Провадження № 2-др/127/39/22
07.06.2022 Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Короля О.П.,
секретаря Обертун Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітнього сина,
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.05.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено, а зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини залишено без задоволення.

26.05.2022 року представник позивача-відповідача ОСОБА_1 подала до суду заяву про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача-відповідача ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача-позивача ОСОБА_2 на її користь понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в сумі 23400,00 гривень, розмір яких аргументувала, посилаючись на звіт (акт надання послуг від 23.05.2022р.).

Представник відповідача заперечила щодо стягнення з відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу, про що подала заперечення від 07.06.2022 року. Вважає, що судові витрати слід залишити за ОСОБА_1 , тому що її представники зловживають процесуальними правами і спір виник внаслідок неправильних дій сторони - позивача ОСОБА_1 .

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі і в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням суду від 23.05.2022 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини в повному обсязі, в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 судом відмовлено.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

06.07.2021 року між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Дестра» укладено договір про надання юридичної (правничої) допомоги №28/21, на підставі якого 08.07.2021 року адвокатом Брилянт І.О. було видано ордер № 184308.

Згідно з Єдиним реєстром адвокатів України Брилянт І.О. є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 000277, виданого 31.08.2018 р.

У позові позивачем було наведено орієнтовну суму судових витрат, зокрема на професійну правничу допомогу 18 000,00 гривень.

26.05.2022 р. представником позивача надано суду звіт (акт надання послуг від 23.05.2022 року) з описом послуг та розрахунком їх вартості, а також квитанцію до прибуткового касового ордера б/н від 23.05.2022 року на суму 15 000 грн.

Відповідно до звіту (акту надання послуг) №160/22 від 23.05.2022 року у зв`язку із розглядом справи №127/18080/21 у період з 06.07.2021 року по 23.05.2022 року ОСОБА_1 надано правничу допомогу на суму 23 400 грн.

Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Натомість положеннями п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України врегульовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Вищевказане узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 03.10.2019 р. по справі № 922/455/19.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Представник відповідача-позивача Дерев`янчука Д.О. просила залишити витрати на правничу допомогу за ОСОБА_1 , тому що, звернувшись до фахівця в галузі права вона мала б отримати якісну, професійну, сумлінну правничу допомогу, наслідком якого є якнайшвидший та позитивний результат для клієнта. Натомість АО «Дестра» замість подання заяви про видачу судового наказу (що давало реальну законну підставу розглянути заяву протягом п`яти днів з дня її надходження), штучно породило спір між сторонами, якого власне не існувало до звернення з цим позовом. Вважає, що обраний АО «Дестра» спосіб захисту свого клієнта та подальші дії щодо реалізації такого способу суперечать принципам компетентності та добросовісності (доброчесності), дотримання яких вимагає від адвоката знання відповідних норм права, наявність необхідного досвіду їх застосування, досконалість в урахуванні всіх обставин, що стосуються доручення клієнта та можливих правових наслідків його виконання.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене положеннями ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормовано ч. 2 ст. 141 ЦПК України і також визначені положеннями частин 4, 5, 9 ст. 141 ЦПК України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення ЦПК України, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 23400,00 гривень є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на те, що справа є незначної складності.

Приймаючи до уваги те, що стягнення з відповідача витрат у заявленій сумі 23400 грн. буде суперечити принципу розподілу таких витрат, суд, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, дійшов висновку про стягнення з відповідача-позивача ОСОБА_2 на користь позивача-відповідача ОСОБА_1 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Решту витрат, на переконання суду, належить залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 246, 263-265, 270 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 10000 грн.

В задоволенні решти вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного додаткового рішення суду.

Учасник справи, якому повне додаткове рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на додаткове рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.

Повне додаткове рішення суду складено 08.06.2022 р.

Відомості про учасників справи :

Позивач-відповідач ОСОБА_1 (місце проживання : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач-позивач ОСОБА_2 (місце проживання : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя