Справа № 602/488/22
Провадження № 2/602/153/2022
ЛАНОВЕЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Тернопільської області
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"28" листопада 2022 р. м.Ланівці
Лановецький районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді - Холява Л.І.,
секретар - Домчук В.І.,
розглянувши в письмовому провадженні в залі суду в місті Ланівці цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Лановецької обласної комунальної Центральної районної аптеки № 25 про стягнення середньомісячного заробітку за затримку розрахунку при звільненні, -
05 липня 2022 року представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернувся до суду із позовною заявою до Лановецької обласної комунальної Центральної районної аптеки № 25 про стягнення в користь позивачки середньомісячного заробітку за затримку розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення.
Свої вимоги представник позивачки мотивує тим, що вона з 12 жовтня 1987 року працювала в Лановецькій обласній комунальній Центральній районній аптеці № 25 на посаді провізора та наказом №25 від 23 липня 2021 року звільнена з посади відповідно до п.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням, однак в день звільнення відповідач не здійснив виплату належних їй коштів.
В судове засідання позивачка ОСОБА_3 , представник позивача ОСОБА_4 не з`явилися, хоч належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи, від представника позивачки до суду надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник відповідача - Лановецької обласної комунальної Центральної районної аптеки № 25 в судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи згідно ст.128 ЦПК України був двічі повідомлений належним чином. Не повідомив відповідач і про причини своєї неявки в судове засідання. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за доцільне проводити заочний розгляд даної справи.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши докази по справі, суд з`ясував наступні обставини.
Згідно копії трудової книжки серія НОМЕР_1 , виданої 02 серпня 1982 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 02 серпня 1982 року була прийнята в Центральну аптеку №17 Першотравневого району м.Чернівці на посаду провізор, 01 січня 2014 року була переведена на посаду провізора Лановецька обласна комунальна Центральна районна аптека №25 та 23 липня 2021 року, на підставі наказу №25 від 23 липня 2021 року - звільнена за ст.38 КЗпП України.
Згідно копії Наказу № 25, виданого 23 липня 2021 року Лановецькою обласною комунальною Центральною районною аптекою №25, ОСОБА_3 провізора ЦР Аптеки №25 наказано звільнити 23 липня 2021 року за ст.38 КЗпП України, на підставі заяви ОСОБА_3 від 09 липня 2021 року, провести повний розрахунок з ОСОБА_3 . За період роботи з 12 серпня 2019 року по 12 серпня 2020 року використано 14 календарних днів відпустки, нарахувати компенсацію за невикористану відпустку.
за листопад 2020 року - 2578.05 грн.,
за грудень 2020 року - 3449.99 грн.,
за січень 2021 року - 4830.00 грн.,
за лютий 2021 року - 4830.00 грн.,
за березень 2021 року - 4830.00 грн.,
за квітень 2021 року - 4830.00 грн.,
за травень 2021 року - 4830.00 грн.,
за червень 2021 року - 4830.00 грн.,
за липень 2021 року - 3732.27 грн.
Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України.
Згідно зі ст.116 КзпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.
Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України, ч.2 ст.21 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ч.2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже, судом установлено та відповідачем спростовано не було, що при звільненні позивача, з вини відповідача не було виплачено усіх належних до сплати сум, тому на підставі ст.117 КЗпП України підлягає до задоволення позов про стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.
Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Таке роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.
У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.
Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14.
Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 (два) календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до п.8 зазначеного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів / годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які можуть бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У разі коли середня заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
У зв`язку з наведеним, середньоденний заробіток ОСОБА_3 складає 254.21 грн, виходячи із наступного розрахунку: 4830.00 грн (зарплата в травні 2021 року) + 4830.00 грн (зарплата в червні 2021 року) : 38 (кількість робочих днів в травні-червні 2021 року).
Так, судом установлено, що виходячи з виплат за 2 останні місяці роботи, що передували дню звільнення (травень та червень 2021 року), розмір середньоденного заробітку ОСОБА_3 становить 254.21 грн (9660.00 грн. / 38 робочих дні).
При цьому суд зазначає, що представником позивачки вірно обґрунтовано позовні вимоги, однак, допущено помилку при визначенні розміру середньоденного заробітку в сумі 315.79 грн., взявши до уваги довідку №14, видану 26 липня 2022 року Лановецькою обласною комунальною центральною районною аптекою №25, що, відповідно, потягнуло і неправильний розрахунок суми заборгованості за час затримки виплати заробітної плати.
Однак, при вирішенні вказаних вимог суд виходить із принципу «juranovitcuria» («суд знає закони»), який полягає в тому, що:
1) суд знає право;
2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін;
3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (damihifactum, dabotibijus).
Вказаний підхід узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року в справі № 904/5726/19.
З вище наведених підстав, суд не приймає до уваги довідку №14, видану 26 липня 2022 року Лановецькою обласною комунальною центральною районною аптекою №25, як таку, що не відповідає вимогам законодавства.
Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності заборгованості по заробітній платі станом на день звільнення чи про відсутність їх вини в невиплаті заробітної плати.
Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, зазначена сума визначена без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.
Згідно із п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Частинами 1, 6 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Враховуючи ставки судового збору, визначені ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 992.40 грн.
На підставі ч.1 ст.47, ч.1 ст.116, ч.1 ст.117 КЗпП України, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263, 265, 280, 281, 354, 430 ЦПК України,суд -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви пройого перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Л. І. Холява