ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 712/14179/21
Провадження № 22-ц/821/569/22
Категорія: 305010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Нерушак Л.В.

за участю секретаря: Захарченко А.Д.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2022 року (ухваленого під головуванням судді Пироженко В.Д. в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси, повний текст судового рішення складено 02 лютого 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтований, зокрема, тим, що позивач є учасником бойових дій. До 05.05.2021 року ОСОБА_1 була виплачена разова грошова допомога у розмірі 1491 грн.

Проте, відповідач повинен був виплатити йому разову грошову допомогу у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, що складає 8845 грн., проте, не зробив цього.

Позивач вказує, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17.09.2021 року визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 05 травня 2021 року у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нарахувати та виплатити йому щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з врахуванням раніше виплаченої суми.

ОСОБА_1 зазначає, що такими діями відповідача йому була завдана моральна шкода, яка полягала у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій, зокрема, він зазнав стресу, розчарування, відчуття несправедливості, тривалу невизначеність, інші негативні переживання. Він змушений був докладати суттєвих додаткових зусиль для відновлення попереднього стану. Порушення його прав з боку відповідача викликало у нього негативні емоції, внаслідок чого в нього було погане самопочуття, пригнічений настрій, що є підставою для стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, яку позивач оцінює в розмірі 84 000 грн.

З метою захисту своїх порушених немайнових прав ОСОБА_1 звернувся із відповідним позовом до Соснівського районного суду м. Черкаси і просив постановити судове рішення, яким стягнути з Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на його користь моральну шкоду в розмірі 84000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

Вирішено питання про судовий збір.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що позивач не отримав в повному обсязі грошову допомогу у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, що складало 8845 грн. Позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду і рішенням даного суду було зобов`язано Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплаченої суми допомоги.

Отже, встановлення судом факту протиправної бездіяльності відповідача та зобов`язання виплатити невиплачену суму коштів, суд вважав достатньою сатисфакцією для відновлення прав позивача.

Визначаючи співмірність розміру відшкодування моральної шкоди спричиненим негативним наслідкам суд першої інстанції, виходячи з засад розумності та справедливості, прийшов до висновку, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 84000 гривень є явно завищеним та не в повній мірі відповідає характеру та обсягу моральних страждань, яких він зазнав.

При цьому, суд зазначив, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її необґрунтованого збагачення. З наведених підстав суд дійшов висновку, що справедливим буде присудження відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 21 лютого 2022 року, ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його необґрунтованим, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції змінити ухвалене судом першої інстанції рішення шляхом збільшення розміру моральної шкоди з 1000 гривень до 84000 гривень.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема мотивована тим, що судом не було взято до уваги характер завданої моральної шкоди та її тривалість, оскільки виплата належних позивачеві сум станом на момент його звернення до суду здійснена не була. Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 ідентичні викладеним у позовній заяві.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи

Встановлено, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17.09.2021 року визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня 2021 року у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нарахувати та виплатити йому щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з врахуванням раніше виплаченої суми.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене у відповідності до вимог, визначених ст. 263 ЦПК України, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу положень ст. 13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Судом першої інстанції було встановлено і дану обставину сторони не спростували, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року визнано протиправною бездіяльність Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 щорічної разової допомоги до 05 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Отже, вказаним рішенням суду встановлено наявність факту вини відповідача в спричиненні позивачеві шкоди, заподіяної бездіяльністю Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно виходив з того, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року встановлено неправомірність дій з боку відповідача, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення виклав відповідні мотиви встановлення наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача.

Встановивши факт заподіяння позивачу моральної шкоди, підставою якої є встановлена рішенням адміністративного суду бездіяльність відповідача, суд першої інстанції прийшов до висновку, що достатньою та справедливою для компенсації моральних страждань позивача буде грошова сума в 1000 грн.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Враховуючи конкретні обставини даної справи, характер спірних правовідносин, тривалість моральних страждань позивача у зв`язку з необхідністю докладання додаткових зусиль для доведення своїх вимог щодо розгляду його звернень, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що відшкодування моральних збитків повинно бути визначено у грошовому виразі.

В своїй апеляційній скарзі позивач вказав, що розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 грн. є замалим, однак суд апеляційної інстанції погоджується з висновком районного суду про те, що розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 грн. є достатнім та співмірним із тривалістю порушень прав позивача та характером завданої йому з боку уповноважених органів держави немайнової шкоди. Стягнення моральної шкоди у такому розмірі не є надто мізерним та надто надмірним, враховує інтереси держави, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільного інтересу.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.258, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

Л.В. Нерушак

/ текст постанови суду виготовлений 08 червня 2022 року/