ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1798/22 Справа № 205/8443/19 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
УХВАЛА

02 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Попенко Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро питання про витребування доказів у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Конструкторське бюро "Південне" ім. М.К. Янгеля" про стягнення зарплати, надбавки, індексації, компенсації за невикористану відпустку, компенсації за несвоєчасно виплачену зарплату, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та індексацію середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Конструкторське бюро "Південне" ім. М.К. Янгеля" (далі - ДП "Конструкторське бюро "Південне" ім. М.К. Янгеля") про стягнення зарплати, надбавки, індексації, компенсації за невикористану відпустку, компенсації за несвоєчасно виплачену зарплату, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та індексацію середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Позовна заява мотивована тим, що він працював у ДП "Конструкторське бюро "Південне" ім. М.К. Янгеля" на посаді бухгалтера з 07 серпня 2001 року, був змушений звільнитись за власним бажанням з займаної посади згідно статті 38 КЗпП України з 11 квітня 2003 року.

Вказував, що з метою перевірки правомірності та повноти нарахування йому заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат за період роботи у відповідача, а також повноти надання відповідачем зазначеної інформації до Пенсійного фонду України, 28 травня 2019 року ним було направлено запит до ДП "Конструкторське бюро "Південне" ім. М.К. Янгеля".

Отримавши відповідь на запит, ним було встановлено факти грубого порушення відповідачем трудового законодавства, зокрема положень КЗпП України, Закону України "Про оплату праці", Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Закону України "Про відпустки", Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплат", Закону України "Про колективні договори і угоди" тощо.

Вказував, що у порушення вимог статей 3, 11 Закону України "Про оплату праці", пункту 2.2. Генеральної угоди від 16 січня 2002 року, статей 2, 95 КЗпП України, нарахування заробітної плати у ДП "Конструкторське бюро "Південне" ім. М.К. Янгеля", починаючи з липня 2002 року, проводилось виходячи з посадового окладу 150 грн., що нижче встановленого розміру мінімальної заробітної плати, гарантованого державою, оскільки з 01 липня 2002 року по 31 грудня 2002 року мінімальна заробітна плата складала 165 грн., з 01 січня 2003 року по дату звільнення - 185 грн.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на свою користь: ненараховану та невиплачену при звільненні заробітну плату за фактично відпрацьований час згідно встановленої законодавством норми у зв`язку з заниженням посадового окладу в сумі 208,29 грн.; ненараховану та невиплачену при звільненні заробітну плату за фактично відпрацьований час понад норми у вихідні та святкові дні у зв`язку з заниженням посадового окладу в сумі 69,32 грн.; ненараховану та невиплачену при звільненні персональну надбавку у розмірі 10 % до заробітної плати за фактично відпрацьований час в межах встановленої норми у зв`язку з заниженням посадового окладу в сумі 20,85 грн.; ненараховану та невиплачену при звільненні індексацію заробітної плати в межах прожиткового мінімуму в сумі 6,25 грн.; ненараховану та невиплачену при звільненні компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1,67 грн.; компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату та інші належні до фонду оплати праці виплати у зв`язку з заниженням посадового окладу та непроведенням індексації заробітної плати за період роботи станом на 03 березня 2020 року в розмірі 1 509,87 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (по лютий 2020 року включно) в сумі 2 289 971,19 грн., а також понесені судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що розмір заробітної плати ОСОБА_1 за період з липня 2002 року по квітень 2003 року складав більше, ніж встановлено Законами України "Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2002 рік" та "Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2003 рік". Тому є безпідставними посилання позивача на те, що у період з липня 2002 року по квітень 2003 року розмір його заробітної плати був нижчим встановленого розміру мінімальної заробітної плати, гарантованого державою.

Також судом встановлено, що 16 січня 2002 року між Кабінетом Міністрів України, Конфедерацією роботодавців України та всеукраїнськими профспілками і профоб`єднаннями на 2002-2003 роки укладено Генеральну угоду, відповідно до пункту 2.2. якої сторони домовилися визначити ставки (оклади) працівників загальних (наскрізних) професій і посад у галузевих угодах. При цьому мінімальні розміри ставок (окладів) мають встановлюватися на рівні не нижче від законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати на відповідний рік.

Разом з тим професійна спілка працівників космічного та загального машинобудування України, до якої належить профспілкова організація ДКБ "Південне", до цієї Генеральної угоди не приєднувалась.

Встановивши, що при звільненні ОСОБА_1 з ДП "Конструкторське бюро "Південне" ім. М.К. Янгеля" останньому відповідачем було у повному обсязі виплачено всі передбачені чинним законодавством виплати, проаналізувавши положення чинного законодавства України, з урахуванням наданих сторонами доказів, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Також суд зауважив, що підстави для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності відсутні, оскільки згідно статті 225 КЗпП України працівник може звернутися до комісії по трудових спорах у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у спорах про виплату належної йому заробітної плати - без обмеження будь-яким строком.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2020 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що суд першої інстанції, проаналізувавши норми законодавства щодо спірних правовідносин, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки ДП "Конструкторське бюро "Південне" ім. М.К. Янгеля" при звільненні позивача було в повному обсязі виплачено всі передбачені чинним законодавством виплати.

Постановою Верховного Суду від 26 травня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року скасовано.

Справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у порушення вимог статей 3, 11 Закону України "Про оплату праці", пункту 2.2. Генеральної угоди від 16 січня 2002 року, статей 2, 95, 97 КЗпП України, Закону України "Про колективні договори і угоди" від 01 липня 1993 року № 3356-ХІІ нарахування заробітної плати відповідачем, починаючи з липня 2002 року, проводилося виходячи з величини посадового окладу 150 грн., що нижче встановленого розміру мінімальної заробітної плати, гарантованого державою, оскільки з 01 липня 2002 року по 31 грудня 2002 року мінімальна заробітна плата складала 165 грн., з 01 січня 2003 року по дату звільнення позивача - 185 грн. Таким чином розмір посадового окладу, як базової величини для нарахування основного та додаткового заробітку, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат з 01 липня 2002 року по 31 грудня 2002 року був занижений на 15 грн., а з 01 січня 2003 року по дату звільнення позивача - на 35 грн., що призвело до заниження нарахувань та до невиплати при звільненні ОСОБА_1 відповідних сум заробітної плати та інших виплат, що входять до складу фонду оплати праці.

Для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, перевірки доводів апеляційної скарги та сторін, виникла необхідність витребувати документи, що стосуються предмету доказування.

Керуючись ст. 84, 259, 260 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Витребувати у Державного підприємства "Конструкторське бюро "Південне" ім. М.К. Янгеля":

- належним чином завірені табелі обліку робочого часу ОСОБА_1 за період з липня 2002 року по квітень 2003 року;

- письмову інформацію чи було передбачено до виплати ОСОБА_1 за час його роботи на підприємстві персональну надбавку у розмірі 10 % до заробітної плати, якщо так, то надати відповідні докази щодо розміру таких нарахувань та чим це передбачалося;

- письмову інформацію, який вид надбавки був передбачений згідно довідки про розрахунок заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01.07.2002 року по 11.04.2003 року (код 670, 671, 672), та яким нормативним актом це передбачалося та в якому розмірі, з обов`язковим наданням таких доказів та обгрунтувань.

До 24 червня 2022 року витребувані докази надати Дніпровському апеляційному суду (м. Дніпро, вул. Харківська, 13) з посиланням на цивільну справу провадження № 22-ц/803/1798/22.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази.

Ухвала оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко