Справа № 615/526/22
Провадження № 2/615/276/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2022 року м. Валки

Суддя Валківського районного суду Харківської області Токмакова А.П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,

встановив:

14.06.2022 позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду, заподіяну протиправними діями відповідача за час роботи на посаді голови Сидоренківської сільської ради Валківського району Харківської області, в розмірі 579722 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач, перебуваючи на посаді голови Сидоренківської сільської ради Валківського району Харківської області, 10.08.2010 допустив прийняття сільською радою рішення, яке не відповідає положенням п.13 постанови КМУ № 177, тим самим, не забезпечив посвідчення права власності на майновий пай новим свідоцтвом на право власності на майновий пай члена КСП «Заповіти Ілліча», реорганізованого в СВК «Надія», на підставі договорів купівлі-продажу майнових паїв з 36 продавцями, які надали оригінали свідоцтв, що є правовстановлюючими документами та не потребують нотаріального посвідчення.

В свою чергу, не посвідчення свідоцтва про право власності на майновий пай, на думку позивача, призвело до порушення невизнаного майнового права, нездійснення якого, враховуючи ч.2 ст.12, ч.2 ст.20, ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, не може бути підставою для його припинення та надає позивачу право звернутися до суду з проханням забезпечити відшкодування майнової шкоди, завданої протиправними діями посадової особи сільської ради шляхом стягнення вартості майна, визначеної у свідоцтвах продавців паїв згідно списку осіб.

Наполягає, що відповідач безпідставно, не маючи повноважень, вніс до порядку денного на розгляд сесії сільської ради питання про відмову у видачі нового свідоцтва на право власності на майновий пай, мотивуючи неправдивими фактами та неправильним тлумаченням Наказу Мінагрополітики № 79 від 23.03.2001, а сільська рада безпідставно, не маючи повноважень, прийняла рішення 10.08.2010 про відмову у видачі позивачу нового свідоцтва про право власності на майновий пай та вилученні і анулюванні свідоцтв продавців паїв, мотивуючи тим, що вони отримали майно в натурі згідно рішення загальних зборів співвласників майна від 16.05.2009, хоча фактично таке майно не отримували, договір про спільне користування майном відсутній та головою сільської ради не затверджувався.

Вважає, що з урахуванням ст.117 Конституції України, п.1 ч.3 ст.2 ЦК України при переході права власності на майновий пай за договором чи спадкуванням набувачу права обов`язково видається сільською радою нове свідоцтво, а старе анулюється, тому в даному випадку її рішення та дії голови не відповідають закону, є недійсними, нікчемними та підлягають скасуванню згідно ч.2 ст.203 ЦК України, як вчинені без належних повноважень.

Зауважив, що за дії посадових осіб сільської ради та її рішення, що не відповідають закону, персональну відповідальність відповідно до ч.5 ст.42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» несе голова сільської ради та згідно ч.1 ст.77 цього Закону відшкодовує особі заподіяну матеріальну шкоду з власних коштів.

Повідомив, що вже неодноразово звертався до суду за захистом набутих майнових прав з цих же підстав, але в задоволенні позовів відмовлено, тим самим не відновлено його порушене право. Погоджується, що питання щодо майна пайового фонду вирішують співвласники на загальних зборах, кожен із яких вправі розпоряджатися свідоцтвом на свій розсуд: продати, подарити тощо, проте судами, на його думку, навіть не встановлювалась завдана йому шкода.

Посилаючись на п.5 ч.4 ст.274 ЦПК України, вважає, що справа підлягає розгляду в спрощеному позовному провадженні, оскільки розмір позовних вимог майнового характеру не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою судді від 27.06.2022 позовну заяву було залишено без руху, як подану з порушенням вимог ст.175,177 ЦПК України, оскільки копія позовної заяви не містить підпису позивача та дати складення, у позовній заяві не зазначено наявність та місце знаходження оригіналів доказів, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги. Окрім того, не надано доказів про сплату або звільнення від сплати судового збору в передбачених законом випадках.

08.07.2022 на виконання ухвали судді позивач надіслав копію позовної заяви із зазначенням дати та підпису, фотокопії доданих документів та повідомив, що їх оригінали знаходяться в Сидоренківській сільській раді правонаступника Валківській міській раді Харківської області. Наполягав, що звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.2 ст.3 ЗУ «Про судовий збір».

Ухвалою судді від 28.07.2022 позовну заяву визнано не поданою та повернуто позивачу в порядку ч.3 ст.185 ЦПК України, оскільки не усунуто недоліки у встановлений судом строк, зокрема, не сплачено суму судового збору у відповідності до ст.4 ЗУ «Про судовий збір».

Постановою Харківського апеляційного суду від 21.09.2022 цю ухвалу суду скасовано, справу за позовною заявою ОСОБА_1 направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції, так як судом не надано належної оцінки обставинам, зазначеним позивачем у виправленій позовній заяві та клопотанні, скерованих до суду з метою усунення недоліків 08.07.2022.

Перевіривши позовну заяву та додані до неї матеріали, суддя доходить висновку, що позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст.175,177 ЦПК України.

Ст.56 Конституції України визначає право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Аналогічні за змістом норми закріплені у ст.1173-1175 ЦК України

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст.1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст..1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів (ст.1175 ЦК України).

Звертаючись до проблематики врегулювання деліктних відносин з участю держави Україна, Конституційний Суд України в рішенні від 30.05.2001 у справі №1-22/2001 за конституційним зверненням ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» зазначив: «…Конституція України закріпила принцип відповідальності держави перед людиною за свою діяльність, який проявляється передусім у конституційному визначенні обов`язків держави (ст.3,16,22). Така відповідальність не зводиться лише до політичної чи моральної відповідальності публічної влади перед суспільством, а має певні ознаки юридичної відповідальності держави та її органів за невиконання чи неналежне виконання своїх обов`язків». І далі: «... ст. 152 Конституції України зобов`язує державу відшкодовувати матеріальну чи моральну шкоду, завдану фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними.

В п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 № 9 звернуто увагу, що суди повинні суворо дотримуватися передбаченого ст.56 Конституції України права особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відшкодування шкоди визначені главою 82 ЦК України. Встановлено обов`язок держави, Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування відшкодувати шкоду, завдану фізичній або юридичній особі:

- незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень;

- незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень;

- в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований.

Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції зазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдана шкоди повинна бути доведена.

Суб`єктом відшкодування завданої шкоди є держава, Автономна республіка Крим та орган місцевого самоврядування. Тобто шкода відшкодовується за рахунок державного бюджету, бюджету Автономної республіки Крим, бюджетів органів місцевого самоврядування.

При вирішенні спору про відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом.

Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Враховуючи положення ст.56 Конституції України, вирішення спору потребує переліку необхідних документів:

1.позовна заява відповідно до вимог ст.175 ЦПК України;

2.документи, які посвідчують особу позивача;

3.копія НПА, що був визнаний незаконним і скасований - у випадку відшкодування шкоди в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований;

4.письмова відповідь відповідного органу, яка засвідчує факт спору та порушення прав позивача - у разі відшкодування шкоди в результаті незаконних рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень;

5.інші докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та які підтверджують вказані обставини.

Ч.3 ст.175 ЦПК України міститься перелік обов`язкових вимог до позовної заяви, зокрема, щодо зазначення повного найменування сторін та інших учасників справи (п.3).

Зі змісту позовної заяви, позивач звернувся із позовом про відшкодування матеріальної шкоди саме до фізичної особи - ОСОБА_2 , що підтверджується зазначеною ним реєстрацією місця проживання відповідача, який 10.08.2010 працював на посаді голови Сидоренківської сільської ради Валківського району Харківської області, правонаступником якої, в свою чергу, на його погляд є Валківська міська рада Богодухівського району Харківської області, статус якої позивачем не визначено.

Слід відзначити, що згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (ст.237 ЦК України).

Окрім того, в порушення вимог ч.3 ст.175 ЦПК України позивачем не надано документи, які посвідчують його особу та не зазначено докази, що підтверджують обставини на обґрунтування позовних вимог, зокрема, копії нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, а також письмову відповідь відповідного органу, яка засвідчує факт спору та порушення прав позивача.

Надані позивачем копії документів із власноручним зазначенням місця зберігання оригіналів нібито у Сидоренківській сільській раді - правонаступника Валківській міській раді Богодухівського району Харківської області, не можна вважати усуненням встановлених в ухвалі суду недоліків.

Згідно ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій» районна рада, яка представляє спільні інтереси територіальних громад новоутвореного району, з дня набуття нею повноважень є правонаступником всього майна, прав та обов`язків районних рад, які представляли спільні інтереси територіальних громад ліквідованих районів, території яких включені до складу новоутвореного району, якщо інше не передбачено цим Законом;

Разом з тим, позивачем не надано доказів, які б свідчили про наявність факту спору та порушення прав позивача, в тому числі підтверджували, що оригінали документів, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, знаходяться саме в Валківській міській раді Богодухівського району Харківської області.

Законом України «Про судовий збір» передбачено певні особливості справляння судового збору у справах про відшкодування шкоди, завданої державними органами та органами місцевого самоврядування.

Цим же Законом встановлено перелік осіб, що звільняються від сплати судового збору, та категорії справ у яких судовий збір можна не сплачувати, зокрема, за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, не справляється судовий збір (п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір»).

Позивачем зазначено, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Згідно ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Ч.1 ст.19 ЦПК України встановлює, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Кожна особа за положеннями ст.16 ЦК України має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

П.4 ч.3 ст.175 ЦПК України визначено, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Разом з тим, позивачем не викладено вимогу про визнання незаконним рішення чи дій органу державної влади, що рішення є незаконним, дії протиправними.

З огляду на наведені правові норми, процесуальним обов`язком позивача є додання до позовної заяви доказів в підтвердження правової підстави звернення до суду із вказаним позовом та підстави звільнення від сплати судового збору. Тобто, подати суду преюдиційне рішення суду, яке вступило в законну силу, яким визнано незаконним та скасовано рішення органу державної влади або визнано протиправними дії.

Отже, посилання в позові на звільнення від сплати судового збору відповідно до положень закону є помилковими та не ґрунтується на вимогах закону, тому позивач має сплатити судовий збір за подання позовної заяви, однак, в порушення вимог ч.4 ст.177 ЦПК України позивачем не надано документ, що підтверджує сплату судового збору.

В разі не подання вказаного рішення, з метою усунення недоліків позовної заяви позивачу необхідно сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до абзацу 2 пункту 27 Постанови пленуму Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014, якщо заявником не подано належних доказів сплати судового збору у встановленому законодавством порядку та розмірі або (за необхідності) документів, що підтверджують звільнення від його сплати, заява (скарга) залишається без руху. При цьому у відповідній ухвалі суду має бути зазначено правильний порядок сплати та/або розмір судового збору.

З урахуванням ст.4 ЗУ «Про судовий збір» розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01.01.2022 становить 2481,00 грн.

Оскільки позовна заява подана до суду 14.06.2022, позивачем визначена ціна позову в сумі 579722 грн., сплаті підлягає судовий збір в сумі 5797,22 грн.

В порушення п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява не містити обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються, позивачем не надано доказів в підтвердження зазначених в позовній заяві сум матеріальної шкоди.

Ч.5 ст.177 ЦПК України зобов`язує позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, згідно положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків, Проте право на звернення до суду не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Таким чином, доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання заявником певного процесуального алгоритму, що в даному випадку передбачений ЦПК України.

З огляду на викладене, залишення заяви без руху з підстав, передбачених законом не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Згідно п.3 ч.2 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

За вимогами ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху, оскільки вона не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України, зобов`язавши позивача усунути вказані недоліки в строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.185, 259-261 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити вказані в ухвалі недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити, що у разі, якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у встановлений судом строк, заява буде вважатись неподаною і повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.П. Токмакова