Постанова

Іменем України

14 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 306/604/20

провадження № 61-4623св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , державне підприємство «СЕТАМ», приватний виконавець ОСОБА_5,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на постанову Закарпатського апеляційного суду, у складі колегії суддів:

Бисага Т. Ю., Кожух О. А., Собослой Г. Г., від 14 квітня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , державного підприємства «СЕТАМ» (далі - ДП «СЕТАМ»), приватного виконавця ОСОБА_5 про визнання недійсними та скасування електронних торгів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 листопада 2019 року на електронних торгах в межах виконавчого провадження відбулась примусова реалізація належного їй нерухомого майна - предмета іпотеки, а саме: кафе-магазину, загальною площею 477,4 кв. м, з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Продавцем майна є приватний виконавець ОСОБА_5, переможцем торгів є ОСОБА_2 .

Стверджує, що на час проведення перших прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна (03 жовтня 2019 року) звіт про оцінку майна був недійсним, оскільки з моменту його підписання пройшло більше шести місяців, при цьому вказаний звіт не відображав реальну ринкову вартість спірного майна, ціна за звітом була заниженою.

Крім того, діяльність приватного виконавця ОСОБА_5 була припинена згідно з рішенням Дисциплінарної комісії приватних виконавців (протокол

№ 14 від 12 серпня 2019 року), що є підставою для повернення заявки на реалізацію арештованого майна приватному виконавцю.

Також на рахунок приватного виконавця ОСОБА_5, діяльність якого припинена, не може бути зарахована сума грошових коштів за придбане майно.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсними та скасувати електронні торги, оформлені протоколом № 444897

від 14 листопада 2019 року із реалізації нерухомого майна, а саме: кафе-магазину, загальною площею 477,4 кв. м, з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , за лотом

№ 380666 у межах виконавчого провадження № 56019757.

Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 11 грудня 2020 року за клопотанням ОСОБА_2 залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета

спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (далі - ТОВ «ФК «Форінт»).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області, у складі судді Тхір О. А., від 10 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що при проведенні електронних торгів з реалізації належного їй майна ДП «СЕТАМ» мали місце порушення прав та законних інтересів боржника у виконавчому провадженні.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржувала дії або бездіяльність приватного виконавця, які вважає неправомірними.

Звіт про оцінку майна, складений у березні 2019 року, на момент передачі майна на реалізацію був чинним та, відповідно, на момент проведення електронних торгів 14 листопада 2019 року не вимагалась повторна оцінка описаного та арештованого майна боржника.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 10 червня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсними та скасовано електронні торги, оформлені протоколом № 444897 від 14 листопада 2019 року із реалізації нерухомого майна, а саме: кафе-магазину, загальною площею 477,4 кв. м, з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , за лотом

№ 380666 у межах виконавчого провадження № 56019757.

Апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що на час проведення перших прилюдних торгів з моменту виготовлення оцінки майна пройшло понад шість місяців.

Крім того, діяльність приватного виконавця ОСОБА_5 була припинена згідно з рішенням Дисциплінарної комісії приватних виконавців, на підставі якого видано наказ Міністерства юстиції України № 3238/5 від 23 жовтня 2019 року про припинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_5, а отже на час проведення других торгів 14 листопада 2019 року заявка на реалізацію арештованого майна мала бути повернута приватному виконавцю.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ТОВ «ФК «Форінт» - адвокат Філатова Н. А., посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

23 травня 2022 року представник ТОВ «ФК «Форінт» - адвокат Філатова Н. А. подала касаційну скаргу на постанову Закарпатського апеляційного суду

від 14 квітня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2022 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано її матеріали із районного суду.

У липні 2022 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2022 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16, від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12, від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, у постановах Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 444/580/17, від 24 вересня 2020 року у справі № 666/2983/15-ц,

від 26 серпня 2020 року у справі № 357/5469/15-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 754/8453/16-ц, від 10 травня 2018 року у справі № 643/18839/13-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 643/12557/16-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 643/19761/13-ц, від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 920/1101/17, від 13 листопада 2018 року у справі № 924/127/17, від 21 березня 2018 року у справі № 57/314-6/526-2012, від 24 жовтня 2018 року у справі № 923/875/17, від 17 липня 2018 року у справі № 911/4006/16, від 08 липня 2020 року у справі № 201/18443/17,

від 26 серпня 2020 року у справі № 640/6302/17, у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 1193цс15, від 06 квітня

2016 року у справі № 3-242гс16, від 29 листопада 2017 року у справі

№ 668/5633/14-ц, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15,

від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-370цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-547цс16, від 05 жовтня 2016 року у справі № 6-1582цс16, від 18 листопада 2015 року у справі

№ 6-1884цс15 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини першої статті 45 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України) та вказує, що апеляційний суд безпідставно розглянув справу за відсутності представника ТОВ «ФК «Форінт» (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Наголошує, що звіт про оцінку майна був дійсним, оскільки на момент передачі майна на реалізацію не пройшло шести місяців з моменту підписання звіту.

Вказує, що відповідно до статті 45 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець зобов`язаний припинити діяльність з дня внесення до Єдиного державного реєстру приватних виконавців України інформації про припинення діяльності приватного виконавця.

Водночас ОСОБА_1 не надала суду доказів на підтвердження припинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_5, зокрема відомості про внесення до Єдиного державного реєстру приватних виконавців України інформації про припинення діяльності приватного виконавця.

У ДП «СЕТАМ» був відсутній наказ Міністерства юстиції про припинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_5 , а відомості щодо припинення діяльності останнього не вносились до Єдиного державного реєстру приватних виконавців.

Більш того, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду

від 05 березня 2020 року у справі № 260/1612/19, зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 12 серпня 2019 року, оформлене протоколом № 14, в частині застосування до приватного виконавця ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення у вигляді припинення діяльності приватного виконавця; визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 3238/5

від 23 жовтня 2019 року про припинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_5

Оскільки вказані рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців та наказ Міністерства юстиції України скасовані, вони не породжують правових наслідків з моменту їх винесення та не могли бути покладені апеляційним судом в основу оскарженої постанови.

Натомість головною умовою, яку повинні були встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а також наявність порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Звертає увагу, що апеляційний суд всупереч рекомендація Ради суддів України щодо роботи суддів в умовах воєнного стану розглянув справу без участі представника ТОВ «ФК «Форінт», який неодноразово звертався до суду з клопотанням про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Вказує, що до вимог про оскарження прилюдних торгів з реалізації іпотечного майна застосовується спеціальна позовна давність, передбачена статтею 48 Закону України «Про іпотеку».

Відзив на касаційну скаргу не подано

У серпні 2022 року до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , в якому вона заперечуючи проти доводів касаційної скарги та вважаючи, що висновки Верховного Суду, на які посилається ТОВ «ФК «Форінт», прийнятті у справах за інших фактичних обставин, просить закрити касаційне провадження, а у випадку відмови у закритті провадження - залишити касаційну скаргу без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

21 березня 2018 року приватним виконавцем ОСОБА_5 відкрито виконавче провадження № 56019757 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Свалявського районного суду Закарпатської області у справі № 2-437/10, та в подальшому в межах цього виконавчого провадження: винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження стягувача на ТОВ «ФК «Форінт»; проведено опис та арешт майна боржника, а саме: кафе-магазину, загальною площею 477,4 кв. м, з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 ; визначено суб`єкта оціночної діяльності.

Згідно зі звітом про оцінку майна № 196-03-18 від 27 березня 2019 року, виготовленим ФОП ОСОБА_4 на замовлення приватного виконавця, ринкова вартість арештованого майна становить 830 000 грн.

11 квітня 2019 року ДП «СЕТАМ» отримана заявка № 01-29 приватного виконавця ОСОБА_5 на реалізацію арештованого майна, а саме: кафе-магазину, загальною площею 477,4 кв. м, з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 .

03 жовтня 2019 року ДП «СЕТАМ» проведено перші електронні торги за стартовою ціною 830 000 грн з реалізації описаного та арештованого

22 березня 2019 року майна боржника ОСОБА_1 (лот № 343186). Торги не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

14 листопада 2019 року ДП «СЕТАМ» проведено другі електронні торги, оформлені протоколом електронних торгів № 444897, на яких реалізовано описане та арештоване 22 березня 2019 року майно боржника ОСОБА_1 (лот № 380666) за стартовою ціною 664 000 грн.

Дисциплінарною комісією приватних виконавців прийнято рішення про припинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_5, оформлене протоколом № 14 від 12 серпня 2019 року.

На підставі вказаного рішення виданий наказ Міністерства юстиції України № 3238/5 від 23 жовтня 2019 року про припинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_5

Позиція Верховного Суду

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із статтею 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша

статті 215 цього Кодексу).

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, головною умовою, яку повинні встановити суди при вирішенні питання про визнання прилюдних торгів недійсними, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Нерухоме майно передається на реалізацію з прилюдних торгів за ціною та в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Процедура підготовки та порядок проведення торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, розрахунків за придбане майно й оформлення результатів торгів визначені Порядком реалізації арештованого майна.

Згідно з пунктом 1 розділу II «Передача майна на реалізацію» Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 (далі - Порядок реалізації арештованого майна), реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини шостої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної

діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

У постанові Верховного Суду від 11 серпня 2022 року у справі № 520/6069/17 зазначено, що зі змісту Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що виконавець не наділений повноваженням ставити під сумнів об`єктивність проведеної оцінки, або проводити оцінку нерухомого майна на власний розсуд, а зобов`язаний лише залучити експерта до участі у виконавчому провадженні та повідомити сторонам результати визначення вартості майна.

Визначення вартості майна боржника є процесуальною дією виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду.

У розглядувані справі встановлено, що звіт про оцінку майна № 196-03-18 було підписано 27 березня 2019 року та 11 квітня ДП «СЕТАМ» було отримано заявку приватного виконавця ОСОБА_5 на реалізацію арештованого майна боржника.

03 жовтня 2019 року ДП «СЕТАМ» проведено перші електронні торги, які не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

14 листопада 2019 року ДП «СЕТАМ» проведено другі електронні торги, на яких реалізовано описане та арештоване майно боржника ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, помилково послався на те, що на час проведення перших прилюдних торгів з моменту виготовлення оцінки пройшло більше шести місяців, оскільки строк чинності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, а тому відповідно до приписів частини

шостої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» повторна оцінка такого майна не проводиться.

Наведене узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 444/580/17, на які посилається заявник у касаційній скарзі, а також у постанові Верховного Суду

від 11 серпня 2022 року у справі № 520/6069/17, прийнятій після подання касаційної скарги.

Посилання заявника на те, що вартість спірного майна у звіті про оцінку є заниженою, що призвело до порушення її прав і законних інтересів, є недоведеними, при цьому відповідно до частини шостої статті 81

ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також колегія суддів вважає помилковими посилання апеляційного суду на необхідність повернення приватному виконавцю заявки на реалізацію арештованого майна.

За змістом пункту 4 розділу II «Передача майна на реалізацію» Порядку реалізації арештованого майна організатор повертає заявку на реалізацію майна приватному виконавцю у разі зупинення або припинення діяльності приватного виконавця відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Підстави та порядок зупинення діяльності приватного виконавця визначено статтею 42 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Діяльність приватного виконавця зупиняється у разі застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця - на строк, визначений у рішенні Дисциплінарної комісії про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення (пункт 4 частини першої статті 42 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів») .

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 42 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» зупинення діяльності приватного виконавця за наявності підстав та в порядку, визначеному цією статтею, здійснюється шляхом видання наказу Міністерством юстиції України.

З дня внесення інформації про зупинення діяльності приватного виконавця до Єдиного реєстру приватних виконавців України приватному виконавцю забороняється здійснювати діяльність приватного виконавця, крім дій, пов`язаних із передаванням виконавчих документів іншому приватному виконавцю або відповідному органу державної виконавчої служби.

Частиною першою статті 45 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що приватний виконавець зобов`язаний припинити діяльність з дня внесення до Єдиного реєстру приватних виконавців України інформації про припинення діяльності приватного виконавця.

Наказ про припинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_5 прийнято Міністерством юстиції України 23 жовтня 2019 року, тобто після передачі майна на реалізацію. Відомості про надходження вказаного наказу до ДП «СЕТАМ» до проведення оспорюваних торгів, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду

від 05 березня 2020 року у справі № 260/1612/19, яке набрало законної сили, зокрема визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 12 серпня 2019 року, оформлене протоколом № 14, в частині застосування до приватного виконавця ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення у вигляді припинення діяльності приватного виконавця; визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 3238/5 від 23 жовтня 2019 року про припинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_5

У справі, що розглядається, сам лише факт припинення після передачі майна на реалізацію діяльності приватного виконавця, на підставі скасованих у подальшому рішення та наказу, не свідчить про порушення прав і законних інтересів позивача - боржника у виконавчому провадженні.

При цьому предметом примусового виконання у виконавчому провадженні № 56019757 було рішення Свалявського районного суду Закарпатської області у справі № 2-437/10, яке ухвалене 08 липня 2010 року, тобто за більш ніж 9 років до проведення оспорюваних торгів.

Отже позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а суд першої інстанції дійшов загалом правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Посилання суду першої інстанції на необхідність попереднього, до подання позову, оскарження дій приватного виконавця в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, є помилковим, однак не вплинуло на правильність вирішення справи по суті та висновків про недоведеність порушення оспорюваними торгами прав та законних інтересів ОСОБА_1 .

Відповідно до положень статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційним судом помилково скасовано рішення суду першої інстанції, касаційна скарга підлягає задоволенню, постанова Закарпатського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року скасуванню, а рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 10 червня 2021 року залишенню без змін.

Підстав для закриття касаційного провадження, як про це просила

ОСОБА_1 , колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» задовольнити.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року скасувати, залишивши в силі рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 10 червня 2021 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян С. Ф. Хопта В. В. Шипович