Справа № 689/2156/22
РІШЕННЯ

Іменем України

14.12.2022 року Ярмолинецький районний суд Хмельницької області -

головуючий - суддя Баськов М.М.

за участю:

секретаря судового засідання Грановської Д.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ярмолинці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

встановив:

В листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

На обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що йому на праві власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 . У даному будинку зареєстровані його дружина, син, а також колишня невістка ОСОБА_4 та її повнолітній син ОСОБА_5 . З листопада 2019 року відповідачі забрали з будинку усі свої речі та пішли проживати в будинок АДРЕСА_1 . Оскільки відповідачі не бажають добровільно змінити місце реєстрації, позивач просить суд в такий спосіб усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності нерухомим майном.

Позивач і його представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримлив за обставин, наведених в позовній заяві, пояснили, що колишня невістка позивача ОСОБА_4 була зареєстрована в його будинку по АДРЕСА_1 . Шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 було розірвано. З листопада 2019 року відповідачі пішли проживати в будинок АДРЕСА_2 . На даний час син позивача зареєстрував шлюб з іншою жінкою.

Відповідачі, які у встановленому порядку були оповіщені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву до суду не подали.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 підтримав, пояснив, що з ОСОБА_4 у них спільних дітей немає, зараз він одружений з іншою жінкою.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачів на підставі наявних доказів по справі.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 20.04.2001, зареєстрованим в реєстрову книгу №1 за №220 (а.с. 8).

У вказаному будинку, крім позивача, зареєстровані: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - дружина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - не родичка, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - не родич.

ОСОБА_4 , яка є колишньою невісткою позивача, і її син ОСОБА_5 в листопаді 2019 року залишили місце реєстрації і не проживають там по сьогоднішній день, пішли проживати в будинок АДРЕСА_2 .

Дані обставини підтверджуються: довідкою Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області №333 від 31.10.2022 про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, згідно якої ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані, але не проживають (а.с. 12); актом обстеження №334 від 31.10.2022, згідно якого комісією в складі старости села ОСОБА_7 , депутата сільської ради ОСОБА_8 і сусідів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 31.10.2022 було проведено обстеження проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , перевіркою встановлено, що останні не проживають за вказаною адресою терміном більш як один рік; ОСОБА_5 проживає по АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 на території старостату не проживає (а.с. 13).

Крім того, допитані в суді як свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підтвердили, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не проживають у будинку позивача з осені 2019 року. ОСОБА_4 поїхала в Італію, а її син ОСОБА_5 проживає по сусідству на тій же вулиці, вони там купили будинок.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року № 3477-IV визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї (далі Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У спірних правовідносинах права позивача, як власника житлового будинку, захищені статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Статтею 156 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Таким чином, право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 05.11.2014 у справі № 6-158цс14 та від 16.11.2016 у справі № 6-709 цс16.

Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення (постанова ВС від 09.12.2020 у справі № 209/2642/18).

У постановах Верховного Суду України від 15.05.2017 у справі № 6-2931цс16, від 29.11.2017 у справі № 753/481/15-ц (провадження № 6-13113цс16), від 09.10.2019 у справі № 695/2427/16-ц (провадження № 61-29520св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 відсутні без поважних причин у житловому будинку за АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , понад один рік, а тому вони є такими, що втратили право на користування вказаним житлом.

Судові витрати на користь позивача з відповідачів не стягуються за клопотанням позивача.

На підставі ст. 317, 383, 391, 405 ЦК України, керуючись ст. 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право користування житловим будинком за АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя М.М.Баськов