Номер провадження: 22-ц/813/8786/22
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Склярська І. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Склярської І.В.,

суддів: Бездрабко В.О., Семиженка Г.В.,

секретар Курільова Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2022 року у складі судді Середи І.В., у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа Приморська державна нотаріальна контора у м. Одесі, про визнання договору дарування нерухомого майна удаваним, визнання укладеним договору купівлі-продажу нерухомого майна , визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на майно в рівних частках,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

06.10.2020 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування 11/50 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , укладеного 23.10.2017 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Лебідь О.В., удаваним, про визнання договору купівлі-продажу 11/50 часток домоволодіння АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладеним 23.10.2017 р.; про визнання 11/50 часток домоволодіння АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та визнання за ними право власності на 11/50 часток вказаного домоволодіння в рівних частинах за кожним, а саме по 11/100 часток.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, послався на те, що 14 вересня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1219, під час шлюбу для поліпшення житлових умов вони з дружиною отримали в дар, на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 16 березня 2015 року, в рівних частках кожен 206/1000 (двісті шість тисячних) часток квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , яка в цілому складалася з п`яти кімнат, загальною площею 91,5 кв.м., у тому числі житловою площею 63,6 кв.м.

Також, 27 квітня 2016 року подружжя отримало у дар у рівних частках кожному 151/1000 (сто п`ятдесят одну тисячну) частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , квартира АДРЕСА_5 , АДРЕСА_2 , яка в цілому складається із п`яти кімнат загальною площею 91,5 кв.м., у тому числі житловою площею 63,6 кв.м, на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пилипенко Н.А., зареєстрованого в реєстрі за № 410.

Фактично дані частки квартир були придбані сторонами за кошти подружжя, що підтверджується розпискою ОСОБА_5 про отримання від ОСОБА_2 7300 дол. США за продану комунальну квартиру по АДРЕСА_6 від 16.03.2015 (а.с.13) та розпискою ОСОБА_6 про отримання від ОСОБА_3 5000 дол. США за продану нею 151/1000 частку комунальної квартири по АДРЕСА_6 від 27.04.2016.

27.09.2017 подружжя продали вищевказану 151/1000 частку квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , проте покупець виявив бажання оформити правочин договором дарування. Даний договір був посвідчений державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М. та зареєстрований в реєстрі №5-1925.

23 жовтня 2017 року укладено договір дарування між ОСОБА_4 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдарована), за яким у дар ОСОБА_2 переходить 11/50 (одинадцять/ п`ятдесятих) часток домоволодіння АДРЕСА_1 , яке в цілому складається із житлового будинку повністю літ. «В» - житловою площею 29,9 кв.м.; 11/50 - огорожі №1-5; 11/50 мостіння. Даний договір посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Лебідь О.В. та зареєстрованоий в реєстрі за №3-1028 .

В дійсності між сторонами 23 жовтня 2017 року був укладений правочин з купівлі-продажу 11/50 (одинадцять/п`ятдесятих) часток домоволодіння АДРЕСА_1 , на підтвердження чого ОСОБА_2 передала відповідну суму коштів, а ОСОБА_4 прийняв їх і зобов`язався до 24 жовтня 2017 року звільнити квартиру, на підтвердження чого написав відповідну розписку (а.с. 24).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Отже, позивач вважає, що придбані 11/50 (одинадцять/п`ятдесятих) часток домоволодіння АДРЕСА_1 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки були набуті за час шлюбу між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, виходячи із рівності часток чоловіка і дружини, наявні підстави для визнання за позивачем права власності на 11/50 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , в рівних частках за кожним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2022 року позов ОСОБА_3 задоволено. Суд ухвалив:

Визнати договір дарування 11/50 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , укладений 23.10.2017 р. між ОСОБА_4 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдарована), посвідчений приватним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Лебідь О.В. , за реєстровим номером 483 -удаваним.

Визнати укладеним 23.10.2017 р. договір купівлі-продажу 11/50 часток домоволодіння АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець).

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 11/50 часток домоволодіння АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності на 11/50 часток домоволодіння АДРЕСА_1 в рівних частинах за кожним, а саме по 11/100 часток.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 , просить рішення суду першої інстанції від 03.10.2022 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі апелянт, посилається на те, що рішення суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, відповідно до вимог якої, судове рішення повинно ґрунтуватися.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу посилається на те, що метою позову є намагання позивача більш глибоко впливати на життя відповідачки як колишньої дружини та матері їх неповнолітньої дитини, та на думку позивача отримання ним частини будинку позбавить відповідачку можливості у повній мірі розпоряджатися своїм майном, влаштовувати особисте життя та маніпулювати нею.

Позивачем наведені неправдиві факти щодо місця проживання за адресою знаходження нерухомого майна, яке є предметом оскаржуваного договору. Суд не надав оцінки тому, що позивачем не надано оригіналу розписки про отримання коштів за оспорюваним договором дарування. Також суд першої інстанції не надав належної оцінки таким обставинам:

- позивач не є стороною договору дарування;

- позивачем не доведено, що укладення відповідачкою договору дарування не відповідало її внутрішній волі;

- відсутності попереднього договору про намір укласти договір купівлі-продажу;

- крадіжці позивачем розписки про отримання коштів за придбане за договором дарування нерухоме майно;

- неможливості розписки про отримання коштів бути доказом укладення договору купівлі, оскільки ціна покупки та факт передачі коштів визначаються у нотаріально посвідченому договорі купівлі-продажу;

- неможливо, з-за відсутності згоди одного з подружжя, вважати, що насправді сторони уклали договір купівлі-продажу;

- зазначення у рішенні суду про розірвання шлюбу , що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін;

- декларування позивачем, як працівником поліції , ОСОБА_2 , як 100% власника будинку за договором дарування;

- зазначення у нотаріально посвідченому договорі дарування, що він не має характеру удаваного.

(2) Позиція інших учасників справи

У письмових поясненнях позивач доводи скарги не визнав, апеляційну скаргу просив залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Розгляд справи просив проводити без його участі.

Рух справи

08.11.2022 ухвалою апеляційного суду відкрито апеляційне провадження та витребувано матеріали справи.

15.11.2022 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.

23.11.2022 ухвалою апеляційного суду справу призначено до розгляду на 12 грудня 2022 року.

Сторони надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

2.Мотивувальна частина

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин, був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. При цьому позивач повинен вказати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Отже, удаваний правочин своєю формою прикриває реальний правочин.

Таким чином, правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому оцінюючи відповідність волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків.

Тому доведення удаваності правочину відбувається не лише шляхом аналізу змісту укладеного правочину (удаваність якого доводиться позивачем), а за допомогою інших, непрямих доказів (зняття обдарованим готівки з банківського рахунку, укладення ним договору займу, публікація оголошень про продаж предмету, який потім був подарований, відсутність родинних чи інших зв`язків, відсутність зрозумілого мотиву укладення договору дарування майна тощо).

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України, має визначити правочин, який насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (стаття 657 ЦК України).

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Договір дарування, як і договір купівлі-продажу мають споріднену правову спрямованість - передачу відповідного майна у власність іншої особи. Основною ознакою договору дарування є передача майна у власність обдаровуваного саме на безоплатній основі. Натомість відносини купівлі-продажу передбачають передачу відповідного майна у власність іншої особи на оплатній основі.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2019 у справі № 909/1294/15 зазначив, що правочин дарування позбавлений економічного сенсу і може бути вчинений лише за наявності дружніх, родинних чи будь-яких інших відносин, які б могли пояснити такий правочин.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, який, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Суд, розглядаючи питання щодо удаваності правочину, має встановити мотиви передачі в дар майна, зокрема у випадках коли дарувальник та обдаровуваний не перебувають у родинних відносинах.

Згідно з ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом у цій справі є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договорів дарування та з`ясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме.

Власник майна має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Водночас, якщо законодавством передбачено переважне право інших осіб на купівлю певного майна, то власник майна, який вчинив правочин дарування, має довести розумні мотиви такого правочину. За відсутності таких мотивів (зокрема, у випадку дарування майна, яке має значну вартість, сторонній особі) правочин може бути визнаний судом удаваним.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.02.2022 у справі № 922/2182/21, від 03.11.2022 у справі № 912/3747/20.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне:

- з 14 вересня 2014 року по 02 серпня 2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчать копія свідоцтва про укладення шлюбу та рішення суду про розірвання шлюбу ( а.с. 25,7);

- під час перебування у шлюбі, придбання житла подружжям ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , та його відчуження здійснювалося ними шляхом укладання нотаріально посвідчених договорів дарування ( а.с. 8-10, 14-15, 18-19) з підтвердженнями розписками про передачу коштів та придбане, відчужене майно ( а.с.13, 17);

- 23 жовтня 2017 року за нотаріально посвідченим договором дарування, ОСОБА_4 , дарувальник, передав безоплатно у власність, а ОСОБА_2 , обдарована, прийняла у власність, як дарунок, 11/50 часток домоволодіння АДРЕСА_1 ( а.с.20);

- належним чином завірена копія розписки від 23 жовтня 2017 року містить відомості про отримання ОСОБА_4 , як продавцем 11/50 частини будинку АДРЕСА_1 , від ОСОБА_2 коштів в сумі двадцять тисяч п`ятсот у.е. та зобов`язується звільнити квартиру 24 жовтня 2017 року та обов`язку повернення цих коштів у випадку розірвання договору дарування від 23.10.2017 року ним або іншими особами ( а.с.24)

- відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні суду першої інстанції позов визнав та підтвердив про отримання ним коштів за розпискою в сумі 20 500 доларів США.Суд першої інстанції з`ясував у відповідача, що що він не є родичем і не знайомий зі сторонами, йому терміново потрібні були гроші на лікування тітки, а так як з його сусідами співвласниками будинку стосунки були складні, йому не давали підключитися до газопроводу, водопостачання, він вирішив, що швидше буде оформити договір дарування. Він знав, що позивач з відповідачкою є подружжям, домовленості на продаж та ціну велися з ними обома. Під час складення договору були присутні він, його дружина, позивач та відповідачка. Позивач запропонував оформити договір на ім`я дружини відповідачки. Гроші давав позивач готівкою, а він складав розписку на отримання грошей на ім`я ОСОБА_8 . Ціна ним була зменшена через відсутність газу та опалення.

Крім того, якщо тлумачити дії сторін, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 як правочин щодо дарування, то це означало б, що ОСОБА_4 раптово, без будь-якого економічного обґрунтування та власного інтересу вирішив значно погіршити своє становище; у такому випадку права й обов`язки сторін договору виглядали б вочевидь непропорційно; за поясненнями ОСОБА_4 наданими суду першої інстанції у нього відсутні дружні, родинні чи будь-які інші відносини, які б могли пояснити такий правочин.

Наведені обставини та аналіз норм матеріального права надають підстави для висновку, що позивач довів 1) факт укладення правочину, який, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 23 жовтня 2017 року при вчиненні нотаріально посвідченого договору дарування 11/50 часток домоволодіння АДРЕСА_1 насправді був вчинений договір купівлі-продажу 11/50 часток домоволодіння АДРЕСА_1 .

Отже відносини сторін договору, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , регулюються правилами щодо правочину, який вони насправді вчинили , а саме правилами щодо договору купівлі-продажу нерухомого майна, умови якого сторонами дотримані щодо визначення предмету договору, його нотаріального посвідчення, здійснення розрахунку за придбане майно, передачі ОСОБА_4 , як продавцем, у власність ОСОБА_2 , як покупця за 20500 дол. США нерухомого майна: 11/50 часток домоволодіння АДРЕСА_1 .

Наведені доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо наявності підстав для визнання договору дарування удаваним та визначення, що насправді між сторонами договору був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна.

Відсутність згоди іншого подружжя, а саме ОСОБА_3 , на укладення договору купівлі-продажу 11/50 часток домоволодіння АДРЕСА_1 не впливає на визнання договору не змінює правову природу договору, який насправді сторони уклали.

Зазначення у рішенні суду про розірвання шлюбу від 02.07.2020 про відсутність майнового спору не свідчить про відмову позивача від захисту в майбутньому права власності на яке особа претендує.

Попередній договір про намір укласти договір купівлі-продажу не є обов`язковим, а тому доводи про його відсутність не є такими, що ґрунтуються на нормах матеріального права.

Також не впливає на спірні правовідносини обставина належного чи неналежного декларування позивачем майнових прав, оскільки вони мають інші правові наслідки для декларанта, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є неприйнятними.

Оскільки апеляційна скарга містить доводи лише щодо відсутності підстав для визнання договору дарування удаваним, за викладених обставин, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги апелянтом не спростована, а отже апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Таким чином, за наведених обставин, доводи апеляційної скарги є такими, що висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Щодо судових витрат

Судові витрати, понесені апелянтом, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу, з підстав залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367, 374-375, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2022 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2022 року.

Головуючий І.В. Склярська

Судді В.О. Бездрабко

Г.В. Семиженко