КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/5627/15-ц
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Коцюрби О.П., Білич І.М.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року з урахуванням ухвали того ж суду від 26 лютого 2020 року у складі судді Белоконної І.В.,

за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк «Укргазбанк», приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Тетяна Леонідівна, ОСОБА_1 про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню у справі за позовом публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся у суд із заявою, в якій просив:

- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 756/5627/15-ц, виданий 23.12.2015 Оболонським районним судом м. Києва, про: у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 08/07/840 від 27 липня 2007 року в сумі 105 912 доларів США заборгованості по кредиту та процентах, 105 008 грн пені, та 32 895 грн 30 коп. комісії перед АКБ «Укргазбанк», звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 22.06.2010 Сєтак В.Я., приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу за № 6878, шляхом продажу з прилюдних торгів з початковою ціною продажу предмета іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

- визнати таким, що не підлягає виконанню повністю виконавчий документ № 756/5627/15-ц, провадження № 2/756/3476/15ц, виданий 18.10.2018 Оболонським районним судом м. Києва про: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27 липня 2007 року № 08/07/840 у сумі 105 912,90 доларів США за тілом кредиту та процентами, 105 008 грн. 80 коп. пені, та 32 895 грн. 30 коп. комісії перед ПАТ АБ «Укргазбанк» звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 22 червня 2010 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. та зареєстрованого за реєстровим № 6878, шляхом продажу з прилюдних торгів з початковою ціною продажу предмета іпотеки у розмірі 730 300 грн.

Заяву обґрунтовано тим, що державним виконавцем відкрито декілька виконавчих проваджень в одній справі, але за виконавчими листами, виданими в різний час на одне й те саме боргове зобов`язання. При цьому, на час подання цієї заяви борг за кредитним договором вже не існує, оскільки строк пред`явлення виконавчих листів до примусового виконання сплив.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 11.02.2020 в задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року виправлено описку, допущену судом в ухвалі Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року, а саме друге речення сьомого абзацу четвертої сторінки тексту ухвали викладено в наступній редакції: "Тобто виконавчий лист від 23.12.2015 підлягав поверненню до суду, який його видав, а виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08.09.2015 має здійснюватися на підставі виконавчого листа від 18.10.2018, а відтак підстави для твердження про наявність двох виконавчих листів у одній і тій же справі з того ж самого питання відсутні".

Не погоджуючись з ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 11.02.2020, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яка постановою Київського апеляційного суду від 16.07.2020 залишена без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 11.02.2020 року оскаржила ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому просить її скасувати та задовольнити заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Зазначено, що оскаржувана ухвала зачіпає її права та інтереси з огляду на те, що у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у іпотекодавця відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку» виникає право на повторне пред`явлення до неї вимог про стягнення боргу на користь ОСОБА_2 при тому, що строк на виконання первісного рішення про стягнення боргу за договором кредиту, в рахунок погашення якого надалі й було звернуто стягнення на предмет іпотеки та судом видані виконавчі листи вже сплив.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Т.Л. просила ухвалу районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу доводи якої є необґрунтованими без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши представника позивача, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає її такою, що не підлягає задоволенню.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час якого, судом повідомлялися належним чином, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як убачається з матеріалів справи, 27 лютого 2007 року між ПАТ "АБ "Укргазбанк" та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, який забезпечений договором іпотеки від 27 лютого 2007 року, укладеним між банком та ОСОБА_1 , за умовами якого банківській установі в іпотеку передано майнові права за договором від 09 серпня 2006 року про участь у фонді фінансування будівництва "Столиця - 1" виду А, укладеним між ОСОБА_1 , та ТОВ "КБ "Столиця", на двокімнатну кв. АДРЕСА_1 (а.с. 19-22 т.1).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 червня 2011 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ "АБ "Укргазбанк" стягнуто заборгованість за кредитним договором та в рахунок її погашення звернено стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну кв. АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності (а.с. 26-32 т.1).

28 січня 2016 року відділом державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 10 лютого 2012 року № 2-685, виданого на виконання зазначеного судового рішення, а 10 грудня 2018 року цей виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі заяви останнього.

Встановлено, що у період розгляду справи ОСОБА_3 відчужила предмет іпотеки на користь ОСОБА_2 з огляду на що ПАТ "АБ "Укргазбанк" звернулося з відповідним позовом до нього.

08 вересня 2015 року Оболонський районний суд м. Києва ухвалив рішення, яким у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27 лютого 2007 року звернув стягнення на предмет іпотеки, а саме: кв. АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22 червня 2010 року (а.с. 120-124 т.1).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року резолютивну частину рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року змінено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27 лютого 2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - кв. АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 22 червня 2010 року, шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною продажу предмета іпотеки у розмірі 730 300 грн (а.с.117-121 т.2).

23 грудня 2015 року Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 756/5627/15-ц на виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 та передано його на виконання до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва (а.с. 190-191 т.3).

03 грудня 2018 року Оболонський районний суд м. Києва задовольнив скаргу ОСОБА_2 на неправомірні дії державного виконавця в частині неповернення виконавчого документа до суду, який його видав (а.с. 100-102 т.3).

З метою виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року з урахуванням змін, внесених рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року (яким змінено та викладено в новій редакції резолютивну частину рішення суду першої інстанції) Оболонським районним судом м. Києва 18 жовтня 2018 року видано новий виконавчий лист № 2/756/3476/15 та передано його для виконання приватному виконавцю.

За даними Єдиного реєстру боржників та Автоматизованої системи виконавчого провадження відносно ОСОБА_2 відкрито лише одне виконавче провадження N 58361602. Виконавчі провадження, відкриті раніше в Оболонському РВДВС м. Києва, є завершеними згідно з постановами про закінчення виконавчих проваджень № 49973973 та № 49973904.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 районний суд виходив з того, щощо відсутні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконання, оскільки спірні виконавчі листи не є такими, що видані помилково та з матеріалів справи не випливає, що обов`язок боржника відсутній повністю або частково.

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, колегія суддів виходить із такого.

У частинах першій, третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до вимог частини першої, другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення.

Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11, провадження № 61-45337св18.

Убачається, що після зміни апеляційним судом резолютивної частини рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08.09.2015 було видано виконавчий лист № 2/756/3476/15 який було передано на виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Т.Л. у зв`язку з чим останньою 12.02.2019 було відкрито виконавче провадження № 58361602 для виконання вимог суду.

Установлено, що ОСОБА_2 в апеляційному порядку було оскаржено ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11.02.2020, яку ухвалою Київського апеляційного суду від 16.07.2020 було залишено без змін.

В якості підстави для своєї заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, яку просить задовольнити ОСОБА_1 , заявник вказував на відсутність боргу у зв`язку з тим, що стягувачем було пропущено строк для пред`явлення такого виконавчого листа до виконання, що з точки зору заявника припиняє саме зобов`язання.

Разом з тим, відповідно до справи, ОСОБА_2 раніше звертався у суд з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню з підстав наявності на виконанні двох виконавчих листів про стягнення одного й того самого боргу, що на його думку призводить до подвійного стягнення й таке твердження було предметом судового дослідження й оцінки в ухвалі Оболонського районного суду м. Києва від 17.10.2019 з урахуванням ухвали того ж суду від 26.02.2020, та постанові Київського апеляційного суду від 21.01.2020, якою ухвалу суду залишено без змін (а.с.234-239 т.4 192-194 т.5).

Окрім цього, указаними судовими рішеннями у відповідності до інформації з Єдиного реєстру боржників та автоматизованої системи виконавчого провадження визнано доведеним перебування на примусовому виконанні одного виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду від 08.09.2015.

Також підлягає до врахування наступне.

Підстави для припинення зобов`язання передбачені главою 50 ЦК України. Зокрема ч. 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виключно на підставах, встановлених договором або законом. При цьому припинення зобов`язання у зв`язку із сплином строку пред`явлення виконавчого документу до виконання чинним законом не передбачена. Даний строк регулює лише термін, протягом якого стягувач має право ініціювати процедуру примусового виконання, і його пропуск може призвести лише до втрати можливості примусити боржника виконати свій обов`язок за встановленою законом процедурою.

В той же час пропуск такого строку не припиняє самого зобов`язання, а виконання боржником зобов`язання в добровільному порядку після спливу строку допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу.

Аналогічної позиції дійшов й Верховний Суд у ряді постанов, зокрема від 11.09.2019 у справі № 201/13602/16-ц; від 06.03.2019 у справі № 753/32377/15-ц; від 15.05.2017 у справі № 6-786цс17, в яких хоча й досліджувалося припинення зобов`язання у зв`язку з пропуском строку позовної давності, однак які через схожість правової конструкції можуть бути використані й у даній справі.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що припинення боргу у зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого листа до виконання не ґрунтується на положеннях закону, відтак жодним чином не може обґрунтовувати наявності передбачених законом підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Окремо звертає увагу колегія суддів апеляційного суду і на те, що судом першої інстанції при вирішенні даної справи були детальним чином досліджені твердження заявника щодо того, чи взагалі в даній справі стягувачем було пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно вимог ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання. У разі повернення виконавчого документа стягувачу строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Наведена норма врегульовує питання й у даних правовідносинах, а посилання заявника щодо наявності підстав вважати строк пред`явлення спірних виконавчих документів до виконання таким, що був пропущений, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

За таких умов суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що відсутні підстави до застосування ч. 2 ст. 432 ЦПК України.

Не приймає колегія суддів й доводів апеляційної скарги, щодо того, що оскаржувана ухвала зачіпає її права та інтереси з огляду на те, що у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у іпотекодавця відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку» виникає право на повторне пред`явлення до неї вимог про стягнення боргу на користь ОСОБА_2 .

Вказані доводи є безпідставними, оскільки в оскаржуваній ухвалі чітко вказано, що виконавчий лист від 23.12.2015 підлягав поверненню до суду, який його видав, а виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08.09.2015 має здійснюватися на підставі виконавчого листа від 18.10.2018 у якому боржником є ОСОБА_2 , а не скаржниця.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності передбачених законом підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 та вважає, що доводи апелянта не обґрунтовують наявності підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: