Справа № 595/296/20
Провадження № 2/344/344/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Домбровської Г.В.,

при секретарі с/з Маланія Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 (надалі «Відповідач»), в якому з урахуванням зміни предмета позову просив:

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 20 000 доларів США у рахунок повернення боргу за договором позики від 01.04.2018 року,

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 300 (триста) доларів США у рахунок повернення відсотків за договором позики від 01.04.2018 року,

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на надання правової допомоги,

-повернути зайво сплаченй судовий збір в розмірі 220,08 грн.

Представником Позивача подано заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задоволити.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про причини неявки суду не сповістила, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином.

До суду представником Відповідача щоразу подавались заяви про підкладення розгляду справи з різних причин, які на думку суду, з огляду на їх систематичність, є затягуванням розгляду справи.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву в якому просить суд в задоволенні позову відмовити повністю, оскільки позов є необґрунтованим, вимоги позивача є недоведеними, а тому немає підстав для їх задоволення. Сплачуючи кошти за розпискою протягом всього часу від дня укладення розписки до дня пред`явлення позову, Позивачем неправомірно їх було зараховано як відсотки, а не як погашення основного боргу, який станом на 2019 рік міг би бути вже погашений повністю чи принаймі частково.

Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомила, відзиву не подала, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи.

Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

01.04.2018 року ОСОБА_4 позичила у ОСОБА_1 20 000 доларів США під 1,5% місячних терміном на 4 місяці, про що надала розписку у якій зобов`язалась повернути грошові кошти у строк до 1 серпня 2018 року. Однак на сьогоднішній день відповідач не повернула кошти ОСОБА_1 , чим не виконала свої зобов`язання згідно розписки. Відповідач змінила прізвище на ОСОБА_5 . В добровільному порядку позичені кошти Відповідач не повертає, на телефонні дзвінки не відповідає з грудня місяця 2019 року.

Вказані в розписці проценти сплачувала, але на даний час заборгованість по них становить 1200 доларів США за 4 місяці так як з грудня місяця 2019 року їх не сплачує. Неодноразові звертання до Відповідача з метою врегулювання даного спору не дали жодного результату.

Оскільки у визначений строк Відповідач кошти не повернула та уникає від виконання свого боргового зобов`язання, що і слугувало зверненням з даним позовом до суду.

Про фактичну передачу грошей свідчить власноруч написана розписка ОСОБА_6 , оригінал якої міститься в матеріалах справи ( том 2, а.с.11).

Строки повернення наданої позики погоджено та зазначено сторонами в розписці від 01.04.2018 року.

Всупереч домовленостям між Позивачем та Відповідачем, станом на сьогоднішній день Відповідачем не повернуто позику позивачу в розмірі, зазначеному в розписці.

Станом на день подання позовної заяви до суду, заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 20 000 доларів США основної суми позики та 300,00 доларів США відсотки за договором позики від 01.04.2018 року.

Вказаних обставин Відповідачем не спростовано.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В силу ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як випливає зі змісту позовної заяви, кошти в сумі 20 000 доларів США було отримано ОСОБА_6 01.04.2019 р, що підтверджується долученим до матеріалів справи оригіналом розписки. ( том 2, а.с.11).

Доказів, які б спростовували вищевказані обставини, Відповідачем суду надано не було, а Судом таких доказів не встановлено.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк.

Як зазначено в позовній заяві, Відповідач не повернув Позивачу борг за розпискоб в розмірі 20 000 доларів США.

На прохання Позивача в добровільному порядку Відповідач відмовлялась.

Будь-яких доказів, які б спростовували надані Позивачем докази заборгованості за вказаним договором позики, Відповідачем не надано.

Згідно із ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як зазначено в матеріалах позовної заяви, станом на час подання позову існує непогашена заборгованість Відповідача перед Позивачем в розмірі 20 000 доларів США та 300,00 доларів США відсотків.

Вказана обставина не спростована належними засобами доказування.

За таких обставин позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 20 000 доларів США та 300,00 доларів США відсотків, є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

В постановах Верховного суду України щодо правової природи позики та доказів, які підтверджують факт його укладення. Зокрема, в постанові ВСУ від 15.11.2015 року в справі №6-1967 цс 15, вказано, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому Верховний суд вказав, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Аналогічна позиція міститься у Постанові Верховного суду України від 02.07.2014 року в справі №6-79 цс 14, в якій Верховний суд зазначив, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

При укладенні договору позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови таких договорів, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином вказаний договір позики вважається укладеними та підлягає до виконання. Відповідно до розписки позивач виконав зобов`язання перед відповідачем та надав кошти в борг, в той час як зобов`язання позичальника виконані не були.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч.1, 612, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 4, 5, 13, 81, 82, 280 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

1.Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,- задовольнити.

2.Стягнути з ОСОБА_6 , ІПН НОМЕР_1 , зареєєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 заборгованість за договором позики від 01.04.2018 року в розмірі 20 000 ,00 доларів США, що за курсом НБУ України станом на 26.07.2022 року (USD (долар США) 36,5686 грн.) становить 731 400,00 грн. ( сімсот тридцять одна тисяча чотириста) гривень та 300,00 доларів США відсотків, що за курсом НБУ України станом на 26.07.2022 року становить 10 971,00 грн. ( десять тисяч дев`ятсот сімдесят одна) гривня.

3. Стягнути з ОСОБА_6 , ІПН НОМЕР_1 , зареєєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 судовий збір в розмірі 5183 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено і підписано 01.08.2022 року.

Суддя Домбровська Г.В.