Номер провадження: 22-ц/813/539/22
Справа № 496/440/16-ц
Головуючий у першій інстанції Трушина О. І.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Цюри Т.В.,

суддів Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду від 24 травня 2021 року в частині визначення розміру судового збору по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутої винагороди,-

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних (т.1, а.с.2-3).

05 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Біляївського районного суду Одеської області з зустрічною позовною заявою (т.2, а.с.1-5).

24 травня 2021 року ОСОБА_1 подала заяву про збільшення позовних вимог (т.2, а.с.179).

24 травня 2021 року ухвалою Біляївського районного суду Одеської області клопотання ОСОБА_1 про розстрочення сплати судового збору залишено без задоволення.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутої винагороди - грошових коштів залишено без руху.

Надано ОСОБА_1 строк для усунення недоліків зустрічної позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали (т.3, а.с.25-28).

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду в частині судового збору, який підлягає сплаті, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати ухвалу від 24.05.2021 року Біляївського районного суду Одеської області повністю, ухвалити нову про прийняття до розгляду збільшені зустрічні позовні вимоги у повному обсязі, з встановленням правильного розміру судового збору і зменшенням або розстроченням сплати судового збору або про прийняття до розгляду збільшені зустрічні позовні вимоги від 24.05.2021 року відповідача ОСОБА_1 у розмірі сплаченого нею вже у строк судового збору 5028, 79 грн з уточненням кількості цих вимог (т.3,а.с.40-45).

07 жовтня 2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу залишено без руху (т.3, а.с.80).

05 листопада 2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду відкрито провадження у справі (т.3, а.с.174).

29 листопада 2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду справу призначено до розгляду на 20 січня 2022 року.

17 січня 2022 року Одеським апеляційним судом отримано клопотання ОСОБА_1 в якому вона наголошує на доводах апеляційної скарги та вказує, що станом на 19 серпня 2021 року до початку відрахування строку на усунення недоліків, нею було сплачено суму судового збору в розмірі 5028,4 грн. З огляду на викладене в клопотанні, просить суд скасувати оскаржувану ухвалу на підставі невірного визначення розміру судового збору та винести ухвалу з встановленням дійсного розміру судового збору на підставі зустрічних вимог та поновлення строку на сплату або можливості розстрочити сплату з продовженням розгляду справи у Біляївському районному суді Одеської області (т.3, а.с.181-184).

Відповідно до довідки, яка містить в матеріалах справи, суддя Сегеда С.М. перебував у відпустці з 04 січня 2022 року по 04 лютого 2022 року. У зв`язку із зазначеним, судове засідання було відкладено на 17.02.2022 року (т.3, а.с.188-189).

02 лютого 2022 року Одеським апеляційним судом отримано заяву ОСОБА_2 у якій він просить суд провести розгляд справи без його участі та повідомляє, що апеляційну скаргу не визнає, у її задоволенні просить відмовити (т.3, а.с.193).

16 лютого 2022 року Одеським апеляційним судом отримано клопотання ОСОБА_1 про перенесення судового засідання у справі (т.3, а.с.194).

Відповідно до довідки, яка міститься в матеріалах справи, суддя Цюра Т.В. з 15 до 18 лютого 2022 року перебувала у відпустці. Судове засідання перенесено на 02 червня 2022 року (т.3, а.с.195-196).

01 червня 2022 року Одеським апеляційним судом отримано клопотання ОСОБА_1 про перенесення судового засідання. У поданому клопотанні апелянт зазначає, що у зв`язку з воєнним станом, внаслідок хронічного захворювання ніг, обмеження матеріального становища, бути присутнім на засіданні по справі не має можливості, просить суд відкласти засідання до закінчення воєнного стану.

В судове засідання, призначене на 02.06.2022 року сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення .

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, ненадання доказів поважності причин для відкладення розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження свого майнового стану ОСОБА_1 не надано жодного доказу, а також того, що ОСОБА_1 не надані докази на підтвердження доводів про неможливість сплати судового збору, у зв`язку з чим підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання заяви про збільшення позовних вимог зустрічної позовної заяви, немає, тому остання повинна сплатити судовий збір за вимоги майнового характеру в розмірі 3685,79 грн. та судовий збір за 5 вимог немайнового характеру в розмірі 4540 грн.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, від позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 надійшла заява про збільшення позовних вимог зустрічної позовної заяви, в якій остання просить, зокрема:

1)визнати факт розірвання 26.03.2015 року договорів від 25.09.2013 року та від 11.10.2013 року про представництво та надання правової допомоги між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі встановлення рішеннями Київського суду від 06.10.2016 року та від 21.11.2017 року, апеляційних судів від 10.05.2018 року та від 28.02.2018 року по справам № 520/2450/16-ц, 520/16323/15-ц, факту нотаріального скасування 26.03.2015 року довіреності відповідно до ст. 249, 250 ЦК України, який відповідно до ст. 82 ч. 4 ЦПК України, не доказуються при розгляді іншої справи;

2)визнати факт омани її з боку ОСОБА_2 у приховуванні істотних умов про розірвання договорів від 11.10.2013 року та від 25.09.2013 року відповідно до ст. ст. 249, 250 ЦК України та порушення на підставі ст. 250 ЦК України ОСОБА_2 умов договорів, відмовою надати послугу особисто, яка була визначена довіреністю від 25.09.2013 року, оригінал якої був спочатку ліквідований ОСОБА_2 , тому що ця послуга була невідкладною та спрямована на запобігання завданню їй матеріальних збитків у наданні ОСОБА_2 невірного математичного розрахунку гонорару-винагороди у розмірі 45554,80 грн у позовній заяві від 01.04.2015 року;

3)визнати факт зловживанням ОСОБА_2 процесуальними правами шляхом надання завідомо безпідставного (на підставі відсутності предмету спору) позову 01.04.2015 року щодо стягнення з неї гонорару-винагороди на підставі невірного оманного математичного розрахунку гонорару-винагороди у розмірі 45554,80 грн, що суперечать завданню цивільного судочинства;

4)визнати безпідставність набрання ОСОБА_2 за рішенням Біляївського районного суду від 19.05.2015 року по справі № 496/1463/15-ц гонорару-винагороди у розмірі 45554,90 грн на підставі встановлених рішень судів, які набрали чинності;

5)визнати факт передплати ОСОБА_2 по умовам договорів від 25.09.2013 року та від 11.10.2013 року по п. 4.1 - Замовник здійснює оплату за цим договором у наступному порядку: - передплату у розмірі 100% від обумовленої суми у день укладення договору від 25.09.2013 року - гонорару адвоката - 1500 доларів США та 2000 грн за представництво, - передплаті у розмірі 100% від обумовленої суми у день укладення договору від 11.10.2013 року - гонорару адвоката - 1500 доларів США та 2000 грн за представництво;

6)стягнути з ОСОБА_2 на її користь на підставі ст. ст. 22, 387, 386, 388, 1212, 1213 ЦК України кошти у розмірі 45554,80 грн, як безпідставно набране ОСОБА_2 майно ОСОБА_1 з нарахуванням інфляційних втрат та 3% річних, у розмірі 96179,65 грн;

7)стягнути з ОСОБА_2 на її користь, отриманий 25.09.2013 року ОСОБА_2 оманим шляхом гонорар адвоката у розмірі 1500 доларів США на підставі ст. 230 ЦК України у подвійному розмірі по укладеному договору від 25.09.2013 року з урахуванням курсу долара по НБУ на 03.02.2021 року 1 долар США = 28,27 грн, що становить 84810 грн та отримані безпідставно 933,33 грн за неналежне виконання представництва у Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області по справі № 1505/4414/2012;

8) стягнути з ОСОБА_2 на її користь, отриманий 10.11.2013 року ОСОБА_2 оманим шляхом гонорар адвоката у розмірі 1500 доларів США на підставі ст. 230 ЦК України у подвійному розмірі по укладеному договору від 25.09.2013 року з урахуванням курсу долара по НБУ на 03.02.2021 року 1 долар США = 28,27 грн, що становить 84810 грн та отримані безпідставно 1000 грн за невиконання представництва у касації по справі № 22-ц/785/8625/13 (№ 2-1821/11);

9)стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати у розмірі 19850,79 грн по усім справам які були відкриті для з`ясування істотних фактів по договорам;

10)відмовити у позовних вимогах ОСОБА_2 у повному обсязі;

11)зменшити розмір сплати або розстрочити розмір судового збору.

У поданій апеляційній скарзі, апелянт наголошує на тому, що судом першої інстанції невірно вирахувано розмір судового збору, що підлягає сплаті, Так, апелянт вказує, що 15.06.2021 року нею було подано заяву про зменшення позовних вимог, де вона вказала вже 4, а не 5 вимог немайнового характеру. Крім того, апелянт вважає, що судом мало бути взято до уваги сплату судового збору при поданні першого зустрічного позову, та сплати судового збору у розмірі 500 грн при поданні заяви про збільшення позовних вимог.

Апеляційний суд, відхиляючи вказані доводи апеляційної скарги, зазначає наступне.

Як вбачається з поданої ОСОБА_1 заяви про збільшення позовних вимог, нею було заявлено 5 вимог немайнового характеру (п.1-5), та 4 вимоги майнового характеру (п.6-9).

Так, ч. 3 ст. 176 ЦПК України визначено, у разі збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову несплачену суму судового збору належить сплатити до звернення в суд з відповідною заявою. У разі зменшення розміру позовних вимог питання про повернення суми судового збору вирішується відповідно до закону.

Частиною 4 статті 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з п.п. 1.1.2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 р., за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем стягується судовий збір у розмірі: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п.п. 1.2.2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 р., за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою стягується судовий збір у розмірі: 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2021 році з 01 січня встановлений у розмірі 2270 грн.

Судом першої інстанції розраховано суму судового збору, що підлягає сплати виходячи із того, що за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, що складає: за вимогу про стягнення суми 96179,65 грн судовий збір становить 961,79 грн; за вимогу про стягнення суми 84810 грн+933,33 грн судовий збір становить 908 грн; за вимогу про стягнення суми 84810 грн+1000 грн судовий збір становить 908 грн; за вимогу про стягнення суми 19850,79 грн судовий збір становить 908 грн, а всього судовий збір за вимоги майнового характеру становить 3685,79 грн.

Крім того, судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становить 908 грн., оскільки ОСОБА_1 заявлено 5 вимог немайнового характеру, то останній слід сплатити судовий збір за кожну вимогу, що загалом становить 4540 грн.

Одеський апеляційний суд погоджується із зазначеним розрахунком суми судового збору, яка підлягає сплаті та вважає його таким, що відповідає Закону України «про судовий збір».

Спростовуючи доводи апелянта стосовно того, що судом першої інстанції не взято до уваги квитанції про здійснену сплату судового збору, апеляційний суд зазначає наступне.

Із тексту оскаржуваної ухвали вбачається, що судом першої інстанції взято до уваги сплату ОСОБА_1 при поданні заяви про збільшення позовних вимог, судового збору в сумі 500 грн.

Так, судом враховано, що ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 500 грн, про що додано відповідну квитанцію, але незрозуміло, за яку був сплачений судовий збір.

Таким чином, загальна сума судового збору, яка підлягає до сплати за заявлені вимоги майнового і немайнового характеру, становить 7725,79 грн (загальна сума 8225,79 грн - сплачена сума 500 грн), яку необхідно сплатити ОСОБА_1 та надати відповідні квитанції до суду.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо подання ОСОБА_1 15 червня 2021 року заяви про зменшення позовних вимог, і з огляду на це зменшення суми судового збору на суму, яка підлягає сплаті за одну вимогу немайнового характеру, з огляду на те, що вказана заява була подана ОСОБА_1 вже після постановлення оскаржуваної ухвали. Так як, у даному апеляційному провадженні предметом оскарження є саме ухвала від 24 травня 2021 року, то зазначені доводи не можуть бути взяті судом до уваги.

Так не можуть бути взяті до уваги і доводи апелянта щодо того, що судом першої інстанції не було зараховано сплачені нею суми у розмірі 300 грн та 500 грн по справі №496/1334/19 та вимога зарахувати їх як сплату по даній справі, виходячи з того, що відповідно до цивільного процесуального законодавства, при поданні кожної окремої позовної заяви позивачем додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

Виходячи із зазначеного, судовий збір сплачується при зверненні до суду із позовною заявою при поданні такої заяви, а переведення, як вказує апелянт, сум судового збору, що були сплачені при поданні заяв в інших справах, законодавством не передбачено.

З огляду на вказане, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо розрахунку судового збору, який підлягає сплаті та залишає апеляційну скаргу без задоволення.

З огляду на вищевикладене апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а тому підстави для скасування ухвали відсутні.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП],§ 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду від 24 травня 2021 року в частині визначення розміру судового збору - залишити без задоволення.

Ухвалу Біляївського районного суду від 24 травня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутої винагороди - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 червня 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра

С.М. Сегеда

О.С. Комлева