Справа № 761/206/21
Провадження № 2/761/2959/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

17 січня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Загірній Л.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.10.2004 року. Крім позивачів, орієнтовно з 1983 року в квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_3 , який майже 30 років проживає у м. Владивосток, Російської Федерації. ОСОБА_3 з 2000 року зареєстрований у АДРЕСА_2 , а з 2014 року по сьогоднішній день у АДРЕСА_3 . Зазначають, що відповідач не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , комунальні платежі не сплачує належним чином, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивачі відповідачам не чинили. Позивачі вважають, що факт реєстрації порушує їх право на вільне розпорядження та користування майном, позбавляє можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг, а тому просять суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Провадження у справі відкрито 07.07.2021 р., відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами прощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали заяви про розгляд справи за їхньою відсутністю. Зазначили, що вимоги позову підтримують, просять задовольнити, проти заочного рішення не заперечують.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Заяв та клопотань, а також відзив на позов від нього в адресу суду не надходило.

Враховуючи згоду позивачів на заочний розгляд справи, суд відповідно до вимог ст.ст. 223,280, 281 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, надані докази та надавши їм відповідну оцінку суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Лазарєвою Л.І.

Як свідчить довідка про реєстрацію місця проживання особи № 63489787 від 10.06.2020 року, надана у встановленому законом порядку Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_3 з 05.12.1991 року по теперішній час.

Також, в матеріалах справи міститься копія паспорта відповідача ОСОБА_3 , де вказано що останній з 14.07.2000 року зареєстрований у АДРЕСА_2 , а з 05.08.2014 року у АДРЕСА_3 .

Як зазначають позивачі, ОСОБА_3 не проживає у квартирі, за житлово-комунальні послуги не сплачує, що перешкоджає позивачам належним чином користуватись та розпоряджатись даною квартирою.

Відповідно до ст. 41 Конституції України Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ч. 1 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Під час розгляду справу не було встановлено обставин та не отримано доказів, які б свідчили про те, що відповідач проживає у спірному помешканні та поряд з власником несе витрати по утриманню квартири та сплаті комунальних послуг.

Разом з тим, не було встановлено обставин які б свідчили, що відповідачу чиняться перешкоди у проживанні за місцем реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 .

Оскільки позивачі є власниками квартири, вони мають право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від особи, яка перешкоджає їм користуватися та розпоряджатися майном - квартирою.

Так, в постанові Верховного Суду від 09.10.2019 року по справі № 615/1636/17 зазначено, що виходячи з порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК УРСР, можна дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї. Зазначений висновок про застосування норм права міститься у постанові ВСУ від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16.

У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України). Отже у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

За приписами ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

З огляду на вищенаведене, беручи до уваги, що під час розгляду справи не було встановлено обставин, які свідчать про поважність причин не проживання у спірному приміщенні, відсутність підстав вважати, що відповідачу чиняться перешкоди у його праві та з огляду на те, що реєстрація ОСОБА_3 у приміщені обмежує права позивачів у здійсненні права власності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,141,196,223,258,259,263,268,280-284, 352,354 ЦПК України, ст. 71 ЖК УРСР, ст.ст. 16,321,391 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подано протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст.ст. 353-357 ЦПК України до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України , у цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення складено 17.01.2022 року.

Суддя