У Х В А Л А

21 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 556/1797/21

провадження № 61-12199ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 грудня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вараської міської ради Рівненської області, Виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: відділ майна комунальної власності міста Вараш, Служба у справах дітей Вараської міської ради, про надання житла,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вараської міської ради Рівненської області (далі - Міська рада), Виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області (далі - Виконавчий комітет) про надання житла.

В обґрунтування позову зазначила, що її сім`я перебуває на квартирному обліку за місцем проживання.

З 04 грудня 2003 року вона включена до списку осіб, які користуються правом першочергового поліпшення житлових умов.

У 2004 році сім`ї ОСОБА_1 , у складі п`яти осіб, надано двокімнатну квартиру, житловою площею 27,7 кв. м. Станом на 2021 рік її сім`я складається з восьми осіб різної статі. Виконавчий комітет прийняв рішення від 27 серпня 2020 року № 209 «Про включення до списку осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень ОСОБА_1 ». Позивачка включена до списку осіб з правом позачергового одержання жилих приміщень, проте на час звернення до суду з позовом житлове приміщення їй не надано. Вважає, що відповідно до пункту 12 частини першої статті 11 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» її сім`я з восьми осіб має право на позачергове отримання квартир або садибних (одноквартирних) жилих будинків із житлового фонду соціального призначення.

Згідно із статтею 46 Житлового кодексу України (тут і далі назва в редакції Закону № 2215-IX від 21 квітня 2022 року) поза чергою жиле приміщення надається сім`ям, які мають п`ятьох і більше дітей. Квартира, в якій мешкає сім`я позивачки, не відповідає вимогам щодо норми жилої площі. Норма жилої площі відповідно статті 47 Житлового кодексу України становить 13,65 кв. м на одну особу. Тобто мінімальна норма жилої площі на її сім`ю повинна бути не меншою 109,2 кв. м. Незабезпечення сім`ї позивачки позачергово жилою площею обмежує конституційні права її дітей. Вважає, що її житлові права порушено внаслідок бездіяльності відповідачів, тому просила зобов`язати Міську раду та Виконавчий комітет позачергово забезпечити сім`ю позивачки впорядкованим житлом відповідно до норм житлової площі та санітарно-технічних норм.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 грудня 2021 року, залишене без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року, відмовлено в позові.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачка має право на позачергове отримання житла як багатодітна сім`я, проте своє право вона може реалізувати після забезпечення житлом осіб, які на час прийняття рішення, включені до списку Виконавчого комітету та перебувають у цьому списку в черзі перед позивачкою та мають такі ж самі житлові права.

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 грудня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом позову у цій справі є вимога немайнового характеру про надання житла.

Зазначена справа не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи вищевикладене, справа є незначної складності та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, і не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до «Загальних положень» цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України, є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані ОСОБА_1 рішення судів попередніх інстанцій ухвалені у малозначній справі, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 грудня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вараської міської ради Рівненської області, Виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: відділ майна комунальної власності міста Вараш, Служба у справах дітей Вараської міської ради, про надання житла відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко