ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м.Суми

Справа №589/392/22

Номер провадження 22-ц/816/1063/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Газові автомобільні заправки»,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газові автомобільні заправки»

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 30 серпня 2022 року, в складі судді Сидорчука О.М., ухвалене у м. Шостка,

в с т а н о в и в:

28 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Газові автомобільні заправки» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Свої вимоги мотивував тим, що у день звільнення його з роботи за згодою сторін з посади машиніста компресорної установки АГНСК м. Шостка ТОВ «Газові автомобільні заправки» згідно наказу № 35/1к від 10 серпня 2021 року, з ним не було проведено розрахунку по виплаті нарахованої заробітної плати у сумі 13282 грн 08 коп, які просив стягнути на свою користь, а також та середній заробіток за час затримки розрахунку станом на день подання позову в розмірі 34222 грн 41 коп, без відрахування відповідних податків та зборів.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 30 серпня 2022 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ТОВ «Газові автомобільні заправки» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 13282 грн 08 коп.

Стягнуто з ТОВ «Газові автомобільні заправки» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 серпня 2021 року по 30 серпня 2022 року в сумі 82627 грн 08 коп.

Стягнуто з ТОВ «Газові автомобільні заправки» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 992 грн 40 коп.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Газові автомобільні заправки» - адвокат Корж В.В., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду:

- скасувати в частині стягнення з товариства на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у сумі 13282 грн 08 коп та відмовити у задоволенні цих вимог;

- змінити в частині розміру стягнутого з ТОВ «Газові автомобільні заправки» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зменшивши з 82627 грн 08 коп до 4000 грн.

Вказує, що товариство не було обізнане з відкриттям провадження у цій справі, в порушення вимог ст. 190 ЦПК України позовна заява ОСОБА_1 та відповідні матеріали відповідачу судом не надсилалися і лише 25 серпня 2022 року представник ознайомився з матеріалами справи і отримав нарочно ухвалу про відкриття провадження від 03 лютого 2022 року та позов з додатками. В ухвалі про відкриття провадження судом надано відповідачу 15-денний строк для подачі відзиву на позов, однак вже 30 серпня 2022 року ухвалено рішення у справі. Відповідач був позбавлений можливості спростувати позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вважає, що судом не повно з`ясовано обставини справи та зроблено помилковий висновок про нарахування позивачу за серпень 6763 грн 31 коп, оскільки він звільнився 10 серпня 2021 року і заборгованість могла утворитися лише за 10 днів серпня 2021 року, тому зроблений судом розрахунок заборгованості неправильний.

Доводить, що на час ухвалення судом першої інстанції рішення борг по заробітній платі ОСОБА_1 було повністю сплачено, що підтверджується платіжними дорученнями від 10 серпня 2022 року з призначенням платежу заробітна плата за липень 2021 року про перерахування позивачу 3134,43 грн та 4423,21 грн. Також, випискою по рахунку АТ «Альфа-Банк» від 03 листопада 2021 року підтверджується виплата позивачу 3134,43 грн.

Категорично не погоджується з розрахунком заборгованості середнього заробітну за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 82627,08 грн, розрахунок з позивачем було здійснено 10 серпня 2022 року, а не 30 серпня 2022 року як вважав суд, що становить 254 дні і складає 78232 грн. Зазначає, що розмір нарахованого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача є завищеним і не виправданим, не відповідає балансу між інтересами роботодавця та працівника. Виходячи з вимог справедливості та співмірності, враховуючи розмір заборгованості по заробітній платі 10692 грн, сума середнього заробітку за час затримки підлягає зменшенню до 4000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає доводи апеляційної скарги надуманими та безпідставними, а рішення суду законним та обгрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2022 року: 2481 грн х 100 = 248100 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (ч. 1 ст. 352 ЦПК України).

Відповідно до частин 1-4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача з роботи ТОВ «Газові автомобільні заправки» своєчасно не виплатило заробітну плату, його порушені права підлягають захисту у порядку ст. 117 КЗпП України. При цьому при визначення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 82627 грн 08 коп, суд виходив із середньоденного заробітку позивача, який становить 308 грн 31 коп за період затримки розрахунку з 10 серпня 2021 року по 30 серпня 2022 року (день ухвалення рішення), що становить 268 робочих днів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Однак, оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 01 вересня 2010 року ОСОБА_1 працював у ТОВ «Газові автомобільні заправки» на посаді машиніста компресорної установки АГНСК м. Шостка (а.с. 4).

10 серпня 2021 року наказом № 35/1к директора ТОВ ОСОБА_1 звільнений за угодою сторін на підставі ст. 36 КЗпП України.

Із наданих роздруківок банківських операцій в АТ «Альфа банк» за період з 05 травня 2021 року по 01 листопада 2021 року вбачається, що на рахунок позивача з призначенням платежу «заробітна плата» надійшло: 26.05.2021 5471 грн 35 коп (за квітень), 29.06.2021 5489 грн 29 коп (за травень), 30.07.2021 1552 грн 95 коп (за червень), 10.09.2021 1811 грн 78 коп (за червень), 08.10.2021 1811 грн 77 коп (за червень) (а.с. 5зв.).

Згідно відомостей Пенсійного фонду України (індивідуальні відомості про застраховану особу) у липні 2021 року позивачу було нараховано 6518 грн 77 коп, а в серпні 6763 грн 31 коп заробітної плати, всього в загальному розмірі 13282 грн 08 коп (а.с. 6-7).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України гарантовано право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу..

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Із аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування ч. 1 ст. 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч. 1 ст. 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Апеляційному суду надані докази виплати позивачу заборгованості по заробітній платі до ухвалення судом рішення про стягнення такої заборгованості у судовому порядку.

Так, згідно з платіжним дорученням АТ «Альфа банк» № від 10 серпня 2022 року ТОВ «Газові автомобільні заправки» виплатило ОСОБА_1 3134,43 заробітної плати за липень 2021, згідно платіжного доручення № від 10 серпня 2022 року виплачено 4423,21 грн заробітної плати за серпень 2021 (а.с. 39).

Зведеною відомістю на перерахування заробітної плати та інших виплат від 03 листопада 2021 року та випискою по рахунку АТ «Альфа-Банк» від 03 листопада 2021 року підтверджується виплата ОСОБА_1 заробітної плати за липень у сумі 3134,43 грн (а.с. 41, 41).

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з ч. 4 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суду та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Колегія суддів вважає, що відповідачем наведені поважні підстави не подання доказів виплати ОСОБА_1 заробітної плати 10 серпня 2022 року, враховуючи які, його позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі не підлягають задоволенню.

Із викладеного вбачається, що затримка розрахунку відбувалася у період з 10 серпня 2021 року (день звільнення) до 10 серпня 2022 року (день проведення остаточного розрахунку).

Встановивши факт затримки розрахунку при звільненні позивача з робити, яка сталася з вини роботодавця, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

Враховуючи компенсаційний характер такої виплати та висновки, викладені у пункті 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа № 761/9584/15-ц) про те, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить до висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, беручи до уваги розмір заборгованості по заробітній платі позивача, апеляційний суд вважає за можливе зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, до 10000 грн.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції, на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованості по заробітній платі з ухваленням нового судового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині. В частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні рішення суду підлягає зміні із визначенням до стягнення на користь ОСОБА_1 з ТОВ «Газові автомобільні заправки» 10000 грн компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а не 82627 грн 08 коп, як визначив суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні апеляційної скарги та позову, а саме: відмові у позові в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та часткове задоволення позовної вимоги про стягнення компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, на користь ТОВ «Газові автомобільні заправки» підлягає компенсації за рахунок держави 744,30 грн (1/2 від 1488,60 грн) у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газові автомобільні заправки» задовольнити частково.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 30 серпня 2022 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати і прийняти в цій частині постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газові автомобільні заправки» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати відмовити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 30 серпня 2022 року в частині стягнення компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити.

Стягнути з Товаритсва з обмеженою відповідальністю «Газові автомобільні заправки» на користь ОСОБА_1 компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 серпня 2021 року по 30 серпня 2022 року в розмірі 10000 гривень.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Газові автомобільні заправки» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 744 гривні 30 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: В. І. Криворотенко

С. С. Ткачук