Справа № 466/9771/19 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/2527/22 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2022 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 вересня 2022 року, у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення,

В С Т А Н О В И В:

в листопаді 2019 року позивач ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01 листопада 2017 року по 31 січня 2018 року у розмірі 22547,15 грн, інфляційних втрат у розмірі 2 556,09 грн та 3% річних в розмірі 698,88 грн, а всього 25 802,12 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що підприємство надає послуги з опалення та гарячого водопостачання житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за якою зареєстровані відповідачі та їх діти. Тобто, такі є споживачами їх послуг. Вартість послуг встановлюється згідно з діючими тарифами на відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання житлового приміщення. Однак, внаслідок порушення відповідачами своїх зобов`язань утворилась заборгованість за отримані послуги за період з 01 листопада 2017 року по 31 січня 2018 року.

Шевченківським районним судом м. Львова видавалися судові накази про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованості з послуг централізованого опалення в розмірі 22 247,15 грн, інфляційних втрат у розмірі 2 556,09 грн та 3% річних в розмірі 698,88 грн, а всього 25 802,12 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі, однак такі за заявою ОСОБА_2 Шевченківським районним судом м. Львова було скасовано.

У зв`язку із вищенаведеним, ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01 листопада 2017 року по 31 січня 2018 року у розмірі 22 547,15 грн, інфляційних втрат у розмірі 2 556,09 грн та 3% річних в розмірі 698,88 грн, а всього 25 802,12 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн.

При цьому зазначає, що між відповідачами та позивачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: виконавець надавав послуги відповідачеві, останні такими послугами користувалися для задоволення своїх потреб, та не відмовлялися від них, усвідомлюючи, що за послуги треба платити, але оплату не проводили, чим порушили частину першу пункту 18 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення» № 630 від 21.07.2005 року, а також пункт 3.1 договору приєднання, де прямо вказано, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата за спожиті послуги вноситься споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунком.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05 вересня 2022 року у задоволенні позову Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, представник позивача - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 05 вересня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до довідки № 481 від 04 грудня 2017 року, яка є в матеріалах справи відповідачі є співвласниками приватизованої квартири АДРЕСА_2 , зареєстровані та проживають у вказаній квартирі із трьома неповнолітніми дітьми. Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. З 01 липня 2014 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 для здійснення відповідачами оплати за надані послуги з централізованого опалення. В подальшому, направлено на адресу відповідачів 2 примірники договору приєднання, що підтверджується супровідним листом від 01.07.2019 року, списком № 5 рекомендованих листів разом з фіскальним чеком та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, які є в матеріалах справи. Проте, на момент ухвалення рішення Договір до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підписаний.

Відсутність Договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. І, оскільки між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 установилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: виконавець надавав послуги відповідачам, останні такими послугами користувалися, не відмовлялися від них, усвідомлюючи, що за послуги треба платити, але оплату не проводили, чим порушили частину першу пункту 18 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення» № 630 від 21 липня 2005 року, а також пункт 3.1 договору приєднання, де вказано, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата за спожиті послуги вноситься Споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунком.

16 травня 2018 року Шевченківським районним судом м. Львова видано судовий наказ, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» 25802,12 грн., з яких 22 247,15 грн - основна сума заборгованості, 2 556,09 грн - інфляційні витрати, та 698,88 грн - 3% річних. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 11.03.2018 року скасовано вищевказаний судовий наказ.

Оскільки, відповідачами зобов`язання по оплаті комунальних послуг не виконувалось, позивач звернувся в суд із вказаним позовом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, житловий будинок АДРЕСА_3 , балансоутримувачем якого є ПП «Управляюча компанія «Рідний дім - Топольна», обладнаний індивідуальним тепловим пунктом з вузлом обліку теплової енергії, який обліковує тепло, яке іде на опалення і на підігрів гарячої води, що стверджується Актом № 1773 від 28.12.2007 року, паспортом на теплолічильник фірми «Kamstup - 2007 р., Свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки № 35/17-7420 від 28 липня 2017 року, Актом експлуатаційної перевірки вузла обліку теплової енергії за № 1773 від 07.12.2017 року. Квартира АДРЕСА_2 до 25.01.2018 року не була обладнана квартирним приладом обліку теплової енергії, що стверджується Актом №77180 від 25.01.2018 року, Паспортом на теплолічильник ІОМ-111-ЕLF, виробника АRATOR S/А, зав. №1784506. А тому розрахунок кількості та вартості послуги з централізованого опалення мешканцям житлового будинку по АДРЕСА_3 здійснювався відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» та Наказу Міністерства будівництва, архітектури та ЖКГУ від 31.10.2006 року №539 «Про затвердження методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення».

Вважає, що в матеріалах справи знаходяться усі належні, допустимі та достатні докази на підтвердження всіх вихідних даних для здійснення розрахунків за надані послуги відповідачам у спірний період. При цьому судом встановлено, що у вказаний спірний період з 01 листопада 2017 року по 31 січня 2018 року послуги з централізованого опалення відповідачам надавалася, відповідачі користувалися ними, не відмовлялися від них, усвідомлюючи, що за послуги треба платити, але оплату не проводили.

Відмовляючи у задоволенні позову повністю, своїм рішенням суд безпідставно звільнив відповідачів від встановленого законом обов`язку оплати за надані їм житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, чим фактично знівелював право позивача - ЛМКП «Львівтеплоенерго» на захист свого порушеного права в частині вимоги оплати наданих послуг за період з 01 листопада 2017 року по 31 січня 2018 року.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_3 , балансоутримувачем якого є ПП «Управляюча компанія «Рідний дім Топольна», обладнаний індивідуальним тепловим пунктом з вузлом обліку теплової енергії, який обліковує тепло, яке іде на опалення і на підігрів гарячої води, що стверджується Актом № 1773 від 28 грудня 2007 року, паспортом на теплолічильник фірит Kamstup-2007 року, Свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки № 35/17-7420 від 28 листопада 2017 року, Актом експлуатаційної перевірки вузла обліку теплової енергії за №1773 від 07 грудня 2017 року.

Цей житловий будинок має горизонтальну розводку внутрішньобудинкової системи опалення, а тому більшість житлових квартир у вказаному будинку обладнані квартирними приладами обліку теплової енергії. Нежитлові приміщення, які знаходяться у вказаному будинку також обладнані окремими лічильниками теплової енергії та опалення.

Квартира АДРЕСА_2 до 25 січня 2018 року не була обладнана квартирним приладом обліку теплової енергії, що стверджується Актом №77180 від 25 січня 2018 року, Паспортом на теплолічильник IOM-111-ELF, виробника ARATOR S/A, зав. №1784506.

Відповідно до довідки № 481 від 04 грудня 2017 року відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками приватизованої квартири АДРЕСА_2 , і зареєстровані та проживають у вказаній квартирі із трьома неповнолітніми дітьми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Договір між позивачем ЛМКП «Львівтеплонрго» та відповідачами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про надання послуг не укладався.

16 травня 2018 року Шевченківським районним судом м. Львова було видано судовий наказ, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» 25802,12 грн, з яких 22 247,15 грн основна сума заборгованості, 2 556,09 грн інфляційні втрати, та 698,88 грн 3% річних.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 11 березня 2018 року цей судовий наказ скасовано.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про їх недоведеність. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» №2633- IV від 02.06.2005 року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) ЛМКП «Львівтеплонрго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

З 01 липня 2014 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 для здійснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оплати за надані послуги з централізованого опалення.

Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання згідно з типовим договором.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частиною третьою статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16 (провадження № 61-26204св18).

Таким чином, між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 установилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: Виконавець надавав послуги Відповідачам, останні такими послугами користувалися, не відмовлялися від них, усвідомлюючи, що за послуги треба платити.

А відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відсутність Договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2018 року в справі № 401/710/15-ц (провадження № 6-3193св18).

В той же час, з розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що відповідачі проводили оплату за спожиті послуги, як до, так і після періоду, за який, на думку позивача, утворилась заборгованість, у розмірах проведених нарахувань. Спірна заборгованість утворилась за 4 місяці, а саме за період з 01 листопада 2017 року по 31 січня 2018 року. З пояснень відповідачів вбачається, що заборгованість утворилась через їх незгоду із проведеними відповідачами за цей період надмірними нарахуваннями.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (стаття 89 ЦПК України).

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок по доказуванню.

Позивач, Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», звертаючись із позовом в суд до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, просив суд ухвалити судове рішення, яким стягнути з останніх заборгованість за період з 01 листопада 2017 року по 31 січня 2018 року в розмірі 22 547,15 грн, інфляційних втрат у розмірі 2 556,09 грн та 3% річних в розмірі 698,88 грн, а всього 25 802,12 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн.

Як убачається із наданого стороною позивача розрахунку за надану послугу - «Централізоване опалення» за період з 01 липня 2014 року по 23 жовтня 2019 року, заборгованість відповідачів за листопад 2017 року становить 8 983, 67 грн, за грудень 2017 року - 2 249, 39 грн, за січень 2018 року 9 267, 55 грн ( т. 1 а.с.17).

При цьому, аналіз розрахунку нарахувань за попередні та послідуючі спірному періоду місяці свідчить про те, що суми нарахувань відповідачам за такі ж послуги у ці місяці значно менші за суми заборгованості у спірний період, хоча ні кількість проживаючи у цей період осіб, ні опалювальна плаща не змінювались. Крім того, з розрахунку також вбачається, що нарахування за тотожні періоди у 2015, 2016, 2018, 2019 роках, є значно менші, аніж нарахування у спірний період.

Аналіз розрахунку нарахувань узгоджується з поясненнями відповідачів та не спростований позивачем.

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення, колегія суддів враховує те, що матеріали цивільної справи не містять обґрунтування, доказів на підтвердження заявленої позивачем позовної вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання. Таких доказів стороною позивача не надано і суду апеляційної інстанції. А відтак суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволені такої.

Позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є похідними від позовної вимоги про стягнення основної заборгованості, а відтак і у задоволенні такої, на думку колегії суддів, судом першої інстанції відмовлено вірно.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», яка підписана представником Мар`яною Сапрун, на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 05 вересня 2022 року, залишити без задоволення

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 05 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2022 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич