Житомирський апеляційний суд
Справа №276/683/17 Головуючий у 1-й інст. Мельник М. Л.
Категорія 5 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №276/683/17 за позовом ОСОБА_1 до Іршанської селищної ради, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Володарсько - Волинського районного суду Житомирської області від 30 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Збаражського А.М. в смт. Хорошів,

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просила визначити їй додатковий строк тривалістю в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позовні вимоги мотивувала тим, що після смерті її чоловіка, ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 . Зазначає, що звернувшись до державного нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, вона отримала відмову, оскільки вона не прийняла спадщину після померлого в порядку та в строк, встановлені чинним законодавством. Вважає, що пропустила вказаний строк з поважної причини, оскільки хворіла та за станом здоров`я не мала можливості вчасно звернутись до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав.

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 30 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визначено додатковий строк терміном в два місяці для подання ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 як особа, що не приймала участі у справі, на підставі ст. 352 ЦПК України подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що ОСОБА_1 була дружиною його брата ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначає, що його брат припинив проживати з позивачкою однією сім`єю та до моменту смерті проживав з матір`ю. Стверджує, що догляд за братом займалася їх мати, бо у нього було захворювання нижніх кінцівок. Вказує, що похованням брата також займалася мати - ОСОБА_2 , яка і отримала оригінал свідоцтва про смерть, у свою чергу позивачка в спадщину не вступила, оскільки на час його смерті тривалий час вже не проживала з померлим однією сім`єю в якості чоловіка та дружини та не вела з ним спільного господарства, ознак сім`ї в них не існувало. Стверджує, що питанням розірвання шлюбу ніхто з подружжя не займався, спільних дітей в них не було.

Зазначає, що після смерті брата відкрилася спадщина на його майно, до складу якої входила спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що спадщину після смерті брата прийняла їх мати - ОСОБА_2 , в розмірі 100%. Зазначає, що 04.03.2014 договором дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Володарсько-Волинського районного нотаріального округу Житомирської області Толстіхіною Н.Д., реєстровий номер 206, спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1 була подарована ОСОБА_2 йому. Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_4 його мати ОСОБА_2 померла, відтак, на час звернення позивачки до суду у 2017 році, спірна квартира відповідачці ОСОБА_2 вже не належала і самої відповідачки вже не було в живих. Зазначає, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася, так як на момент смерті майна в неї не існувало.

Вказує, що судом першої інстанції не було витребувано копії спадкової справи №175/06 після смерті ОСОБА_4 , не з`ясовано правовий режим майна, щодо якого відкрилася спадщина. Вважає, що позивачкою не доведено поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини. Враховуючи вищевикладене просить рішення Володарсько - Волинського районного суду Житомирської області від 30 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 просить рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 30 липня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення. Зазначає, що оскаржуваним рішенням не порушенні права ОСОБА_3 , оскільки останній не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 виданого виконкомом Іршанської селищної ради вбачається, що 12 жовтня 2002 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_4 .

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого повторно 13.07.2017 Черняхівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Житомирській області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до матеріалів спадкової справи №175/06, ОСОБА_4 був власником квартири АДРЕСА_1 . Спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 прийняла його мати, ОСОБА_2 , яка відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 25.10.2006 є спадкоємцем цілої частки майна ОСОБА_4 , а саме квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 25.08.2016 ОСОБА_2 померла - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Постановою Черняхівської державної нотаріальної контори від 06.12.2017, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки вона не прийняла спадщину після померлого в порядку та в строк, встановлені чинним законодавством.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 за станом здоров`я не мала можливості вчасно звернутися до нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини, відповідач, Іршанська селищна рада, позов визнає, а тому суд вважав, що строк для прийняття спадщини позивачем пропущений з поважних причин. Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки до них він дійшов при неповному з`ясуванні обставин справи та порушивши норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень наданих в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями реалізації права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Правилами статті 18 ЦПК України передбачено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Частиною першою статті 352 ЦК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Так, законодавець визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

З огляду на наведені норми закону право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі в справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їх права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки заявника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що ухвалене судом першої інстанції рішення не впливає на права та обов`язки заявника - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження №61-41547сво18) викладено правовий висновок, згідно з яким «суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю. Тобто апеляційному суду необхідно було відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного нотаріуса, а у разі з`ясування, що судовим рішенням питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося, закрити апеляційне провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України».

Обґрунтовуючи своє право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, ОСОБА_3 вказував на те, що рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 30 липня 2021 року порушуються його права, як власника квартири АДРЕСА_1 .

З копії договору дарування вбачається, що 04 березня 2014 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 .

Зі змісту договору дарування квартири вбачається, що спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом закону, виданого ОСОБА_6 , державним нотаріусом Володарсько - Волинської нотаріальної контори Житомирської області 25 жовтня 2006 року за реєстровим №534.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.03.2014 вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрував право власності на кв. АДРЕСА_1 . Номер запису про право власності: 4861225.

З копії ухвали про відкриття провадження у справі від 03 лютого 2022 року вбачається, що суддею Володарського-Волинського районного суду Житомирської області відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та договору дарування, визнання права власності на Ѕ частку квартири в порядку перерозподілу спадщини та витребування майна від добросовісного набувача.

Відтак, рішення у справі прямо впливає на права та законні інтереси ОСОБА_3 стосовно спірного нерухомого майна, оскільки на час ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_3 був власником квартири АДРЕСА_1 .

У даній справі ОСОБА_4 пред`явила позов до відповідачів Іршанської селищної ради та ОСОБА_2 .

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №304/284/18 (провадження №14-517цс19) зазначено, що «належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Аналогічні висновки викладені у постановах ВС від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі №757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі №520/17304/15-ц (пункт 63)).

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц (провадження №14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (провадження №14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (провадження №14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (провадження №14-511цс18), від 15 травня 2019 року у справі №554/10058/17 (провадження №14-20цс19).

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі №761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню до правовідносин, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

З матеріалів справи встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщину прийняла його мати ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , спірна квартира 04.03.2014 була подарована ОСОБА_2 ОСОБА_3 , відтак, ухвалене у цій справі судове рішення суду першої інстанції порушує права та обов`язки ОСОБА_3 .

Оскільки відповідачем, ОСОБА_1 визначила Іршанську міську раду, а позовних вимог до скаржника ОСОБА_3 , як власника спірної квартири не пред`явила, клопотань про залучення ОСОБА_3 до участі у справі, як співвідповідача не заявляла, то за таких обставин відсутні підстави для задоволення позову до Іршанської міської ради внаслідок неналежного складу відповідачів.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про скасування судового рішення в частині задоволення позову до Іршанської селищної ради на підставі п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Що стосується позовних вимог заявлених до ОСОБА_2 , то колегія суддів виходить з наступного.

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто до подання 25 липня 2017 року ОСОБА_1 позову до суду.

Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

У статті 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Системний аналіз положень ч.ч. 1, 2 , 4 ст. 25, ч. 1 ст. 26 ЦК України та ч. 2 ст. 48 ЦПК України, а також ч. 2 ст.1281 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі має бути живим, тобто повинен мати цивільну процесуальну правосуб`єктність. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 186 та п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи те, що внаслідок смерті ОСОБА_2 припинилася її цивільна правоздатність, а позивачка звернулася до суду після її смерті, а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_3 сплатив судовий збір у розмірі 1 057, 50 грн., його апеляційна скарга задоволена повністю, а тому вказана сума судового збору підлягає стягненню на його користь з ОСОБА_1 .

Керуючись статтями ст.ст. 259, 268, 255, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 30 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Іршанської селищної ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1057,50 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 08 червня 2022 року.

Головуючий

Судді