Провадження № 22-ц/812/932/22
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 грудня 2022 року м. Миколаїв

справа № 488/3598/20

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва, ухвалене 17 січня 2022 року під головуванням судді Чернявської Я.А., повний текст судового рішення складений цього ж дня,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 05 вересня 2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, на підставі якого остання отримала кредит у розмірі встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому був збільшений до 24 500 грн. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_1 погодилася, що заява позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, становлять між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Посилаючись на викладене та порушення відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до заборгованості за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, що станом на 21 вересня 2020 року складає 94533грн.56коп., з яких: 63 787 грн 83 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 14422грн.00коп. - заборгованість за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 16323 грн 73 коп. пеня.

Згодом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зменшило позовні вимоги: просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту в розмірі 63 787 грн 83 коп., заборгованість за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, в розмірі 14 422 грн .00 коп., а всього 78 209 грн.83 коп.

У відзиві на позов ОСОБА_1 зазначала, що у заяві позичальника відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг вона розуміла та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та пені. Також вказала, що в позовній заяві позивач зазначає, що кредитний ліміт збільшився до 24 500грн, при цьому просить стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 63787грн.83коп. Зазначала, що останнє використання кредитної картки для користування кредитними коштами було нею здійснено 21 червня 2017 року, після цього вона карткою не користувалась, жодного разу не знімала кошти в банкоматі, не розраховувалась у торговельних мережах. Також просила застосувати позовну давність.

У відповіді на відзив представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначав, що з власноруч підписаної ОСОБА_1 анкети-заяви від 05.09.2006 р. вбачається, що сторони при укладанні договору узгодили всі істотні умови, зокрема встановлено поточну проценту ставку у розмірі 3,00% (36,00% на рік). Відповідно до виписки по рахунку вбачається активне користування відповідачкою кредитним рахунком. ОСОБА_1 зверталася до Банку із заявою про перевипуск карти та здійснювала погашення заборгованості вже на перевипущену карту, що підтверджує факт її отримання відповідачкою. Щодо перевищення розміру тіла кредиту над розміром кредитного ліміту позивач зазначив, що відповідачка за допомогою кредитної картки скористалася сервісом "Миттєва розстрочка", яка надається держателям платіжних карток. Тривалість такого кредиту визначається кількістю платежів, яку обрав відповідач. Оскільки під час списання чергового щомісячного платежу по «Миттєвій розстрочці» відповідачем було використано всю суму кредитного ліміту, списання коштів здійснено за рахунок овердрафту, що і спричинило перевищення тіла кредиту над розміром встановленого кредитного ліміту.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.09.2006 року в розмірі 63 787 грн 83 коп. та 1 714 грн 39 коп. відшкодування судового збору. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Апелянт зазначала, що через сумнів у автентичності поданої позивачем анкети-заяви від 05.09.2006 року за її клопотанням ухвалою суду у позивача було витребувано оригінали письмових доказів, які так і не були надані позивачем Між тим, судом зроблено висновок про укладення договору на підставі копії зазначеної анкети-заяви, яка не повинна братись до уваги. Також зазначала, що суд констатує що у позивача були відсутні підстави для нарахування і для списання відсотків, але бере до уваги розрахунок позивача, де в тіло кредиту банком включено 74 150,78 грн на які також повторно було нараховано відсотки та включено до загальної суми заборгованості за тілом кредиту. Позивачем не зазначено який саме розмір кредиту було отримано відповідачем, лише зазначено що кредитний ліміт було збільшено до 24500 грн. З розрахунку заборгованості вбачається, що всього ОСОБА_1 перераховано на користь Банку 131 708 грн 11 коп., що майже в чотири рази перевищує суму кредиту.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - адвокат Шевченко А.О. - просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що відповідач з 05.09.2006 року користувалася кредитною карткою, при здійснені операції за рахунком здійснювалися платежі понад залишок коштів на рахунку, що згідно із ст. 1069 ЦК України свідчить про отримання кредиту відповідачем, до 01.06.2019 року ОСОБА_1 належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що вказує на прийняття умов договору надання банківських послуг в тому числі щодо процентної ставки, а тому вважає, що відсутні будь-які правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.

Згідно ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПРИВАТБАНК" не повернуті, а тому порушені права банку підлягають захисту шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а саме суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 63 787,83грн., і такі вимоги заявлені банком у межах позовної давності. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків згідно з ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції вважає, що позивачем не доведено узгодження сторонами з дотриманням передбаченої законом форми обов`язку відповідачки в разі прострочення понад 181 день строку погашення кредиту сплати процентів від суми неповернутого в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна"; 84,0% - для картки "Універсальна голд".

Проте не з усіма висновками суду першої інстанції можна погодитись.

Так, судом установлено і таке вбачається з матеріалів справи, що 05 вересня 2006 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 2 000 грн. з базовою процентною ставкою за користування кредитними коштами 3 % на місяць, шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі чого їй був відкритий картковий рахунок, видана платіжна картка «Універсальна».

У даній заяві відповідачкою зазначено, що вона ознайомлена і згодна з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які разом із заявою становлять між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі укладеного сторонами кредитного договору платіжні картки видавались ОСОБА_1 неодноразово: кредитна картка за № НОМЕР_1 була видана 11.07.2006 року терміном дії до 06/2015; кредитна картка за № НОМЕР_2 була видана 26.05.2014 року терміном дії до 026/2018; кредитна картка за № НОМЕР_3 була видана 23.01.2016 року терміном дії до 01/2020; кредитна картка за № НОМЕР_4 була видана 09.02.2018 року терміном дії до 09/2021.

Під час дії кредитного договору кредитний ліміт неодноразово збільшувався, з 07 червня 2017 року він становив 24 500 грн., що не заперечується ОСОБА_1 у поясненнях, наданих суду першої інстанції.

Частиною першою статті 627 ЦК України установлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 202, частини першої статті 626 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статей 629, 525, 612, 611 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно керувався тим, що згідно з наявними у справі доказами станом на час розгляду справи в суді зобов`язання за кредитним договором відповідачем належним чином не виконані.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77-ст.80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Верховний Суд у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 201/5527/16-ц, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц дійшов висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до виписки з особового рахунку ОСОБА_1 на підставі укладеного із позивачем договору вона користувалась кредитними коштами та частково здійснювала погашення заборгованості, проте несвоєчасно та не у повному обсязі.

Таким чином, надана банком виписка за картковими рахунками позичальника підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту.

На підставі належної оцінки зібраних у справі доказів суд першої інстанції установив, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав відповідачці кредит в обумовленій сумі, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача, тому дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредиту.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані Банком до суду Умов та правила надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, тим більш враховуючи, що ОСОБА_1 заперечувала факт її ознайомлення саме з цими Умовами та правилами.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, а тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду, від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17).

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору на умовах, зазначених в Умовах та правилах надання банківських послуг, з яких виходив позивач, розраховуючи заборгованість ОСОБА_1 , тоді як підписана відповідачкою Анкета-заява не містить таких умов кредитування як підвищення процентної ставки у разі прострочення повернення кредиту чи про встановлення відповідальності у вигляді неустойки.

Разом із тим, задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 63 787 грн. 83 коп., суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що такий розмір боргу за тілом кредиту був розрахований банком з урахуванням неузгоджених сторонами у належній форм умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що умовами укладеного сторонами кредитного договору була узгоджена базова процентна ставка в розмірі 3% в місяць, тобто, 36% на рік, про що зазначено у власноруч підписаній відповідачкою анкети-заяви.

Оригінал вказаної анкети-заяви було досліджено судом першої інстанції та він міститься у матеріалах справи (а.с. 127).

Справжність підпису ОСОБА_1 на даному документі не була спростована.

Враховуючи доведеність узгодження сторонами з дотриманням передбаченої законом форми конкретних умов кредитування щодо процентів за користування кредитними коштами в розмірі 36% на рік, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 37 886 грн 38 коп, тобто з урахуванням проведених відповідачкою платежів виходячи з процентної ставки у розмірі 36 % річних,

Відповідачкою існування заборгованості за тілом кредиту належними достатніми та переконливими доказами не спростовано, тоді як надана позивачем виписка з карткового рахунку є належним та допустимим доказом надання ОСОБА_1 кредитних коштів та наявності у неї заборгованості.

За такого аргументи апеляційної скарги щодо відсутності у ОСОБА_1 взагалі кредитної заборгованості перед банком - суперечать встановленим обставинам справи, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовна давність банком не була пропущена.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлена тривалість загальної позовної давності у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Анкета-заява позичальника ОСОБА_1 не містить встановленого графіку погашення кредиту, а також не встановлено кінцевого терміну погашення кредиту.

Оскільки надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг та не були підписані відповідачкою та, відповідно, вони не є частиною кредитного договору, укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , то не можна вважати, що сторонами були узгоджені умови кредитування щодо стороків погашення кредиту, зокрема щодо погодження сторонами строку кінцевого повернення кредитних коштів, який відповідає строкам дії виданих відповідачці карток.

Верховний Суд у постанові від 15 січня 2021 року у справі № 494/366/19 за подібними правовідносинами дійшов висновку, що у випадку коли сторонами не були узгоджені графік погашення кредиту та кінцевий термін його повернення то перебіг позовної давності починається з моменту останнього платежу позичальника по кредиту.

З виписки з особового рахунку ОСОБА_1 вбачається, що відповідачка періодично поповнювала картковий рахунок хоча і в недостатньому розмірі для повного погашення кредитної заборгованості, останній платіж вона внесла 26 квітня 2019 року, а з позовом до суду банк звернувся 25 жовтня 2020 року, тобто у межах загальної позовної давності.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини справи, що призвело до помилкового визначення розміру заборгованості ОСОБА_1 за тілом кредиту, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, в апеляційному порядку не оскаржувалось, а тому відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України його законність та обґрунтованість в цій частині апеляційним судом не перевірялась.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За такого також підлягає зміні і розмір стягнутих з відповідача судових витрат, понесених позивачем при подачі позову. Цей розмір визначається пропорційно задоволеним вимогам (40 %) та становить 841 грн. 00 коп.

Крім того, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь відповідачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до розміру її задоволення (59 %) - в розмірі 1 860 грн 57 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2022 року змінити, зменшивши розмір стягнутої заборгованості з 63 787 грн 83 коп. до 37886грн.38коп. (тридцять сім тисяч вісімсот вісімдесят шість гривень тридцять вісім копійок), а також зменшивши розмір стягнутого судового збору за позовну заяву з 1 714 грн 39 коп. до 841 грн 00коп. (вісімсот сорок одна гривня).

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 860 грн 57 коп. (одна тисяча вісімсот шістдесят гривень п`ятдесят сім копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 13 грудня 2022 року.