Справа № 302/96/20
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 липня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Куштана Б. П., Кондора Р. Ю.,

з участю секретарки судового засідання Жганич К. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявлять самостійних вимог щодо предмета спору, Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області, Відділ містобудування та архітектури Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Закарпатській області, про порушення вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва та завдання матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представниця адвокатеса Керита Мар`яна Василівна, та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 28 січня 2021 року, ухвалене суддею Павлюком С. С.,

у с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявлять самостійних вимог щодо предмета спору, Пилипецька сільська рада Міжгірського району Закарпатської області, Відділ містобудування та архітектури Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Закарпатській області, про порушення вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва та нанесення матеріальної шкоди.

Позов обґрунтувала тим, що на підставі заповіту її померлого батька ОСОБА_3 , вона у травні 2018 року успадкувала домоволодіння АДРЕСА_1 .

У 2018 році відповідач, який є її сусідом і проживає в будинку АДРЕСА_2 , здійснив реконструкцію власного житлового будинку із двохповерховою прибудовою й, як наслідок, уклін покрівлі його даху прибудови виходить у сторону її житлового будинку на суміжну межу земельних ділянок.

17 січня 2019 року та 28 січня 2019 року через зсув великого обсягу важкої обмерзлої снігової маси із покрівлі даху новозбудованої двохповерхової прибудови житлового будинку ОСОБА_2 , це призвело до пошкодження належної їй огорожі з металічного профнастилу, яка встановлена на межі між земельними ділянками домоволодінь та перекрило вихід із її домоволодіння до вулиці. Даний факт зафіксований адміністративною комісією Пилипецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, про що складено відповідний акт від 19.02.2019 про виявлення пошкодження паркану.

Зазначала, що 02.04.2019 комісією за участі секретаря, землевпорядника Пилипецької сільради та начальника відділу містобудування та архітектури Міжгірської РДА встановлено, що ОСОБА_2 у 2018 році провів реконструкцію з добудови власного житлового будинку на відстані 4.6 м від її житлового будинку та внаслідок снігового зсуву з даху цієї добудови було пошкоджено її огорожу з металічного профнастилу довжиною 14 м п.

На її звернення до управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області, це управління листом від 16.09.2019 за № 213/1007-1.20/2-19 повідомило, що за результатами позапланової перевірки було встановлено самовільне здійснення ОСОБА_2 реконструкції житлового будинку, без набуття права на виконання будівельних робіт.

З огляду на це вважала, що відповідно до ст. 376 ЦК України проведена відповідачем реконструкція житлового будинку із двоповерховою добудовою є самочинною у зв`язку з порушенням вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва. Водночас ця прибудована збудована з істотними порушеннями будівельних норм і правил, а саме: 1) уклін покрівлі даху даної прибудови, що розташований у сторону її житлового будинку, не забезпечений необхідними інженерно-технічними заходами, які повинні запобігати попаданню атмосферних опадів із покрівлі на територію її земельної ділянки, а відтак це є порушенням п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій»; 2) протипожежна відстань між її житловим будинком та прибудовою до житлового будинку відповідача становить 4,6 м, тобто є меншою за норму в 15 м, що також є порушенням п. 15.2.2 ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій».

Наголошувала, що вказані порушення ОСОБА_2 створюють загрозу життю та здоров`ю її родині, а завдана матеріальна шкода щодо зруйнування огорожі довжиною 14 м п (22.4 м кв) вже становить збитків на суму 25 494 гривень.

Посилаючись на наведені вище обставини просила:

1) зобов`язати ОСОБА_2 перебудувати самочинно збудовану двохповерхову прибудову до житлового будинку АДРЕСА_2 , згідно з вимогами пунктів 6.1.41, 15.2.2 ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій», а саме: а) покрівлю даху прибудови забезпечити необхідними інженерно-технічними заходами, які повинні запобігати попаданню атмосферних опадів із покрівлі прибудови на територію її земельної ділянки та огорожу, яка проходить по суміжній межі земельних ділянок; б) дотриматись протипожежної відстані між її житловим будинком та прибудовою не менше як 15 метрів;

2) стягнути з відповідача заподіяну їй матеріальну шкоду у зв`язку з пошкодженням ділянки її огорожі внаслідок зсуву великого обсягу важкої обмерзлої снігової маси з покрівлі даху самочинно збудованої двоповерхової прибудови до житлового будинку у розмірі 25 494 гривень.

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 28.01.2021 позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у зв`язку з пошкодженням ділянки огорожі у розмірі 25 494 грн, а також 840,80 грн сплаченого судового збору та 3 000 грн витрат на правову допомогу.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням місцевого суду в частині задоволених позовних вимог відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представниця адвокатеса Керита М.В., подав на нього апеляційну скаргу через його незаконність та необґрунтованість унаслідок грубого порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно задоволено вимогу ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, оскільки вона є похідною від первісної вимоги про зобов`язання вчинити певні дії та у задоволенні якої було відмовлено.

Зазначав і те, що місцевим судом узагалі не звернуто уваги на складення акту адміністративної комісії Пилипецької сільської ради від 19.02.2019 без правових на те підстав, оскільки на час його складення позивачка не була належним власником житлового будинку АДРЕСА_1 та він не був присутнім під час обстеження його будинку, так як не повідомлявся про час і місце перебування цієї комісії за адресами сторін у справі. Водночас наголошував, що його цією комісією не було притягнуто до жодної відповідальності.

Звертав увагу, що позивачка набула право власності в порядку спадкування за заповітом лише 14.06.2020, тобто вже після подачі цього позову до суду, а відтак вона на момент пошкодження огорожі не була власником такої, що унеможливлює відшкодування заподіяної матеріальної шкоди внаслідок її пошкодження.

Також посилався на недоведеність ОСОБА_1 завданої їм матеріальної шкоди та її розміру, оскільки є відсутнім належний висновок судового експерта, а локальний кошторис судового експерта Манзуренка Г.В. від 19.09.2019 не міг братися місцевим судом до уваги.

Оскільки у задоволенні вимог позивачки слід було відмовити, а тому безпідставним є і стягнення з нього на її користь судового збору та витрат на правничу професійну допомогу.

За наведених вище обставин просив оскаржене рішення суду в частині задоволених вимог скасувати та прийняти нове судове рішення в цій частині про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 про відшкодування завданої матеріальної шкоди, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 позивачка ОСОБА_1 посилалася на її безпідставність та надуманість, просила у задоволенні такої відмовити.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 посилалась на незаконність і необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні її вимог через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність цих обставин, які суд визнав доведеними, та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Скаргу обґрунтувала тим, що місцевим судом безпідставно констатовано та взято до уваги при відмові в задоволенні її вимог лише надані відповідачем світлини про начебто усунення ним під час розгляду цієї справи в суді інженерно-технічних недоліків самочинного будівництва через облаштування даху снігоутримувачами, оскільки ані учасники справи, ані суд не є фахівцями у галузі будівництва й архітектурно-будівельного контролю. У даному випадку таким належним доказом усунення відповідачем установлених нормативно-правовими актами вимог і правил міг бути лише акт відповідного державного органу.

Посилаючись на наведені вище обставини просила оскаржене рішення суду в частині відмови у задоволені її позовних вимог скасувати та ухвалити цій частині нове рішення, яким задовольнити ці її вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 представниця відповідача ОСОБА_2 адвакатеса ОСОБА_5 посилалась на її необґрунтованість і голослівність, просила в задоволені такої відмовити, а оскаржене рішення суду в частині відмови у задоволені позовних вимог залишити без змін, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 17.11.2021 залучено до участі в цій справі як правонаступника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Пилипецьку сільську раду Хустського району Закарпатської області замість Пилипецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області.

Щодо третьої особи у цій справі Відділу містобудування та архітектури Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області, то наразі Міжгірська РДА Закарпатської області є реорганізованою, а відповідно до відомостей, розміщених на офіційному сайті Управління містобудування та архітектури Закарпатської ОДА уповноваженим органом містобудування та архітектури в адміністративно-територіальному утворенні Пилипецької сільської ради Хустського району є відділ ЖКГ, містобудування, архітектури та благоустрою Пилипецької сільської ради. З огляду не те, що судом апеляційної інстанції залучено до участі в цій справі як правонаступника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Пилипецьку сільську раду Хустського району Закарпатської області, яка є юридичною особою, а тому додатково залучати відділ цієї ж ради (відділ ЖКГ, містобудування, архітектури та благоустрою Пилипецької сільської ради) не є доцільним.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 подану нею апеляційну скаргу підтримала і просила таку задовольнити, щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечила і просила таку відхилити.

Представниця відповідача ОСОБА_6 адвокатеса Керита М.В. у судовому засіданні також просила подану нею і відповідачем апеляційну скаргу задовольнити з підстав наведених у ній та водночас заперечила щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися повторно, хоча про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, а тому, на переконання колегії суддів і відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення позивачки ОСОБА_1 , представниці відповідача ОСОБА_2 адвокатки Керити М.В. перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 212421212 від 14.06.2020 позивачка є одноосібним власником житлового будинку АДРЕСА_1 (т.1, а.с.86). Також ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,09 га з кадастровим номером :09:002:0095, розташованої за місцезнаходженням будинку АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд /присадибна ділянка/, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 210888569 від 01.06.2020 (т.1, а.с.74).

Зазначене нерухоме майно позивачка успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та на випадок своєї смерті склав заповіт, в якому він усе своє майно заповів ОСОБА_1 . З часу смерті батька ОСОБА_3 , ОСОБА_1 прийняла за ним спадщину та 27 квітня 2018 року звернулася до приватного нотаріуса Дунаєва Ю.М. з заявою про прийняття спадщини за заповітом за померлим батьком (т.1, а.с.52).

Відповідач ОСОБА_2 є сусідом позивачки та власником Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 30186682 від 03.06.2011 (т.1, а.с.37). За твердженням відповідача іншим співвласником цього будинку АДРЕСА_2 був його брат ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та про його спадкоємців йому невідомо.

Як убачається з листа начальника відділу містобудування та архітектури Міжгірської РДА Марковича В., то відповідач ОСОБА_2 у 2018 році провів реконструкцію з добудовою власного житлового будинку на відстані 4,6 м від житлового будинку ОСОБА_1 . Добудова є двоповерховою, дах будівлі виходить у сторону житлового будинку позивачки. Зимою відбувся зсув снігу з даху цієї добудови на огорожу сусідів, унаслідок чого було пошкоджену огорожу з металевого профнастилу довжиною 14 м п. (т.1, а.с.12).

Відповідно до акту про виявлення пошкодження паркану від 19.02.2019, складеного адміністративною комісією Пилипецької сільської ради, внаслідок зсуву великого обсягу снігу з нещодавно встановленого даху будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_2 було пошкоджено паркан (близько 8 м), який належить ОСОБА_1 , мешканці будинку АДРЕСА_1 , чим їй заподіяно матеріальної шкоди (т.1, а.с.10).

З акту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області від 13.09.2019 за № 169/1007, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності щодо реконструкції житлового будинку АДРЕСА_2 , слідує, що головною інспекторкою будівельного нагляду ОСОБА_8 виявлено порушення, а саме здійснення самовільної реконструкції житлового будинку без набуття права на виконання будівельних робіт, тобто неподання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю, щодо об`єктів будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, та правовстановлюючі документи на земельну ділянку є відсутні, чим порушено п. 1 ч.1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Цей акт підписаний відповідачем ОСОБА_2 , що ним не заперечувалося. (т.1, а.с.96-107).

Також головною інспекторкою будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області Романець Л.В. було винесено припис № 106-П/1007 від 13.09.2019 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил. Із метою усунення виявлених порушень ОСОБА_2 встановлено вимогу в термін до 13.11.2019 подати на реєстрацію відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю (Управління Держархбудінспекції у Закарпатській області) повідомлення про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта. Особливими умовами цього припису є не виконувати будівельні роботи до усунення порушення, а у разі невиконання умов припису, земельну ділянку привести у попередній стан. Примірник цього припису було одержано ОСОБА_2 , про що свідчить його власноручний підпис та ним ця обставина не заперечувалась (т.1, а.с.110,111).

13.09.2019 головною інспекторкою будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області Романець Л.В. на ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 96 КУпАП, за не подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю, щодо об`єктів будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, та правовстановлюючі документи на земельну ділянку є відсутні, що є порушенням п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Цей протокол ОСОБА_2 підписаний, його примірник отримано, про дату, час і місце розгляду справи було повідомлено та він просив розглянути справу за його відсутності (т.1, а.с.108, 109). Як наслідок, постановою Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Закарпатській області № 89/1007 по справі про адміністративне правопорушення від 30.09.2019, ОСОБА_2 визнано винним в учиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 96 КУпАП (виконання підготовчих робіт без реєстрації декларації про початок виконання зазначених робіт, якщо такі роботи не виконувалися на підставі зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт чи дозволу на виконання будівельних робіт) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 4 250 гривень (т.1, а.с.112, 113).

Указану постанову по справі про адміністративне правопорушення відповідач ОСОБА_2 в установленому порядку не оскаржив, погодився з такою та сплатив був штраф у розмірі 4 250 грн, що підтверджується копією банківської квитанції за № від 07.10.2019 (т.1 а.с.114).

Відповідно до листа судового експерта Манзуренка Г.В. від 19.09.2019 № 160-19/Г, локального кошторису на капітальний ремонт по відновленню пошкодженої ділянки огорожі домоволодіння АДРЕСА_1 від 19.09.2019, таке відновлення пошкодженої огорожі становить 25 494 гривень (т.1, а.с.14-18).

За приписом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З урахуванням змісту ст. 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги, зокрема про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач учиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

При цьому у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 2-6977/11 зроблено правовий висновок, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема власником (користувачем) суміжної земельної ділянки, з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України.

Наведене узгоджується і з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.06.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)».

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1220, ч. 5 ст. 1268, ч. 1 ст. 1270, частин 1, 3 ст. 1296, ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу); незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини; для прийняття спадщини установлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину та спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на таке майно. При цьому строк протягом якого спадкоємець зобов`язаний звернутися до нотаріуса чи уповноваженої особи місцевого самоврядування в сільських населених пунктах, законом не визначено.

З огляду на викладене доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що оскільки позивачка ОСОБА_1 лише у червні 2020 року отримала відповідні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно з одночасною державною реєстрацією її цього права власності, а тому вона начебто не праві була звертатися до суду з цим позовом у січні 2020 року з підстав не порушення її прав, на переконання колегії суддів є голослівними, так як нею прийнято за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком ОСОБА_3 спадщину, про що свідчить її заява від 27.04.2018 до приватного нотаріуса про прийняття спадщини, а відтак вона управі була звернутися до суду з позовом як особа (належний користувач, володілець земельною ділянкою і житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 ) з підстав, на думку позивачки, порушених її прав.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляції ОСОБА_2 , що вимога позивачки про стягнення завданої матеріальної шкоди є похідною від первісної вимоги про зобов`язання вчинити певні дії, оскільки від відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії (у майбутньому на підставі судового рішення), не залежить її вимога про вже завдану (у минулому) відповідачем шкоду.

З приводу доводів відповідача ОСОБА_2 про те, що позивачкою не доведено завдану їм матеріальну шкоду та її розмір через відсутність належного висновку судового експерта, так як локальний кошторис на будівельні роботи судового експерта Манзуренка Г.В. не є належним доказом, колегія суддів уважає їх надуманими, оскільки надані позивачкою докази, на підтвердження заподіяної їй матеріальної шкоди та її розміру, є належними і допустимими доказами, протилежного відповідачем не доведено та про призначення відповідної судової експертизи ОСОБА_2 суд не просив.

Апеляційний суд погоджується з правильністю висновків місцевого суду, що у даному випадку діє презумпція винуватості заподіювача шкоди допоки особа, що її завдала, не доведе відсутність своєї вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України), що і не було зроблено і доведено відповідачем ОСОБА_2 щодо відсутності своєї вини у пошкодженні паркану позивачки через зсув снігу з даху його будинку.

Щодо доводів апелянтки ОСОБА_1 про безпідставність відмови місцевим судом у задоволенні її вимоги про зобов`язати ОСОБА_2 перебудувати самочинно збудовану двохповерхову прибудову згідно з вимогами пунктів 6.1.41, 15.2.2 ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» лише на підставі наданих відповідачем світлин про начебто усунення ним під час розгляду цієї справи в суді інженерно-технічних недоліків самочинного будівництва через облаштування даху снігоутримувачами, то колегія суддів їх відхиляє, оскільки ОСОБА_1 не доведено відповідними доказами порушення відповідачем саме цих вимог пунктів ДБН, такі порушення вимог ДБН не встановлено і Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області, та безпосередньо в судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачка ствердила, що на даний час відповідачем установлено на даху снігоутримувачі і з січня 2019 року повторних інцидентів зсуву снігу з покрівлі будівлі ОСОБА_2 не було.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків місцевого суду.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене апеляційний суд доходить висновку, що позивачка частково довела належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами свої вимоги, а саме в частині заподіяння їй матеріальної шкоди щодо пошкодження огорожі, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», заява № 4909/04, рішення ЄСПЛ від 10.02.2010, § 58).

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду лише з формальних міркувань. Недоліки вирішення місцевим судом даного спору носять характер формальних міркувань та не впливають на правильність і справедливість ухваленого судом першої інстанції рішення.

Доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а відтак апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Положеннями ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, на переконання апеляційного суду, оскаржене рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг слід віднести за рахунок апелянтів.

Керуючись статтями 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представниця адвокатеса Керита Мар`яна Василівна, та апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 28 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 серпня 2022 року.

Суддя-доповідачка

Судді