Справа № 132/2248/22
Ухвала

Іменем України

29 грудня 2022 року місто КАЛИНІВКА

Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді СЄЛІНА Є.В., при секретарі судового засідання ГОРДІЄНКО А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області матеріали цивільної справи №132/2248/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за неповернуте обладнання,

ВСТАНОВИВ:

23.09.2022 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернулося ТОВ «Транс-Маркет» із вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за неповернуте обладнання в розмірі 6800грн.00коп. та судові витрати в сумі 2481грн.00коп.

Позов мотивовано тим, що 10.03.2020 року між ТОВ «Транс-Маркет» та ОСОБА_1 був укладений Договір поставки товару № 1907 та підписано додаток № 1 до нього, згідно якого Покупцю надається у користування Торгове обладнання, яке належить на праві власності ПАТ «Індустріальні та дистрибуційні мережі» та знаходяться у ТОВ «Транс-Маркет» в користуванні на підставі договору дистриб`юції, для зберігання та реалізації продукції, що поставляється Постачальником. Згідно акту про розміщення торгового обладнання від 12.05.2020 року, ОСОБА_1 переданий холодильник 1-дв., модель SC600, заводський номер 02104, інвентарний номер ХБ16810, 2014 року випуску, в кількості 1один. В ході неодноразових перевірок стану Обладнання, представниками ТОВ «Транс-Маркет» було встановлено закриття та обмеження доступу до приміщення, в якому було встановлено обладнання, на телефонні дзвінки ОСОБА_1 не відповідала, інформацію щодо асортименту та кількості реалізованої продукції не надала, що є істотним порушенням умов Договору поставки та Додатку до нього. 27.06.2022 року ТОВ «Транс-Маркет» на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу про повернення Обладнання та забезпечення безперешкодного доступу до місця його встановлення з метою проведення його вивезення, яку було проігноровано останньою. Враховуючи дану обставину, ТОВ «Транс-Маркет» на адресу ОСОБА_1 була направлена 18.07.2022 року нова вимога щодо відшкодування вартості Обладнання в розмірі 6800грн.00коп., яку також залишено без реагування, а відтак ТОВ «Транс-Маркет» вимушено звернутися до суду із вказаним позовом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Калинівського районного суду Вінницької області від 23.09.2022 року, вказаний цивільний позов переданий на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 30.09.2022 року відкрив за ним провадження, розгляд якого визначив здійснити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в передбаченому законом порядку, із заявами та/або клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не зверталися.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків:

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04).

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з абзацом 1 частини першою статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Згідно з положеннями пункту 6 частини першої статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

У пункті 15 частини першої статті 20 ГПК України зазначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про підприємництво», підприємництво - це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності в порядку, встановленому законодавством.

Під господарською діяльністю потрібно розуміти діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна діяльність) (частини перша та друга статті 3 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 42 Конституції України, кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Згідно зі статтею 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до частини першої статті 128 ГК України, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Згідно із частиною третьою статті 128 ГК України, громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.

За частиною першою статті 58 ГК України, суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

У частині першій статті 25 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

За правилами частин другої та четвертої цієї статті цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

У статті 26 ЦК України вказано, що всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

З аналізу вказаних вимог цивільного законодавства вбачається, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України.

За частиною першою статті 50 ЦК України, право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина друга статті 50 ЦК України).

Статтею 51 ЦК України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «фізична особа-підприємець» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Правовий статус «фізична особа-підприємець» надає людині з повною цивільною дієздатністю право займатися підприємницькою діяльністю. Набуття такого статусу не позбавляє людину як учасника суспільних відносин статусу фізичної особи.

Таким чином, цивільні права й обов`язки фізичної особи набуваються та здійснюються у порядку реалізації цивільної дієздатності цієї особи.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частини перша та друга статті 712 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (частина перша статті 656 ЦК України).

Отже, суб`єктом підприємницької діяльності за договором поставки має бути продавець (постачальник). Вимоги наявності такого статусу для покупця немає. Покупець має право використовувати товар, отриманий за договором поставки, у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням.

Судом встановлено, що 10.03.2020 року між ТОВ «Транс-Маркет» та ОСОБА_1 укладений Договір № 1907 поставки товару, за умовами якого Постачальник продає та поставляє, а Покупець купує та оплачує на умовах та у порядку визначених цим Договором, товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в додатках (специфікаціях) або накладних, що засвідчують прийом-передачу товару від Постачальника до Покупця та є невід`ємними частинами цього Договору.

Відповідно до додатку № 1 до Договору поставки № 1907 від 10.03.2020 року, укладеного між ТОВ «Транс-Маркет» (Постачальником) та ОСОБА_1 (Покупцем), сторони дійшли згоди, що Покупцю надається Торгове обладнання у користування виключно для зберігання та реалізації продукції, яка поставляється Постачальником Покупцю. Покупцю забороняється використовувати Обладнання для інших цілей (п. 1.1); Покупець має право здійснювати господарську діяльність з використанням Торгового обладнання в межах діючого законодавства, своїх правовстановлюючих документів, цього Договору та виключно до цільового призначення Обладнання (п. 2.1.1); Покупець зобов`язується експлуатувати Обладнання виключно відповідно до його цільового призначення (п. 2.2.1) Покупець зобов`язується щоб у торгівельній точці, холодильник був повністю заповнений продукцією ПрАТ «ІДС», під якою повинні бути розміщені цінники (п.2.2.7).

Згідно акту про розміщення Торгового обладнання від 12.05.2020 року (до Договору поставки № 1907 від 10.03.2020 року), ТОВ «Транс-Маркет» (Компанія) та ОСОБА_1 (Клієнт) підтверджують факт розміщення Торгового обладнання, а саме холодильника 1-дв., модель SC600, заводський номер 02104, інвентарний номер ХБ16810, 2014 року випуску, в кількості 1один., в роздрібній торгівельній точці Клієнта за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, зі змісту зазначеного Договору поставки № 1907 від 10.03.2020 року, Додатку № 1 до Договору поставки № 1907 від 10.03.2020 року, а також Акту про розміщення Торгового обладнання від 12.05.2020 року, вбачається, що предметом даного договору був товар, а саме холодильник 1-дв., модель SC600, заводський номер 02104, інвентарний номер ХБ16810, 2014 року випуску, в кількості 1шт., який мав використовуватися ОСОБА_1 виключно у підприємницькій діяльності за місцем розташування роздрібної торгівельної точки останньої.

Таким чином, факт використання ОСОБА_1 отриманим за Договором поставки № 1907 від 10.03.2020 року, торговим обладнанням для здійснення господарської діяльності, доведений матеріалами справи.

З урахуванням вищенаведених норм матеріального і процесуального права, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є господарсько-правовими, оскільки цей спір пов`язаний зі здійсненням підприємницької діяльності щодо використання наданого ОСОБА_1 за Договором поставки № 1907 від 10.03.2020 року, торгового обладнання для здійснення саме господарської діяльності останньою.

Суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Керуючись ст.ст.255, 258-260, 268, 272-273, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за неповернуте обладнання - закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Копію цієї ухвали невідкладно надіслати сторонам судового провадження для відома.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя