїхала до останнього постійного місця проживання. Характер взаємовідносин ОСОБА_1 визначає яка доброзичливий, вони називали одна одну сестрами. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали спільний бюджет, купували продукти харчування, побуту, несли інші матеріальні витрати у їх спільних інтересах. Як повідомила свідок, у зв`язку з інвалідністю, зокрема, втратою обох ніг, ОСОБА_2 не могла здійснювати догляд за собою, а тому тягар усіх справ по догляду за будинком, городом та за самою ОСОБА_2 несла ОСОБА_1 , зокрема, щодо купівлі ліків, спільного відвідування лікаря.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомила суду, що була знайома зі спадкодавцем, ОСОБА_2 , з 1969 року, з ОСОБА_1 приблизно з 2007-2010р.р. Вони почали проживати разом однією сім`єю ще до смерті матері спадкодавця, ОСОБА_3 , тобто до 2010 року, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, ОСОБА_1 допомагала ОСОБА_2 в оформленні інвалідності. Свідок, з її слів, відвідувала місце проживання ОСОБА_2 майже кожного дня, тому може засвідчити спільне проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомив суду, що він був похресником ОСОБА_2 та знав її з дитинства, з ОСОБА_1 познайомився в 2011 році. Пояснив, що спадкодавець хворіла на цукровий діабет, що зрештою призвело до ампутації обох кінцівок, ОСОБА_1 проживала разом з нею та, після погіршення стану здоров`я ОСОБА_2 , надавала їй необхідну допомогу, зокрема, при зверненні до Управління праці та соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси з метою отримання інвалідного візка, інсуліну. Відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали характер сімейних, вони ставились одна до одної як сестри. Вони мали спільний побут, несли спільні витрати, купували побутову техніку, вели господарство під час постійного проживання. ОСОБА_1 має проблеми зі здоров`ям, проте, на думку свідка, вони викликані погіршенням стану її здоров`я внаслідок моральних переживань після смерті ОСОБА_2 , похилим віком позивача.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомила суду наступне: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом за адресою: АДРЕСА_3 , свідок знає їх з 2003 року. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 все робили разом, мали спільне господарство, бюджет. Вони проживали як одна сім`я, ставились одна до одної як сестри. Після погіршення стану здоров`я ОСОБА_2 їй ампутували обидві кінцівки, тому ОСОБА_1 , яка проживала з нею попередньо, здійснювала догляд з нею Проблеми ОСОБА_1 зі здоров`ям посилились після смерті ОСОБА_1 , у зв`язку зі стресом, що вплинуло на її нервову систему.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, у відповідності до ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, що визначено ч. 1 ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, встановлюємо, що зібраними у справі доказами підтверджується факт спільного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 з 01 вересня 2007 року по день смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто більше п`яти років, у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 однією сім`єю , оскільки вони спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Суд не приймає доводи відповідача про те, що у жодній квитанції не зазначено прізвища та адреси ОСОБА_2 , а тому ці документи не можуть вважатись належними доказами, оскільки вони стосуються спільних витрат, спільного бюджету осіб, тому укладення їх ОСОБА_1 у спільних інтересах зі спадкодавцем без згадування у тексті документів безпосередньо спадкодавця не може беззаперечно свідчити про неналежність чи недопустимість відповідних доказів, оскільки вони дозволяють встановити обставини, які є предметом доказування у справі. До того ж, у наведених документах вказано адресу, за якою спільно проживали особи: АДРЕСА_5 , що додатково підтверджує факт проживання ОСОБА_1 за нею та ведення зі спадкодавцем спільного побуту.

До того ж, посилання відповідача на практику Верховного Суду, в якій зазначено, що покази свідків про те, що особа переїхала жити до квартири спадкодавця не є належними доказами постійного проживання однією сім`єю, оскільки за їхніми показаннями не встановлено факт постійного проживання спадкодавця з особою однією сім`єю щонайменше п`ять років, а свідчать про епізодичне перебування позивача за місцем проживання спадкодавця, не заслуговують на увагу, оскільки вказані висновки стосуються інших фактичних обставин справ, щодо яких Верховний Суд дійшов висновків, що показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту. У матеріалах справи міститься сукупність доказів, визнана судом належними, допустимими, достовірними та достатніми для відповідних висновків, яка включає в себе також й письмові докази, дозволяє встановити обставини справи за допомогою різних засобів доказування та видів доказів. По-друге, вказані висновки не стосуються безпосередньо тлумачення норм права, не є висновками щодо застосування відповідних норм права, тому не є обов`язковими для врахування судом згідно ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» встановлює, що наявність або відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою як для визнання за особою права користування житловим приміщенням, так і для відмови їй у цьому праві (аналогія права).

Суд зауважує, що державна реєстрація позивача за іншою від фактичного місця її проживання адресою сама по собі не є беззаперечним доказом її постійного проживання на час смерті спадкодавця за адресою реєстрації.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св21).

Також суд звертає увагу, що, згідно правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 11.02.2022 у справі № 947/22756/19, Верховний Суд у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника вимога цього заявника заслуговує довіри».

Доводи відповідача, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б доводили, що позивач та ОСОБА_2 були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство та мали спільні витрати, спростовуються вищенаведеними обставинами та доказами на їх підтвердження.

Натомість, відповідачем достатніх доказів на спростування факту наявності у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільного проживання, сімейних відносин та інших складових для встановлення факту постійного проживання однією сім`єю надано не було, а заперечення відповідача самі по собі не обґрунтовують його позицію у справі.

При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

За таких обставинах суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 законними, обґрунтованими та такими що підтверджуються належними та допустимими доказами, а отже, приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 12-16, 20, 1216, 1217, 1258, 1264 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 76-81, 90, 95, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , однією сім`єю з 01 вересня 2007 року до часу відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 грудня 2022 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН