РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Соломон О.М.,

за участі

представника позивача: ОСОБА_4.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

07 вересня 2022 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в розмірі 127 021,88 грн.; моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.; штрафні санкції - пеня в розмірі 18 121,36 грн., 1 171,92 грн. - три відсотки річних, 5 045,48 грн. - сума збитків від інфляції.

Вимоги позову обгрунтовані тим, що 05.01.2022 року внаслідок порушень ПДР України третьою особою, скоєно наїзд на пішохода - позивача внаслідок чого вона отримала тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.07.2022 року, який набрав законної сили 23.08.2022 року, затверджено угоду про визнання винуватості та ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 роки.

Як зазначає позивач, вона проходила тривале лікування та витратила грошові кошти в сумі 127 021,88 грн.

Оскільки цивільна відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», позивач звернулась до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, однак листом від 19.08.2022 року позивачу відмовили у виплаті страхового відшкодування вважаючи, що ОСОБА_2 в повному обсязі компенсував завдану внаслідок ДТП шкоду, про що вказано у вироці суду.

Позивач не погоджується із відмовою страхової компанії та зазначає, що зазначене у вироку суду не є встановленою обставиною, оскільки суд не перевіряв розмір відшкодування, а незаявлення цивільного позову в межах кримінального провадження не свідчить про повне відшкодування шкоди, яке в даному випадку покладено на ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в межах страхового ліміту.

Як зазначає позивач, на підставі положень ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач має сплатити моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн., що становить 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

На підставі положень статті 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», починаючи з 21.05.2022 року (оскільки заява про виплату страхового відшкодування подана 20.02.2022 року) має бути стягнуто пеню в сумі 18 121, 36 грн.

Крім того, на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки відповідач несвоєчасно здійснив виплату страхового відшкодування, починаючи з 21.05.2022 року по 05.09.2022 року позивач просить стягнути 3% річних в сумі 1 171,92 грн. та за період з 01.06.2022 року по 31.07.2022 року інфляційні збитки в сумі 5 045,48 грн.

06.10.2022 року до суду надійшов відзив ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на заявлені вимоги в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. Представник зазначає, що в лютому 2022 року на електронну адресу відповідача надійшла заява представника ОСОБА_1 про настання страхової події та з вимогою виплатити страхове відшкодування - витрати на лікування потерпілої. У відповідь на дане повідомлення представнику було запропоновано надати документи що підтверджують обставини події та розмір збитків.

Крім інших документів страховій компанії було надано копію вироку суду та в мотивувальній частині якого зазначено: «Потерпіла ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердила, що надала згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості між стороною обвинувачення та ОСОБА_2 . Вважає за можливе призначення судом покарання, яке зазначене в угоді. Вказала, що ОСОБА_2 відшкодував завдану шкоду у повному обсязі, а тому претензій до нього немає, цивільний позов не заявляла». Таким чином потерпіла визнала факт що за подією, яка сталася 05.01.2022 року шкода їй була відшкодована в повному обсязі особою, яка винна в ДТП. До страховика не були подані жодні документи або інші докази чи інформація, яка свідчить про розмір та характер відшкодування їй шкоди, винною особою. Такі виплати жодним чином зі Страховиком погоджені не були.

Представник зазначив, що зазначені у вироку обставини є преюдиційними та підтверджують факт отримання позивачем повного відшкодування понесених витрат та відсутність претензій за зазначеним ДТП.

В той же час представник не заперечувала факт укладення договору між ними та ОСОБА_2 ; факту дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 05.01.2022 року та спричинення шкоди життю та здоров`ю позивача.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

В судовому засіданні представник позивача та позивач заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Позивач в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 не відшкодував їй матеріальну шкоду, спричинену внаслідок ДТП, що відбулась 05.01.2022 року.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

Третя особа в судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив його задовольнити. Додатково ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що він не відшкодовував позивачу шкоду, спричинену ушкодженням її здоров`я, оскільки не має фінансової можливості.

Суд на підставі положень статті 223 ЦПК України продовжив слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, вислухавши сторони, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Стаття 979 ЦК України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями статті 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Стаття 991 ЦК України передбачає, що Страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати, зокрема, у разі:

4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала.

В той же час, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до пункту 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Стаття 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Положеннями статті 24.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Як встановлено судом, 05.01.2022 близько 06:20 год. водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем «SUBARU XV», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі «Васильків - Глеваха» у напрямку міста Києва, на території Фастівського району Київської області, поблизу автомобільної розв`язки при виїзді на автодорогу «Київ - Одеса». При цьому ОСОБА_2 порушив вимоги п. п. 2.3б, 18.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - ПДР України).

Так, ОСОБА_2 не був уважним, проявивши кримінальну протиправну необережність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, а також, виявивши у сусідній смузі автомобіль, який перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість, швидкість руху свого автомобіля не зменшив, а продовжив рух, не переконавшись у відсутності пішоходів для яких може бути створена перешкода чи небезпека, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 , яка перетинала проїзну частину по даному пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «SUBARU XV».

У результаті ДТП пішохід ОСОБА_1 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.07.2022 року (справа №362/2712/22) затверджено угоду про визнання винуватості в кримінальному провадженні № 0000029 від 05.01.2022, укладену 19.07.2022 між прокурором Боярського відділу Фастівської окружної прокуратури Саєнком Сергієм Олександровичем та ОСОБА_2 за участі захисника - адвоката Старцева Ігоря Вікторовича. ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, без позбавленням права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки. Згідно з ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_2 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Іспитовий строк відбуття покарання ОСОБА_2 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Вирок набрав законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільна відповідальність власника автомобіля «SUBARU XV», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР.206699687 за яким встановлено страхову суму на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 260 000,00 грн.

20.02.2022 року позивач подала до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про страхове відшкодування.

Листом від 19.08.2022 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» повідомила ОСОБА_1 про відмову у виплаті страхового відшкодування на тій підставі, що відповідно до вироку Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.07.2022 по справі №362/2712/22, між позивачем та ОСОБА_2 було укладено Угоду, та безпосередньо у тексті вироку зазначено, що ОСОБА_2 відшкодував завдану шкоду внаслідок події, яка мала місце 05.01.2022 року у повному обсязі, а тому претензій до нього не має, цивільний позов не заявляли. А тому оскільки ОСОБА_2 компенсував завдану позивачу шкоду, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» не має підстав для виплати страхового відшкодування по заявленому випадку.

Як вбачається з тексту вироку, потерпіла ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердила, що надала згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості між стороною обвинувачення та ОСОБА_2 . Вважає за можливе призначення судом покарання, яке зазначене в угоді. Вказала, що ОСОБА_3 відшкодував завдану шкоду у повному обсязі, а тому претензій до нього немає, цивільний позов не заявляла.

Суд не може погодитись із висновком відповідача, оскільки згідно з положеннями ч.6 ст.84 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Діюче законодавство не передбачає, що будь-які інші обставини зазначені у вироці суду є преюдиційними для суду.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що він не здійснював відшкодування спричиненої шкоди позивачу.

В той же час відповідач не надав суду доказів, що ОСОБА_2 відшкодував позивачу матеріальну шкоду в повному обсязі.

Тому суд вважає, що відповідач без законом передбаченої підстави відмовив у виплаті страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходила тривале лікування у зв`язку з отриманими 05.01.2022 року тілесними ушкодженнями.

З копій чеків, які надані до позовної заяви вбачається, що позивач витратила на лікування 112 851,15 грн.

Відповідач не заперечував що надані стороною позивача фіскальні чеки є доказами на підтвердження сплати витрат на лікування.

Таким чином, з врахуванням встановленого в судовому засіданні, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 112 851,15 грн. сплачених за лікування.

Стаття 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Як встановлено судом, внаслідок порушення третьою особою ПДР України було спричинено шкоду здоров`ю позивача, внаслідок чого вона зазнала фізичного болю та страждань, тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

Щодо заявлених вимог позивача про стягнення пені суд зазначає наступне.

Стаття 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

В той же час, згідно з положеннями статті 36.2 зазначеного Закону, Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Суду не надано доказів на підтвердження дати подання всіх документів, які зазначені у статті 35 цього Закону, позивач не зазначала, що відповідач в порушення встановлених Законом строків прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, а тому суд вважає за можливе рахувати пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання відповідачем, починаючи з наступного дня, після направлення відмови у виплаті страхового відшкодування, тобто з 20.08.2022 року по 05.09.2022 року (17 днів), що становить 2 628,04 грн.

Частина 2 статті 625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Така правова позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 06.06.2012 у справі № 303/2147/14-ц (провадження № 6-49цс12), а також Верховного Суду, викладеними у постановах від 30.01.2018 у справі № 910/17993/15, від 28.02.2018 у справі № 149/344/15-ц, від 06.06.2019 у справі № 758/8819/16-ц, від 26.06.2019 у справі № 760/2905/16-ц, від 04.09.2019 у справі № 280/2625/13-к, від 16.10.2019 у справі № 452/3519/15.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, з яким погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18).

З огляду на викладене, існує стала судова практика Верховного Суду, що в разі прострочення боржником (страховою компанією) виконання грошового зобов`язання, передбаченого договором страхування, зокрема виплати суми страхового відшкодування, страхова компанія зобов`язана на підставі частини другої статті 625 ЦК України сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині нарахування 3% річних за період з 20.09.2022 року по 05.09.2022 року, нараховані на суму 112 851,15 грн., що становить 157,68 грн. (17 днів).

В той же час, оскільки за вказаний період інфляційного збільшення не відбулось, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційного збільшення боргу.

На підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 7, 10, 76, 81, 133-141, 244-245, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (, адреса: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40) третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 112 851 (сто дванадцять тисяч вісімсот п`ятдесят одну) гривну 15 копійок; моральну шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок; пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання в розмірі 2 622 (дві тисячі шістсот двісті двадцять дві) гривни 04 копійки; три відсотки річних в розмірі 157 (сто п`ятдесят сім) гривень 68 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь держави судовий збір в розмірі 1 206,37 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. суду.

Повний текст рішення виготовлено 23 грудня 2022 року

Суддя: Н.Г. Притула