н/п 2/490/1881/2021

Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

Головуючого судді- Черенкової Н.П.,

При секретарі- Романовій К.Т.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії щодо взяття на квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов,-

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 2019 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Відділу обліку та розподілу житла Миколаївської міської ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 серпня 2020 року звернувся до Миколаївського міського голови з заявою про зарахування його на квартирний облік при виконавчому комітеті Миколаївської міської ради для поліпшення житлових умов. Заяву скеровано до відділу обліку та розподілу житла Миколаївської міської ради. Рішенням виконавчого комітету міської ради від 23 вересня 2020 року № 845 відмовлено позивачу у поставленні на квартирний облік у зв`язку із відсутністю підстав, передбачених ст. 34 ЖК України, п.13 Правил обліку громадян, п.1 постанови №4 виконкому Миколаївської обласної та президії обласної ради профспілки від 23.01.1992 р. Вказував, що під час прийняття рішення порушені вимоги ст. 19 Конституції України, вимоги ст.ст. 34,36,37,38 ЖК України, Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Україні.

При цьому надав документи, що передбачені визначеним вичерпнимпереліком, та розраховував , що є всі підстави для взяття на квартирний облік, оскільки відсутність будь-якого житла та проживання в ньому, позивач залишається особою, не захищеною Конституцією.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив :1) визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23.09.2020 року № 845 в частині відмови взяття на квартирний облік; 2)зобов`язати Миколаївську міську раду повторно розглянути на засіданні виконавчого комітету заяву про зарахування на квартирний облік від 23.09.2020 року.

РУХ СПРАВИ

Протоколом автоматизованого розподілу справи від 09.11.2020 року дана справа передана на розгляд судді Черенковій Н.П., та отримана останньою 16.11.2020 року.

Після отримання відповіді з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання позивача 08.12.2020 року, на підставі вимог ст.ст. 27,187 ЦПК України, ухвалою від 08.12.2020 року дана позовна заява залишена без руху.

На виконання ухвали, позивачем 11.01.2021 року надана позовна заява у новій редакції, у якій вимоги та підстави позову ОСОБА_1 залишив без змін.

Ухвалою від 14.01.2021 року відкрито загальне позовне провадження та справу призначено до підготовчого судового засідання на 12.04.2021 року.

10.03.2021 року від Виконавчого комітету Миколаївської міської ради надійшов відзив, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, пославшись на таке.

Згідно п.1 Постанови виконкому Миколаївської обласної ради та президії облпрофспілки №4 від 23.01.1992 року потребуючими поліпшення житлових умов визнаються особи, які забезпечені житловою площею в місті не більше ніж 7 кв.м. на одну особу.

Під час перевірки наданих позивачем документів було з`ясовано, що він не є таким, що потребує поліпшення житлових умов.

Виходячи із приписів ст.ст. 34,127 ЖК України, пп.6 п.13 Правил,виключно факт реєстрації місця проживання в гуртожитку, неможе бути підставою для визнання особи такою, що потребує поліпшення житлових умов та постановки на квартирний облік.

Відповідно п.5 ст. 34 ЖК України, потребуючими поліпшення житлових умов визнаються особи, які проживають тривалий час за договором найму ( оренди) в будинках, квартирах, що належать громадянам на праві приватної власності. Пп.15 п.13 Правил дана підстава має уточнення, а саме: які проживають не менше 5 років за договором оренди, найму.

Між тим, договір позички житлового приміщення заключений 01.01.2020 року.

Окрім того, відповідно до наданого договору він користується житловою кімнатою площею 11,9 кв.м.

З наданих позивачем документів вбачається, що він зареєстрований у гуртожитку без права проживання на житлову площу, а оскільки заключив договір позички житлового приміщення, то не міг проживати у гуртожитку.

При цьому, виконкомом враховано, що ОСОБА_1 до свого навчання та реєстрації у гуртожитку під час навчання, був зареєстрований у житлі своєї матері- ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 . Дана квартира складається із 6 кімнат, житловою площею 104, 8 кв.м.

При цьому, ст. 71 ЖК України встановлює порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами, в тому числі тимчасового виїзду з постійного місця проживання у зв`язку з навчанням.

За такого, позивач мав право на повернення до житла- квартири АДРЕСА_1 .

За такого, відповідач правомірно відмовив ОСОБА_1 у задоволенні його заяви про зарахування на квартирний облік для поліпшення житлових умов.

При цьому, представник вказав,що відповідно до приписів ч.2 ст. 48 ЦПК України, позивачем та відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава.

Відповідно до п.1.4 Положення про відділ обліку та розподілу житла, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 23.02.2017 року за № 16/32, відділ не є юридичною особою та не може бути відповідачем по даній справі.

За заявою сторін, підготовче судове засідання відкладено на 17.05.2021 року. При цьому, ухвалою суду від 12.04.2021 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Родіонової В.Є., та витребувано у Виконавчого комітету Миколаївської міської ради заяву ОСОБА_1 з додатками про зарахування його на квартирний облік.

Слухання справи відкладено із-за невиконання ухвали суду на 29.06.2021 року.

02.06.2021 року представником відповідача направлені документи.

Ухвалою суду від 29.06.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового засідання на 07.09.2021 року.

У зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті, слухання справи відкладено на 08.12.2021 року.

Ухвалою суду від 08.12.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до відділу обліку та розподілу Миколаївської області залишені без розгляду за клопотанням представника позивача- адвоката Родіонової В.Є., та слухання справи відкладено на 17.03.2022 року.

Слухання справи не одноразово відкладалось з різних причин.

До судового засідання 12.12.2022 року сторони не з`явились, просили про розгляд справи у їх відсутності.

Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст.223 ЦПК України.

Фіксація процесу у відповідності до ст. 247 ЦПК України не проводилась.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 06.09.2013 року був зареєстрований у кв. АДРЕСА_1 , яка складається із 6 кімнат, житловою площею 104,8 кв.м, та зареєстрована за його матір`ю ОСОБА_3 .

14.08.2015 року ОСОБА_1 був знятий з обліку та зареєстрований 09.09.2015 року у гуртожитку по АДРЕСА_2 , у зв`язку із навчанням у Національній Академії внутрішніх справ України.

Після закінчення навчання знявся з місця реєстрації 03.07.2019 року та повернувся до м. Миколаєва для проходження служби.

Наказом від 29.07.2019 року Головного Управління Національної поліції Миколаївської області призначено інспектором вибухотехнічного відділу ГУНП в Миколаївській області.

10.09.2019 року зареєстрований у гуртожитку по АДРЕСА_3 .

З 21.10.2019 року, ОСОБА_1 перебуває в списках осіб, бажаючих отримати житло на умовах пільгового фінансового лізингу ГУНП в Миколаївській області.

01.01.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заключений Договір позички житлового приміщення: кв. АДРЕСА_4 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

17.08.2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою на ім`я міського голови щодо зарахування його на квартирний облік для поліпшення житлових умов.

Вказана заява була розглянута 23 вересня 2020 року та рішенням за № 845 виконавчого комітету Миколаївської міської ради було відмовлено ОСОБА_1 у постановці на квартирний облік у зв`язку з відсутністю підстав, зазначених у ст. 34 ЖК України, п.13 правил обліку громадян, п.1 постанови №4 виконкому Миколаївської обласної ради та президії обласної ради профспілок від 23.01.1992року.

За ст. 34 ЖК України, потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:1)забезпечені жилою плошею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановленому Радою Міністрів УРСР і Українською республіканською радою професійних спілок;2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним та технічним вимогам;3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї;4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму ( оренди) в будинках ( квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках, а також з інших підстав, передбачених законодавством.

Згідно п.1 Постанови виконкому Миколаївської обласної Ради та президії обласної Ради профспілок від 23.01.1992 року № 4 "Про правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень" встановлено мінімальний розмір жилої площі на кожного члена сім`ї - 7.0 кв. м.

Під час перевірки наданих позивачем документів було з`ясовано, що за ОСОБА_1 на підставі ст. 71 ЖК України зберігалось право проживання адресою АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності його матері ОСОБА_2 , та яка складається із 6 кімнат, житловою площею 104,8 кв.м. При цьому, ОСОБА_1 штучно погіршив житлові умови, зареєструвавшись у гуртожитку без права на проживання,заключив договір позички житлового приміщення із родичкою ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_4 на кімнату, площею 11.9 кв.м., та з 21.10.2019 року перебуває в списках осіб, які бажають отримати житло на умовах пільгового фінансового лізингу ГУНП в Миколаївській області, а тому відсутні підстави для постановки на квартирний облік.

Гуртожитками є спеціально побудовані чи переустатковані для цих цілей житлові будинки, що використовуються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи чи навчання ( ч.1 ст. 127 ЖК України).

За такого, гуртожитки ( в розумінні підстав для взяття на квартирний облік) призначені для тимчасового проживання і жителі гуртожитку мають у спільному користуванні всі види благоустрою, тобто, особи повинні саме проживати у кімнаті гуртожитку, а не лише мати реєстрацію місця проживання, тоді як ОСОБА_1 зареєстрований у гуртожитку по АДРЕСА_3 без права на проживання.

За такого, виключно факт реєстрації місця проживання в гуртожитку не можде бути підставою для визнання особи такою, що потребує поліпшення житлових умов та постановки на квартирний облік.

Відповідно до п.5 ст. 34 ЖК України, потребуючими поліпшення житлових умов визнаються особи, які проживають тривалий час за договором найму ( оренди) в будинках 9 квартирах). Що належать громадянам на праві приватної власності.

Між тим, в п.п.5 п.13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в УРСР, затверджених постановою РМ УРСР та Укрпрофради № 470 від 11.12.1984 року, передбачено уточнення, а саме: які проживають не менше 5 років за договором найму.

Таким чином, для застосування даної норми необхідно проживати в будинку( квартирі), що належить громадянину на праві приватної власності 5 та більше років.

Між тим, на час звернення з даною заявою про постановку на квартирний облік, ОСОБА_1 проживав у кімнаті площею 11,9 кв.м лише 8 місяців( згідно договору від 01.01.2020 року).

ПОЗИЦІЯ СУДУ, НОРМИ ПРАВА ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ.

Відповідно достатті 263 ЦПК України, судове рішення має грунтуватись на засадах верховенства права, бути законним та обгрунтованим. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 60 Житлового кодексу Української РСР постановою Ради Міністрів УРСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 №470 затверджені Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР (далі: Правила). Ці Правила регулюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов (квартирний облік), і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання.

Квартирний облік здійснюється, як правило, за місцем проживання громадян у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Відповідно до визначення, наданого у статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Місце проживання відповідно до цього Закону підтверджується реєстрацією. Відповідно до статті 3 Закону, реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Облік громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і у виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання. Громадяни самостійно здійснюють право на одержання жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду з настанням повноліття, тобто після досягнення вісімнадцятирічного віку, а такі, що одружилися або влаштувалися на роботу в передбачених законом випадках до досягнення вісімнадцятирічного віку, - відповідно з часу одруження або влаштування на роботу. Інші неповнолітні (віком від п`ятнадцяти до вісімнадцяти років) здійснюють право на одержання жилого приміщення за згодою батьків або піклувальників. Діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, які досягли 16 років, а також особи з їх числа беруться відповідними органами місцевого самоврядування на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за місцем їх походження або проживання до влаштування в сім`ї громадян, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Потребуючі поліпшення житлових умов члени житлово-будівельних кооперативів, громадяни, які мають жилий будинок (частину будинку), квартиру у приватній власності, та інші громадяни, що проживають у цих будинках (частинах будинків), квартирах, забезпечуються жилими приміщеннями на загальних підставах. На квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також зареєстровані у даному населеному пункті.

У статті 34 Житлового кодексу України зазначається перелік підстав визнання громадян потребуючими поліпшення житлових умов, наявність яких надає право бути прийнятими на квартирний облік. Деталізуються положення статті 34 Житлового кодексу України у Правилах обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР.

Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:

1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської іСевастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами;

Згідно із пунктом 1 постанови виконкому Миколаївської обласної ради народних депутатів та президії обласної ради профспілок від 23.01.1992 № 4 встановлено рівень жилої площі на одну особу, що визначає потребу в поліпшенні житлових умов, у розмірі 7 і менше квадратних метрів. Рівень забезпеченості жилою площею визначається шляхом розподілу розміру житлової площі, що займає особа або сім`я на число членів сім`ї (у тому числі колишніх членів сім`ї), що спільно проживають.

2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам. Перелік випадків, коли жилі будинки (жилі приміщення) вважаються такими, що не відповідають санітарним і технічним вимогам, визначається Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством охорони здоров`я УРСР і Держбудом УРСР; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Мністерством охорони здоров`я УРСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок. Порядок видачі медичних висновків зазначеним хворим встановлюється Міністерством охорони здоров`я УРСР; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають не менше 5 років за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках; 7) які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім`ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати); 8) громадяни, які проживають у комунальних чи невпорядкованих стосовно умов даного населеного пункту квартирах: особи, які належать до інвалідів війни; особи, на яких поширюється чинність стаття 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" , Герої Радянського Союзу, Герої Соціалістичної Праці, особи, нагороджені орденами Слави, Трудової Слави, "За службу Батьківщині у Збройних Силах СРСР" усіх трьох ступенів; учасники бойових дій та учасники війни; працівники, які тривалий час (не менше 15 років) сумлінно пропрацювали на одному підприємстві, в установі, організації ( пункт 14 Правил).

Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 9 ЖК Української РСРпередбачено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Позивачем не надано суду доказів наявності підстав для постановки на квартирний облік, та порушення вимог діючого законодавства при постановленні рішення від 23.09.2020 року за № 845.

За такого, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Керуючись статтями 3-5,10,13,74-86,263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 23.09.2020 року за № 845 та зобов`язання про зарахування на квартирний облік від 23.09.2020 року- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Повний текст рішення виготовлений 12 грудня 2022 року.

Суддя: Н.П. Черенкова.