Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.12.2022 Справа №607/13435/22

Провадження 2/607/3318/2022

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.

за участі секретаря судового засідання Ковбасюк М.В.

представника позивача адвоката Фігурського М.А

представника відповідача адвоката Череватого П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні в порядку загального позовного провадження в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Фігурський Максим Анатолійович до ОСОБА_2 про звільненнявід сплати заборгованості по аліментах, зміну розміру та способу стягнення аліментів, та припинення стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Фігурський М.А. звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.01.2017 розірвано. У даному шлюб у них народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає із відповідачем. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.07.2019 з нього на користь відповідача стягнуто на утримання дитини аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), однак не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 15.07.2019 до досягнення дитиною повноліття. Станом на даний час, у нього наявна заборгованість за аліментами в розмірі 36546,59 грн.

Позивач зазначає, що з 2014 року до 2022 він відбував покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія» та при кожній можливості працевлаштування, з усіх зароблених коштів утримувались та перераховувались аліменти. З 31.01.2022 невідбуту частину призначеного покарання, у виді позбавлення волі йому замінено на більш м`яке і тільки 06.06.2022 він був знятий з обліку у зв`язку з відбуттям установленого строку громадських робіт.

Крім того, на даний час, він одружений і у даному шлюбі у нього народилася дитина, а також він спільно проживає з двома дітьми його дружини від першого шлюбу. Водночас він офіційно не працює та не має стабільного заробітку, при цьому він намагається працевлаштуватись, однак через проблеми на ринку праці наразі роботи він не знайшов.

Разом з тим, він не відмовляється сплачувати аліменти, та іншим способом брати участь у вихованні дитини.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить врахувати наявність у нього малолітньої дитини, не значний розмір його доходів, відсутність можливості працевлаштування та додаткових заробітків, а також те, що встановлений розмір аліментів рішенням суду на даний час є значним, та звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, яка виникла, станом на дату звернення до суду у розмірі 36546,59 грн, що стягнуті з нього на користь відповідача на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зменшити розмір аліментів, який стягується в користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.07.2019 з ј частини з усіх видів заробітку до 1500 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; припинити з дня набрання законної сили рішення суду стягнення аліментів із нього на користь відповідача на підставі Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.07.2019 по справі №607/13985/18, а також виконавчого листа по справі №607/13985/19, виданого на його виконання, відкликавши виконавчий лист з виконання.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.10.2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

17.11.2022 судом зареєстровано відзив на позовну заяву поданий представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Череватим П.М., з якого вбачається, що відповідач вважає обставини, що наведені у позовній заяві не є такими, що мають істотне значення. Водночас, звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам призведе до повторного порушення прав дитини, чиї права вже були порушені неналежним утриманням з боку позивача. В свою чергу народження інших дітей у позивача не може бути підставою для обмеження права першої дитини на належне утримання від батька. Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що він вживав заходів щодо пошуку роботи задля покращення свого матеріального становища. Окрім того, на думку відповідача долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості за аліментами є очевидно невірним, оскільки платнику аліментів, в супереч змісту прийнятого судового рішення про стягнення аліментів, протягом тривалого часу нараховувалася щомісячна сума аліментів, яка на той час була меншою від 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З приводу вимоги про зміну раніше визначеного судом способу стягнення аліментів, вказує, що заперечує щодо зміни раніше визначеного судом способу стягнення аліментів, більше того Сімейний кодекс України вказує на можливість зміни способу стягнення аліментів лише на вимогу одержувача аліментів. Відтак, оскільки одержувачем аліментів є відповідач ОСОБА_2 , то саме вона може звернутися до суду з позовною заявою про зміну способу стягнення аліментів, а не позивач, як платник аліментів. З огляду на вказане, відповідач просить у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити повністю.

30.11.2022 судом зареєстровано відповідь на відзив подану представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Фігурським М.А., у якому останній підтримав обставини викладені у позовній заяві та просив позов задовольнити. Окрім цього звернув увагу на позицію Верховного суду щодо зміни способу стягнення аліментів викладену у постанові від 14.11.2018 у справі №372/2393/17.

01.12.2022 ухвалою суду постановленою без виходу у нарадчу кімнату із занесеннням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та враховуючи думку представників сторін продовжено здійснення розгляду справи по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Фігурський М.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Череватий П.М. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Окрім того зазначив, що відповідач понесла витрати на праву допомогу, заяву про стягнення яких буде подано суду протягом п`яти днів з дня вирішення справи по суті.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно Коломийським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано Франківській області 21.09.2016.

Як встановлено у судовому засіданні та не заперечувалось сторонами по справі рішенням Тернопільського районного суду Тернопільської області від 17.01.2017 у справі № 607/13985/18, позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, однак не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.07.2019 до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 09.08.2022, складеного страшним державним виконавцем Дудар О.А. заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів за виконавчим листом №607/13985/19 за станом на 08.08.2022 складає 36 546,59 грн.

Згідно довідки № 41/12/1697-22 від 29.08.2022 виданої Тернопільським РС № 4 філії ДУ «Центр пробації» в Тернопільській області за підписом начальника Позняк Т., ОСОБА_1 , засуджений 27.06.2014 Гусятинським районним судом до покарання у виді 10 років позбавлення волі та ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 31.01.2022, йому замінено невідбуту частину призначеного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке двісті сорок годин громадських робіт із зарахуванням 64 години громадських робіт у строк відбуття покарання у виді громадських робіт. 06.06.2022 ОСОБА_1 був знятий з обліку у зв`язку з відбуттям установленого строку громадських робіт за наявності даних із Іванівського старостинського округу Підволочиської ТГ про відпрацьований час.

Відповідно до довідки №4/1-839 від 10.04.2019 виданої ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)», за період з 01.03.2018 по 31.03.2019 з засудженого ОСОБА_1 утримано та перераховано аліменти у розмірі 5817,48 грн.

Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого 03.08.2019 Коломийським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано Франківській області, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 03.08.2019, про що складено актовий запис №28.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_5 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) 30.01.2020.

Окрім цього, ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що слідує із свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції 29.03.2013 та свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 виданого Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 17.02.2017.

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №392 від 29.08.2022 виданої Іванівським старостинським округом Підволочиської селищної ради, до складу сім`ї ОСОБА_1 входять: дружина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Частиною першою статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Також, частиною 2 ст.197 Сімейного кодексу України визначено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Таким чином, повне чи часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у разі обчислення державним виконавцем розміру заборгованості, визнання розміру заборгованості обчисленої державним виконавцем платником аліментів та за умови, що вона виникла у платника аліментів у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до ч. 8, ч. 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Окрім того, навіть за наявності зазначених в ч. 2 ст. 197 СК України обставин закон надає лише право, а не зобов`язує суд повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Вочевидь звільнення від сплати заборгованості по аліментах на неповнолітню дитину повинно мати місце лише у виключних випадках. Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те що у період з 2014 року по 2022 року він відбував покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія», а також те, що він вдруге одружився, має на утриманні малолітню дитину народжену у даному шлюбі та дітей своєї дружини від першого шлюбу, а також те, що він не має стабільного заробітку та має проблеми із працевлаштуванням.

Так, відповідно до положень ст. 118 Кримінально виконавчого кодексу України засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг. Такі договори погоджуються адміністрацією колонії та повинні містити порядок їх виконання. Адміністрація зобов`язана створювати умови для праці засуджених за договорами цивільно-правового характеру та трудовими договорами.

Суд звертає увагу, що ч.2 ст.118 Кримінально виконавчого кодексу України передбачено, що засуджені до позбавлення волі, які мають заборгованість за виконавчими документами, зобов`язані працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, до погашення такої заборгованості. Аналогічне положення закріплене і в п.3.1«Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі», що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 07.03.2013 № 396/5.

Суд зауважує, що як вбачається довідки №4/1-839 від 10.04.2019 виданої ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)», за період з 01.03.2018 по 31.03.2019 з засудженого ОСОБА_1 утримано та перераховано аліменти у розмірі 5817,48 грн, таким чином протягом вказаного періоду останній працював та отримував дохід, з якого стягувались аліменти.

Водночас у суду відсутні докази того, що у період з 01.04.2019 і до часу його звільнення з місць позбавлення волі, тобто 31.01.2022 існували будь які істотні обставини, внаслідок яких ОСОБА_1 був позбавлений можливості працювати та отримувати дохід, тим самим сплачувати присудженні йому аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд враховує, що звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами порушуватиме законні інтереси дитини, на утримання якої стягуються аліменти, і звільнення від сплати яких порушить її права на належне утримання та не відповідатиме обов`язку батька надавати таке утримання.

Отже, посилання позивача на ту обставину, що він відбував покарання у вигляді позбавлення волі, на переконання суду, не є обставинами, яка в розумінні ч.2 ст.197 СК України має істотне значення і яка б могла слугувати достатньою підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, а також для зменшення їх розміру.

Крім того, сам по собі факт укладення ОСОБА_1 нового шлюбу і народження в ньому іншої дитини не є безумовними підставами для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами та зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на утримання дитини від попереднього шлюбу. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 03.06.2020 у справі № 760/9783/18-ц, від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19, від 09.09.2021 у справі № 554/3355/20.

Щодо тверджень позивача про здійснення ним утримання неповнолітніх дітей дружини, то суд вважає, що такі також не можуть слугувати підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами та зменшення їх розміру, так як позивачем до матеріалів справи не долученого жодного доказу, який би підтверджував, що позивач, бере участь у їх вихованні та несе у зв`язку із цим будь-які матеріальні витрати.

Суд також відхиляє посилання позивача ОСОБА_1 на факт його безробіття, у зв`язку із проблемами на ринку праці, оскільки будь яких доказів того, що останнім з моменту звільнення з місць позбавлення волі вживались ефективні заходи для його працевлаштування чи те, що він позбавлений можливості працевлаштуватися матеріали справи не містять. Разом з тим, позивач будучи здоровою, працездатною особою, не позбавлений можливості працювати та отримувати належний дохід, який наддасть можливість виконувати обов`язок щодо утримання дитини.

Водночас суд звертає увагу, що вимога позивача про зменшення розміру аліментів, які стягуються із нього, з ј частини з усіх видів заробітку до 1500 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є по суті зміною способу стягнення аліментів.

Проте, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Отже, прерогатива обрання того чи того способу стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі), якщо останні вже визначені початково судовим рішенням, належить одержувачу аліментів. За вказаних обставин СК України не передбачає можливості зміни способу стягнення аліментів за позовом платника аліментів.

При цьому посилання представника позивача на постанову Верховного суду від 14.11.2018 у справі №372/2393/17, суд до уваги не бере, оскільки правовідносини, які досліджувались Верховним судом у справі №372/2393/17 не є тотожними із даною справою, так як у справі №372/2393/17 провадження здійснювалось за позовом отримувача аліментів, а не платника, як у даній справі.

Також, з огляду на те, що судом не встановлено підстав для зміну розміру та способу стягнення аліментів, безпідставною є і вимога про припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 .

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено, існування обставин, що мають істотне значення та які б могли слугувати достатньою підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, а також обґрунтованих обставини, для зміни їх розміру, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі у зв`язку із його необґрунтованістю.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати суд покладає на позивача в межах понесених позивачем.

Керуючись ст.ст.12, 13, 80, 81, 89, 263-268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Фігурський Максим Анатолійович до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, зміну розміру та способу стягнення аліментів, та припинення стягнення аліментів. відмовити.

Судові витрати покласти на позивача в межах ним понесених.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09.12.2022.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддяН. Р. Кунець