Провадження №: 2/755/3333/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.,

за участю секретарі - Зілінської М.В., Передрій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Незвіський Д.Я. з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Дніпровської районної в місті Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дитини.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Прізвище позивача ОСОБА_3 змінено на Рей, що підтверджується свідоцтвом про зміну імені від 22 жовтня 2020 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 червня 2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 серпня 2021 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, об`єднавши їх в одне провадження. Залучено до участі в справі за зустрічним позовом в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію.

В судове засідання, призначене на 16 травня 2022 року, 20 липня 2022 року та 02 серпня 2022 року позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 та її представник - адвокат Незвіський Д.Я. не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (т.3 а.с.147, 162, 163, 163 зворот), поважні причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали.

Разом з тим, 02 серпня 2022 року під час здійснення дзвінка до представника позивача

ОСОБА_1 - адвоката Незвіського Д.Я., з метою нагадування про судове засідання у справі та заплановане опитування в судовому засіданні неповнолітньої ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній повідомив, що позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 проживає за кордоном, донька сторін проживає з батьком, досягла 14-ти років та в праві сама визначати своє місце проживання, у зв`язку з чим для ОСОБА_1 судова справа є неактуальною, направляти будь-які заяви чи клопотання сторона позивача (відповідача за зустрічним позову) намірів не має (т.3 а.с. 164).

Відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 та його представник - адвокат Ларичев В.В. у судове засідання не з`явились, подали до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, клопотання про відмову від позову та клопотання про проведення судового засідання за відсутності відповідача та його представника. Також позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій просив розглянути клопотання про відмову від позову, подане адвокатом Ларичевим В.В., та закрити провадження у справі, у зв`язку з відмовою від зустрічного позову та повідомив, що наслідки закриття провадження йому роз`яснені та зрозумілі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Зі змісту ст. 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони у справі на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами щодо предмета спору (ч. 3 ст. 13 ЦПК України), а суд на засадах змагальності сторін, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, може лише сприяти учасникам судового процесу в реалізації таких прав, ураховуючи при цьому засади (принципи) верховенства права, рівності учасників процесу перед законом та судом.

За змістом положень ч.3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі не повідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Судом встановлено, що позивач та її представник втретє поспіль не з`явились в судове засідання, доказів, які мали підтвердити поважні причини їх неявки в судові засідання суду надано не було, позивач не скористалась процесуальним правом подати заяву про розгляд справи у її відсутність, в той же час проведення судового розгляду справи без участі позивача суперечить положенням цивільного процесуального законодавства, оскільки позивач має право протягом усього часу розгляду справи - відмовитися від позову, досягнути примирення, розпоряджаючись своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, а суд при здійсненні правосуддя має сприяти як всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, так і здійсненню сторонами їх прав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Системний аналіз п.3 частини першої ст.257 ЦПК України та положень ст.223 цього Кодексу свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання. Тобто вказує на врахування судом поважності причин неявки позивача до суду та повідомлення про причини нявки. Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого, кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив причин неявки, так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффрделя Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя

особа - Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки викладене свідчить про втрату позивачем заінтересованості у вирішенні даного спору, в той же час з урахуванням предмету спору та суб`єктивного складу сторін проведення судового розгляду справи за відсутності позивача суперечить нормам цивільного процесуального законодавства.

За змістом п.1 ч. 2 ст.49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно положень п. 4 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Пороте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до змісту ч.2 ст.256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Враховуючи, що відмова від зустрічного позову є безумовним правом позивача за зустрічним позовом, позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 подано заяву, в якій останній зазначив, що наслідки закриття провадження у справі йому відомі та зрозумілі, підстав для неприйняття відмови від зустрічного позову не встановлено і відмова від зустрічного позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права сторін, суд приходить до висновку про можливість прийняття відмови від зустрічного позову та закриття провадження у справі в цій частині.

Відповідно до змісту ч.2 ст.255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи вищевикладені вимоги чинного законодавства України та ту обставину, що позивач за зустрічним відмовився від зустрічного позову, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, в розмірі 454,00 грн (908,00/2).

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 4, 7, 131, 133, 142, 206, 223, 255, 256, 257, 258-261, 354 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дитини - залишити без розгляду.

Прийняти відмову позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 від зустрічного позову.

Закрити провадження у цивільній справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання дитини.

Повернути ОСОБА_2 з державного бюджету судовий збір в сумі

454,00 грн, який сплачено на підставі квитанції про сплату №9169 від 22 липня 2021 року на рахунок №UA0026005, код отримувача 37993783, отримувач ГУК у м.Києві/Дніпров.р-н/22030101.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: