Справа № 216/1258/22
Провадження № 2/216/1911/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2022 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Онопченка Ю.В.,

за участю: секретаря судового засідання Авшаряна С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів, -

в с т а н о в и в:

15 квітня 2022 року представник Криворізької міської ради звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів.

Позовна заява мотивована тим, що з 15.09.2003 відповідач є власником нерухомого майна комплексу, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Криворізької міської ради від 22.12.2013 № 1995 відповідачу затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2 (кадастровий номер: :08:796:0012) для реконструкції комплексу будівель та споруд під адміністративні приміщення, склад для зберігання продуктів харчування. Підпунктами 7.2, 7.3 пункту 7 цього ж рішення відповідачу запропоновано укласти з міською радою договір оренди земельної ділянки та зареєструвати право оренди, що підлягає державній реєстрації, відповідно до закону. Втім, відповідач зазначені дії не вчинила, та продовжує здійснювати фактичне користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів на землю для розміщення адміністративних приміщень та складу для зберігання продуктів, що не звільняє її від обов`язку здійснювати оплату за фактичне землекористування відповідно до ст. 206 ЗК України.

В Центрально-Міському районі Криворізької південної ДПІ відповідач не перебуває на обліку як платник плати за землю.

Відповідно позивач вважає, що відповідно до ст. 1212 ЦК України відповідач зобов`язана повернути грошові кошти за користування земельною ділянкою за період з 01.01.2019 по 31.12.2021.

За даними витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку від 10.08.2021 № 622584, цільове призначення земельної ділянки площею 5303 кв.м, що використовується відповідачем, віднесено до секції В 03.15 землі житлової і громадської забудови, нормативна грошова оцінка якої становить 8 694 851,83 грн.

Пунктом 10 Типового договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 № 220, передбачено обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, та здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.

Відповідно до статті 289 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кі = І:100, де І індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок. Кумулятивно шляхом перемноження коефіцієнтів. Так, Державна служба України з питань, геодезії, картографії та кадастру, яка є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, на виконання пункту 289.3 статті 289 ПК України, на офіційному сайті (http://land.gov.ua) публікує коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель за попередні роки, згідно яких для земель населених пунктів вони становлять: 2019 рік 1,0, 2020 рік 1,0. Тобто, нормативна грошова оцінка земельної ділянки по вул. Беринга, 21 у м. Кривому Розі для 2019 та 2020 років є незмінною порівняно з 2021 також становить 8 694 851,83 грн, оскільки число «1» при застосуванні кумулятивного розрахунку не змінює значення НГО.

Рішенням Криворізької міської ради від 27.06.2018 № 2816 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати, пільг зі сплати за землю та затвердження Регламенту оподаткування земельних ділянок на території міста Кривого Рогу у 2019 році», яке набрало чинності з 01.01.2019, та в якому ставки орендної плати для секції В03.15 становить 0,9 % від нормативної грошової оцінки земель міста. Аналогічний розмір ставок визначений і для 2020, 2021 років рішеннями Криворізької міської ради від 26.06.2019 № 3897 «Про встановлення ставок плати за землю та пільг щодо земельного податку на території м. Кривого Рогу у 2020 році», яке набрало чинності з 01.01.2020, та від 30.06.2020 № 4799, яке набрало чинності з 01.01.2021.

Відповідно, за період з 01.01.2019 по 31.12.2021 відповідачем збережено у себе без достатньої правої підстави кошти за користування земельною ділянкою в розмірі 234 761,01 грн, виходячи з наступного розрахунку: 8 694 851,83 грн х 0,9% = 78 253,67 грн орендна плата за рік, де:

8 694 851,83 грн нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно з витягом з НГО;

0,9 % - річний розмір орендної плати за землю від нормативної грошової оцінки земель міста згідно рішень Криворізької міської ради від 27.06.2018 № 2816, від 26.06.2019 № 3897 та від 30.06.2020 № 4799.

78 253,67 грн : 12 місяців = 6 521,14 грн місячна оренда;

6521,14 грн х 36 місяців = 234 761,01 грн.

Посилаючись на вищевикладені обставини представник позивача просить стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою в розмірі 234 761,01 грн.

28 червня 2022 року відповідач звернулася до суду з відзивом на позов. Як на підставу заперечень посилалася на те, що згідно п. 288.1 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати на земельну ділянку є договір оренди, річна сума платежу, а точніше її мінімальна та максимальна, розрахована та встановлюється у п. 288.5 ПК України. Позивач не надсилав їй проекту договору оренди, відповідно вказаний договір не укладався, а про наявність рішення про надання земельної ділянки в оренду відповідач дізналася коли отримала копію позову. Відповідач просила суд відмовити позивачу в позові, оскільки у сторін не існує договірних відносин з приводу оренди земельної ділянки.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час, день та місце слухання справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.08.2021, ОСОБА_1 належить на праві власності комплекс розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.08.2021, земельна ділянка :08:796:0012 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , належить комунальній власності.

Рішенням Криворізької міської ради від 22.05.2013 № 1995 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2 (кадастровий номер :08:796:0012) для реконструкції комплексу будівель та споруд під адміністративні приміщення, склад для зберігання продуктів харчування. Надано ОСОБА_1 вищевказану земельну ділянку площею 0,5303 га в оренду терміном на 2 роки, та визначено розмір річної орендної плати за користування земельною ділянкою в трикратному розмірі земельного податку, що встановлюється Податковим кодексом України. Також, вказаним рішенням зобов`язано ОСОБА_1 надати до управління земельних ресурсів виконкому міської ради технічну документацію із землеустрою та документи, необхідні для укладення договору оренди земельної ділянки, та укласти з міською радою договір оренди земельної ділянки.

Згідно відомостей листа Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 12.07.2021, встановлено, що фізична особа підприємець ОСОБА_1 в Центрально-Міському районі Криворізької південної ДПІ як платник плати за землю на обліку не перебуває.

У відповідності до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Частиною першою статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Відповідно до частин першої та другої зазначеної вище статті ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок сформульований у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

У главах 82 і 83 ЦК України визначено, що для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Водночас, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути лише майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

Відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений, зокрема, у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18).

Отже, судом встановлено, що відповідач не будучи власником земельної ділянки з кадастровим номером :08:796:0012, загальною площею 5303 га, фактично використовувала дану земельну ділянку, при цьому не сплачуючи орендну плату за використання вказаної земельної ділянки за період з 01.01.2019 по 31.12.2021 роки, а отже зобов`язана повернути кошти, які мала заплатити позивачу.

Вирішуючи питання щодо суми коштів, які повинна сплатити відповідач за користування земельною ділянкою, суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 157 ЗК України). Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 , із змінами (надалі - Порядок № 284).

Так, пунктом 1 Порядку 284 встановлено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад (пункт 2 Порядку № 284).

Пунктом 3 Порядку 284 визначено, що відшкодуванню підлягають, зокрема, інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Цим же пунктом надано визначення неодержаного доходу як доходу, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Розміри збитків визначаються в повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент заподіяння збитків, проведених витрат на поліпшення якості земель (з урахуванням ринкової або відновної вартості) (пункт 4 Постанови). Крім цього, постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963 затверджено Методику визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, яка спрямована на визначення розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним та фізичним особам, на всіх категоріях земель внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу (пункт 1).

Разом з цим, на думку суду, норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, які виникли між сторонами у справі, не встановлюють обов`язку позивача підтвердити свої вимоги виключно розрахунками, зробленими відповідно до вимог вказаної вище Методики, адже розмір безпідставно збережених коштів може бути встановлений з розумним ступенем достовірності і без застосування Методики.

Звертаючись до суду з позовом, позивач обґрунтовував фактичний розмір безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 234 761,01 грн, що був визначений самостійно на підставі наведеного ним арифметичного розрахунку виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки за період користування нею.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оцінку земель», нормативна грошова оцінка земельних ділянок капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Статтею 18 Закону України «Про оцінку земель» встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше, ніж один раз на 5-7 років.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Крім того, згідно з абзацом першим пункту 289.1 Податкового кодексу України, для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (частина друга статті 20 Закону України «Про оцінку земель»).

Близький за змістом правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року в справі № 629/4628/16-ц, та Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 639/5391/19.

За таких обставин, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель.

Такий висновок узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, який неодноразово зазначав, що при стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, нарахування мають здійснюватися позивачем не самостійно (шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі), а винятково на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (постанови Верховного Суду від 28 вересня 2020 року у справі № 922/4073/19, від 24 вересня 2020 року у справі № 922/3616/19).

Нормативно грошова оцінка земельної ділянки :08:796:0012 складає 8 694 851,83 грн, що підтверджується витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Рішенням Криворізької міської ради від 27.06.2018 № 2816 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати, пільг зі сплати за землю та затвердження Регламенту оподаткування земельних ділянок на території міста Кривого Рогу у 2019 році», яке набрало чинності з 01.01.2019, та в якому ставки орендної плати для секції В03.15 становить 0,9 % від нормативної грошової оцінки земель міста. Аналогічний розмір ставок визначений і для 2020, 2021 років рішеннями Криворізької міської ради від 26.06.2019 № 3897 «Про встановлення ставок плати за землю та пільг щодо земельного податку на території м. Кривого Рогу у 2020 році», як набрало чинності з 01.01.2020, та від 30.06.2020 № 4799, яке набрало чинності з 01.01.2021.

Виходячи із наведених вище норм законодавства суд вважає, що позивачем вірно проведено розрахунок безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою відповідачем у період з 01.01.2019 по 31.12.2021 на суму 234 761,01 грн, виходячи з наступного розрахунку: 8 694 851,83 грн х 0,9% = 78 253,67 грн орендна плата за рік, де:

8 694 851,83 грн нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно з витягом з НГО;

0,9 % - річний розмір орендної плати за землю від нормативної грошової оцінки земель міста згідно рішень Криворізької міської ради від 27.06.2018 № 2816, від 26.06.2019 № 3897 та від 30.06.2020 № 4799.

78 253,67 грн : 12 місяців = 6 521,14 грн місячна оренда;

6521,14 грн х 36 місяців = 234 761,01 грн.

Таким чином вимоги позивача є правомірними та підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, та для позивача при зверненні до суду з даним позовом, станом на 2022 рік, складала 3531,42 грн.

З урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір у вказаному вище розмірі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 5-8, 10, 11, 12, 13, 264-265 ЦПК України, ст.ст. 79, 79-1, 125, 156, 157 ЗК України, ст.ст. 22, 83, 84, 1212, 1214 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовну заяву Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Криворізької міської ради безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :08:796:0012 за період з 01.01.2019 по 31.12.2021 у розмірі 234 761,01 грн (двісті тридцять чотири тисячі сімсот шістдесят одна гривня одна копійка).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Криворізької міської ради судовий збір в розмірі 3521,42 грн (три тисячі п`ятсот двадцять одна гривня сорок дві копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасникам справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: Криворізька міська рада, , місцезнаходження: 50101, Дніпропетровська область, м. КривийРіг, площа Молодіжна, буд. 1;

- відповідач: ОСОБА_1 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Ю.В.Онопченко