П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2022 року м. Київ

Справа № 755/2642/22

Провадження: № 22-ц/824/11332/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Вербової І. М., Нежури В. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Плясуна Олександра Івановича в інтересах Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Савлук Т. В.,

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

у с т а н о в и в :

У лютому 2022 року ПрАТ«Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачкає споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , які надаються ПрАТ«Акціонерна компанія «Київводоканал». Однак,відповідачкане виконує зобов`язання по оплаті наданих послуг, внаслідок чого у неї за період з 01 жовтня 2019 по 31 грудня 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 47 927,63 грн. За наведених обставин ПрАТ«Акціонерна компанія «Київводоканал» просило суд стягнути з відповідачки на свою користьзаборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01 жовтня 2019 по 31 грудня 2021 року у розмірі 47 927,63 грн., інфляційні втрати за період з 01 жовтня 2019 по 31 грудня 2021 року у розмірі 4 389,97 грн., три проценти річних за період з 01 жовтня 2019 по 31 грудня 2021 року у розмірі 1 448,07 грн. та витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2022 року у задоволенні позову ПАТ «АК «Київводоканал» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Плясун О. І. в інтересах ПАТ «АК «Київводоканал» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не врахування обставин, що мають істотне значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити новепро задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що з метою повного та всебічного розгляду справи позивачем було отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої інформація про власника квартири АДРЕСА_2 відсутня. Вказане свідчить про те, що реєстрація права власності на вказану квартиру відбулась до початку роботи Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отримавши відмову Київської міської ради щодо надання інформації про власників квартири АДРЕСА_3 , позивачем в суді першої інстанції було заявлено клопотання про витребування вказаних доказів, яке було залишено судом без уваги. Отже, у суду першої інстанції не було підставі вважати недоведеним той факт, що відповідачка є споживаем послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалами Київського апеляційного суду від 28 вересня та 13 жовтня 2022 року відкритоапеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи убачається, що 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110(4510) ПрАТ «АК «Київводоканал» було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПрАТ «АК «Київводоканал» як виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж). Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору. У разі відмови споживача від отримання послуг, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» до 20 серпня 2014 року для оформлення припинення надання цих послуг.

Згідно розрахунку заборгованості у ОСОБА_2 за період з 01 жовтня 2019 по 31 грудня 2021 року по квартирі АДРЕСА_2 наявна заборгованість за період з 01 жовтня 2019 по 31 грудня 2021 року 53 952,29 грн, з яких: 48 114,32 грн за послуги з водопостачання та водовідведення, 4 389,97 грн інфляційних втрат, 3 %річних у розмірі 1 448,07 грн.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відсутні відомості щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» не доведено того факту, що відповідачка ОСОБА_2 є власником/квартиронаймачем житлового приміщення у багатоквартирному будинку та споживачем наданих позивачем з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регламентуються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач має право: одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п. 1); без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості (п. 2); на усунення протягом строку, встановленого договорами про надання житлово-комунальних послуг або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг (п. 4); на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості (п. 5); складати та підписувати акти-претензії у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їхніх споживчих властивостей та перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт (п. 9).

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України`Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг (п. 1); у разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку відповідного рішення від імені, в інтересах та за рахунок співвласників укладати з виконавцями комунальних послуг договори про надання таких послуг, забезпечувати виконання умов договорів та контроль якості цих послуг (п. 5); за рішенням співвласників багатоквартирного будинку та в межах виділених ними коштів організовувати виконання та виступати замовником робіт з капітального ремонту (заміни) спільного майна багатоквартирного будинку (п. 7); щороку звітувати перед споживачами про виконання кошторису витрат та подавати кошторис витрат на поточний рік споживачам на погодження (п. 10).

Частиною першою статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.ст. 67, 68 ЖК Української РСР наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з управління багатоквартирним будинком.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Серед обов`язків співвласників багатоквартирного будинку, визначених у статті 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", є наступні: виконання рішення зборів співвласників; своєчасна оплата за спожиті житлово-комунальні послуги.

Таким чином, Закон покладає обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг на власника квартири у багатоквартирному будинку.

У частині першій статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У відповідності до змісту частини третьої статті 6, частини першої статті 630 ЦК України, статей 19-21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач посилався на те, що ОСОБА_2 є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, у позивача відсутні документи, які підтверджують право власності ОСОБА_2 на вказану квартиру, що підтверджує довідка з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, реєстрація права власності на вказану квартиру відбулась до початку роботи Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак, КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» відмовило у наданні такої інформації.

За наведених обставин, позивачем разом із позовною заявою було заявлено клопотання про витребування доказів у Дніпровської районної в м. Києві РДА інформації щодо зареєстрованих осіб у вказаній квартирі, у КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» відомостей, що підтверджують право власності ОСОБА_3 на кв. АДРЕСА_2 згідно положень ст. 84 ЦПК України.

Вказане клопотання було залишено судом без уваги.

За пунктом 4 частиною 5 ст. 12 ЦПК України, суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Згідно ч. 3 ст. 367 ЦПК України, неповнота судового розгляду, допущена судом першої інстанції, має бути усунута апеляційним судом.

Усуваючи допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, Київським апеляційним судом ухвалою від 13 жовтня 2022 року витребувано від Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації наявну в розпорядженні інформацію, що міститься в інформаційній системі «Реєстр територіальної громади міста Києва», про осіб, які були зареєстровані та/або проживали/перебували за період з 01 жовтня 2019 року по 31 грудня 2021 року в квартирі АДРЕСА_2 ; витребувано від КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» довідку, витяг або інший документ, що підтверджує право власності ОСОБА_2 , або іншої особи, на квартиру АДРЕСА_2 .

На виконання вимог вказаної ухвали суду, 08 листопада 2022 року Дніпровська районна в м. Києві РДА направила витяг з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» листом від 08.11.2022 року № 062/14-10204 повідомило суд про те, що згідно даних реєстрових книг КП квартира АДРЕСА_2 на праві власності не зареєстрована.

Отримана судом апеляційної інстанції інформація не підтверджує того факту, що відповідачка ОСОБА_2 є споживачем наданих позивачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак відсутні підстави для покладення на неї обов`язку зі сплати заборгованості за такі послуги.

Ненадання позивачем суду під час розгляду цивільної справи будь-яких належних та допустимих доказів того, що відповідачка є користувачем наданих житлово-комунальних послуг позбавляє суд можливості вирішити питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

При цьому, колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи судом апеляційної інстанції були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим, позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал».

Доводи апеляційної скарги висновківсуду першої інстанції не спростували.

Згідно ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи, відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення, а тому рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2022 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга скаргу Плясуна О. І. в інтересах ПрАТ«Акціонерна компанія «Київводоканал» залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу скаргу Плясуна Олександра Івановича в інтересах Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді І. М. Вербова

В. А. Нежура