ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 грудня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/6573/21

Головуючий у першій інстанції Овсієнко Ю. К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1053/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Євстафіїва О.К.,Шарапової О.Л.,

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівський хлібокомбінат №2»

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівський хлібокомбінат №2»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на заочне рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський хлібокомбінат №2» про стягнення матеріальних та моральних збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (суддя Овсієнко Ю.К.), ухвалене у м.Чернігів, повний текст рішення складено 13 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ТОВ «Чернігівський хлібокомбінат №2» матеріальних збитків в розмірі 30 468,81 грн та моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Позов мотивовано тим, що 05 квітня 2021 року близько 13 год. 30 хв. працівник відповідача ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ГАЗ 3302-14, д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись по вул.Коцюбинського в м.Чернігові зі сторони вул.Кирпоноса в напрямку вул. П`ятницької, скоїв наїзд на належний позивачу припаркований автомобіль Volkswagen Amorok, д.н.з. НОМЕР_2 . 12 квітня 2021 року постановою Новозаводського районного суду м.Чернігова ОСОБА_2 був визнаний винним у скоєнні вказаного ДТП та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Згідно з висновком експерта-автотоварознавця ОСОБА_3 №90 від 19 травня 2021 року вартість відновлювальних робіт становить 43 102,86 грн. ОСОБА_1 вказував, що він за власний кошт відремонтував свій автомобіль (вартість відновлювальних робіт 41 783 грн), а 05 травня 2021 року за його заявою ЧОД ПАТ «НАСК «Оранта», в якій було застраховано автомобіль відповідача, перерахувала на станцію технічного обслуговування, де ремонтувався автомобіль позивача, кошти в розмірі 12 914,19 грн в якості відшкодування страхового випадку по ДТП. За доводами позивача, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому заподіяно матеріальної та моральної шкоди. Матеріальні збитки становлять 30 468,81 грн (41 783 грн 12 914,19 грн + 1600 грн (вартість експертного дослідження). Моральну шкоду ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що пошкодження автомобіля не дало йому можливості продовжити заплановану відпустку та було порушено всі плани.

Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 грудня 2021 року позов задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальні збитки в розмірі 30 468 грн 81 коп., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн, судовий збір у розмірі 3178 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Рішення суду мотивовано тим, що вина працівника відповідача щодо пошкодження транспортного засобу позивача повністю встановлена постановою суду, витрати, понесені позивачем на ремонт транспортного засобу, підтверджені належним чином, страхове відшкодування не в повній мірі покрило понесені витрати, а тому з відповідача підлягає стягненню різниця між отриманими страховими виплатами та реальними витратами (в тому числі оплати автотоварознавчого експертного дослідження для визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля). Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд взяв до уваги обсяг відповідальності відповідача та діяльність позивача, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках останнього, його переживання та страждання в сукупності.

В апеляційній скарзі ТОВ «Чернігівський хлібокомбінат №2» просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що за умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між НАСК «Оранта» та ТОВ «Чернігівський хлібокомбінат №2», встановлений ліміт за заподіяну майну шкоду - 150 000 грн. НАСК «Оранта» відшкодовано суму збитку за страховим випадком у розмірі 12 914,19 грн. Отже, суд першої інстанції не врахував того, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідач вказує, що експертне дослідження проводилося без участі усіх зацікавлених сторін. Також ТОВ «Чернігівський хлібокомбінат №2» посилається, що позивачем не було доведено, що для відновлення попереднього стану автомобіля були використані нові вузли, комплектуючі частини іншої модифікації тощо, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів. Відповідач вважає неналежним доказом квитанцію №41 від 19 травня 2021 року, яку було надано ОСОБА_1 на підтвердження оплати експертного дослідження, оскільки квитанція не відповідає вимогам отримання платежів, встановлених чинним законодавством. Також ТОВ «Чернігівський хлібокомбінат №2» посилається, що позивачем жодним чином не обгрунтована заявлена сума морального збитку. Відповідач вважає, що на нього протиправно покладено витрати, не передбачені законом, оскільки суд першої інстанції не дослідив ту обставину, що позивачем фактично було сплачено судовий збір у розмірі 2270 грн, в той час як повинен був оплатити за дві окремі майнові вимоги по 908 грн. Крім того, вважає необґрунтовано завищеним та неспівмірним з часом, необхідним для виконання відповідної роботи, присуджений розмір витрат на професійну правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Позивач вказує, що в даному випадку у виникненні дорожньо-транспортної пригоди винен працівник відповідача, а тому саме він повинен відшкодувати завдану позивачу матеріальну шкоду. Третя сторона НАСК «Оранта» погодилася виплатити страхове відшкодування потерпілій особі, а відшкодування залишку суми збитків покладається саме на відповідача, тобто на винну особу. За доводами ОСОБА_1 , в матеріалах справи відсутні докази повідомлення відповідачем страховика про настання ДТП, у скоєнні якого він винний. Також позивач вказує, що відповідач не може не погоджуватися з оцінкою вартості відновлювального ремонту з мотивів неправильності розрахунків, оскільки не є експертом чи спеціалістом. До того ж, сторона не зазначає обґрунтованих підстав для таких сумнівів. ОСОБА_1 звертає увагу на те, що через протиправні дії відповідача він поніс та змушений нести матеріальні збитки, пов`язані з ремонтом автомобіля, через несправність автівки було порушено звичний ритм життя, тому розмір моральної шкоди в сумі 10 000 грн вважає повністю обґрунтованим, доведеним та розумним. За доводами позивача, він погодив з адвокатом суму гонорара і оплатив її, а відповідач не надав вагомих аргументів на підтвердження не співмірності витрат на правову допомогу.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

По справі встановлено, що 05 квітня 2021 року близько 13 год. 30 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ГАЗ 3302-14, д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись по вул.Коцюбинського в м.Чернігові зі сторони вул.Кирпоноса в напрямку вул. П`ятницька, в порушення п.10.1, 13.1 ПДР України, змінив напрямок руху для здійснення зупинки біля правого краю проїжджої частини, не переконавшись, що це буде безпечним, та не дотримавшись безпечного інтервалу, скоїв наїзд на припаркований автомобіль Volkswagen Amorok, д.н.з. НОМЕР_2 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Власником автомобіля Volkswagen Amorok, д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 (а.с.25).

Сторони не заперечують, що ОСОБА_2 є працівником ТОВ «Чернігівський хлібокомбінат №2».

Постановою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12 квітня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП; накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн (а.с.6-8).

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу №90 від 19 травня 2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля-пікапа «Volkswagen Amorok», д.н.з. НОМЕР_2 , необхідного для усунення пошкоджень, отриманих у ДТП 05 квітня 2021 року, з урахуванням суми ПДВ у вартості складників та ремонтних матеріалів, станом на дату оцінки 05 квітня 2021 року, складає 43 102,86 грн (а.с.11-22).

Відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордера, товарного чеку, Акту виконаних робіт позивач сплатив за ремонт автомобіля 41 783 грн (а.с.27-30).

Чернігівською обласною дирекцією ПАТ «НАСК «Оранта» 05 травня 2021 року на станцію технічного обслуговування було перераховано суму в розмірі 12 914,19 грн по справі №49246 за пошкоджений автомобіль Volkswagen Amorok, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, що відбулося 05 квітня 2021 року (а.с.31, 32).

28 червня 2021 року ОСОБА_1 направив на адресу ТОВ «Чернігівський хлібокомбінат №2» претензію на суму 30 468,81 грн (а.с.35).

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду передбачені ст.1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам особи, а також шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За положеннями ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку, якщо ця особа не доведе, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно зі ст.3 якого обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, вирішуючи виключну правову проблему щодо абсолютного права потерпілого на отримання відшкодування від винуватця або його страховика, відступила від раніше викладених висновків Верховного Суду України та зазначила, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (п.69,73-74).

Така ж правова позиція щодо виключної відповідальності страховика в межах суми страхового відшкодування замість завдавача шкоди, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц.

Отже, Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Наведені положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який покладає відповідальність за завдану страхувальником (винуватцем) шкоду на страховика, як і наведені вище правові висновки Великої Палати Верховного Суду є чіткими, зрозумілими та прогнозованими для потерпілої особи, в тому числі і для позивача.

З огляду на викладене, та враховуючи, що відповідальність винуватця ДТП була застрахована за обов`язковим страхуванням, звернення позивача у вересні 2021 року до суду з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівський хлібокомбінат №2» про відшкодування збитків, завданих ДТП суперечить вимогам закону та є помилковим, а відтак не є альтернативним способом захисту своїх прав.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, де, скасовуючи рішення апеляційного суду про стягнення відшкодування із страхувальника (винуватця ДТП) і залишаючи в силі рішення суду першої інстанції про відмову у позові в цій частині, Велика Палата Верховного Суду вказала, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про альтернативне право потерпілого в цій справі обирати особу, до якої можна звернутись із вимогою про виплату відшкодування (п.151).

Позивач був обізнаний про те, що транспортний засіб ГАЗ 3302-14, д.н.з. НОМЕР_1 був застрахований у ЧОД ПАТ «НАСК «Оранта» і страхова компанія сплатила страхове відшкодування у розмірі 12914,19 грн.

За умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ЧОД ПАТ «НАСК «Оранта» та ТОВ «Чернігівський хлібокомбінат №2», встановлений ліміт за шкоду, заподіяну майну - 150000 грн.

Таким чином, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди та повинен її відшкодувати. Відшкодування шкоди в меншому розмірі страховиком , ніж понесені витрати позивача на відновлення свого майна не можуть бути підставою для звернення з позовом до особи відповідальність якої є застрахованою у випадку, якщо сума заподіяної шкоди не перевищує ліміту відповідальності.

Отже, доводи апеляційної скарги про заявлення вимог про відшкодування майнової шкоди до неналежного відповідача заслуговують на увагу.

За приписами закону позивач самостійно визначається з колом осіб, які є відповідачами у справі.

За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Виходячи з обставин справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини позивачем не залучений до участі у справі належний відповідач щодо вимог про відшкодування майнової шкоди - ЧОД ПАТ «НАСК «Оранта».

Відповідно до вимог ч. 6 п.4 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі в справі.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Чернігівський хлібокомбінат №2» про стягнення майнової шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Потерпілий має подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок ДТП, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Встановивши, що ОСОБА_2 , який керував при скоєнні ДТП транспортним засобом ГАЗ 3302-14, д.н.з. НОМЕР_1 , перебував у трудових відносинах з ТОВ «Чернігівський хлібокомбінат №2» , працював на посаді водія та виконував свої службові обов`язки, суд першої інстанції дійшов загалом правильного висновку про те, що обов`язок щодо відшкодування моральної шкоди слід покласти на роботодавця в силу положень частини першої статті 1172 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Враховуючи спосіб заподіяння втрат немайнового характеру, а також тривалість перетерплювання та виходячи з засад розумності, справедливості, апеляційний суд доходить висновків, що визначений місцевим судом розмір втрат слід зменшити до 4000 грн.

Отже, оскарджуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначеного судом першої інстанції розміру відшкодування моральної шкоди з 10 000 грн до 4000 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.

Верховний Суд у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц дійшов висновку про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 в позовній заяві зазначав про стягнення на його користь в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

На підтвердження розміру витрат на правову допомогу позивач надав договір про надання юридичних послуг від 21.06.2021 року, акт виконаних робіт від 7 вересня 2021 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

В апеляційній скарзі відповідач заперечує проти стягнення витрат на правничу допомогу, зазначаючи про неспівмірність, необгрунтованість та завищений розмір таких витрат. Також звертає увагу на те, що з умов договору про надання юридичних послуг не можливо встановити, яким чином було обумовлено гонорар представника.

Колегія суддів апеляційного суду проаналізувавши докази, які надані позивачем для підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу приходить до висновку про відмову у задовленні цих вимог, оскільки ОСОБА_1 не підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами факт понесення таких витрат відсутня квитанція про сплату понесених витрат, ордер, у договорі про надання професійної правничої допомоги не обумовлено розмір гонорару.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою відповідач просив стягнути з позивача на його користь судові витрати за апеляційний розгляд справи в тому числі витрати на професійну правничу допомогу .

На підтвердження понесених витрат відповідачем надано : договір про надання правничої правової допомоги №07/22 від 29 серпня 2022 року, додаткова угода №2 від 15.09.2022 року до договору від 29.08.2022 року якою погоджено розмір гонорару в сумі 5000 грн, квитанція до прибуткового касового ордеру №3 від 15.09.2022 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечував щодо задоволення вимог скарги, клопотання щодо зменшення витрат понесених на професійну правову допомогу відповідачем заявлено не було.

Таким чином, враховуючи вимоги ст.137,141,142 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача у відшкодування витрат понесених на професійну правничу допомогу 4950 грн, пропорційно до суми задоволених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У пункті 35 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ЦПК України та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат.

ОСОБА_1 просив стягнути на свою користь 30 468,81 грн у відшкодування матеріальних збитків , моральну шкоду в розмірі 10 000 грн, судовий збір у розмірі 3178 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн, суд задовольнив ці позовні вимоги в повному об`ємі.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви про стягнення матеріальної та моральної шкоди позивач повинен був сплатити по 908 грн за кожну позовну вимогу.

Колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди та зміні в частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, то відповідно рішення суду підлягає зміні в частині розподілу судового збору

Отже, позивач повинен був сплатити при подачі позову 1816 грн судового збору, його позовні вимоги задоволено на 9.88%. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 179.42 грн.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівський хлібокомбінат №2» сплатило 4862,34 грн судового збору. ( а.с.117)

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівський хлібокомбінат №2» просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Судом апеляційної інстанції стягнуто 4000 моральної шкоди, що становить 9.88% від оспорюваної суми. За подання апеляційної скарги відповідач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 2724 грн. Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 2454.86 грн.

Враховуючи приписи ч. 10 ст.141 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, приходить до висновку про зобов`язання позивача сплатити різницю між визначеною до стягнення сумою судових витрат за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції.( 2454.86 -179.42=2275,44)

Сума надмірно сплаченого судового збору за подання позову ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівський хлібокомбінат №2» за подання апеляційної скарги підлягає поверненню на підставі поданих заяв.

Клопотання представника відповідача про витребування доказів підлягає відхиленню, оскільки апеляційний суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги на наявних у матеріалах справи доказів.

Керуючись ст.141, ст. 374, 375, п. п. 1, 4, ч. 1, ч. 4 ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський хлібокомбінат №2» задовольнити частково.

Заочне рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 грудня 2021 року скасувати в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський хлібокомбінат №2» про стягнення матеріальних збитків заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, правової допомоги та судового збору.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський хлібокомбінат №2» про стягнення матеріальних збитків заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, правової допомоги - відмовити .

Заочне рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 грудня 2021 року змінити в частині визначеної до стягнення суми моральної шкоди стягнутої з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський хлібокомбінат №2» на користь ОСОБА_1 , зменшивши її розмір з 10000 грн до 4000 грн

Стягнути з ОСОБА_1 на корить Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський хлібокомбінат №2» судовий збір у розмірі 2275,44грн та витрати на професійну правничу допомогу 4950 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: