Номер провадження: 22-ц/813/3395/22
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Комлевої О.С.,

За участю секретаря судового засідання: Мілєвої М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18 травня 2021 року про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Тальнівського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прокопенко Л.І., заінтересована особа: ОСОБА_3 , про визнання рішення державного виконавця неправомірними, скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Тальнівського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прокопенко Л.І., заінтересована особа: ОСОБА_3 , про визнання рішення державного виконавця неправомірними, скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії, у якій скаржниця просила суд:

- поновити скаржнику строку на звернення до суду з цією скаргою;

- скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 23.03.2020 року в межах виконавчого провадження ВП №37813858;

- зобов`язати державного виконавця вжити заходів щодо перерахунку заборгованості зі сплати аліментів в межах виконавчого провадження ВП №37813858 та надати новий розрахунок.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18 травня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду зі скаргою відмовлено.

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Тальнівського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прокопенко Л.І., заінтересована особа: ОСОБА_3 , про визнання рішення державного виконавця неправомірними, скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18 травня 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 , а ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18 травня 2021 року залишити без змін.

Державний виконавець Тальнівського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прокопенко Л.І., своїм правом надання в порядку ст. 360 ЦПК України відзиву не скористався.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.11.2022 року заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке призначено на 15.12.2022 року об 13 год 30 хв. було задоволено. Постановлено проводити судове засідання, призначене на 15.12.2022 року об 13 год 30 хв. в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» (за посиланням на офіційному веб-порталі судової влади України vkz.court.gov.ua).

Однак відповідно до довідки секретаря судового засідання від 15.12.2022 року, судове засідання, яке призначено на 15.12.2022 року по справі №1512/12031/2012, у режимі відеоконференції за клопотанням представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 не відбулося, оскільки ОСОБА_5 не зміг забезпечити свою участь у судовому засіданні належним чином.

Від представника ОСОБА_3 ОСОБА_6 14.12.2022 року на електрону адресу апеляційного суду надійшло клопотання, у якому представник просить відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку із введенням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року.

Проте вказане клопотання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 7 листопада 2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

В Україні продовжується агресія РФ і тривають воєнні дії, а відтак відкладення розгляду справи на період дії воєнного стану, буде суперечить завданням цивільного судочинства.

При цьому суд враховує, що відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Окрім того, розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Посилання сторін, що вони не можуть взяти участь у судовому засіданні через введення на території України воєнного стану не є підставою для відкладення розгляду справи.

Одеський апеляційний суд працює в режимі воєнного стану, розглядає справи за розкладом та обробляє поштову кореспонденцію кожного дня.

Також слід зазначити, що статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Таким чином, приймаючи до уваги розумний строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, неодноразове відкладення розгляду справи, в тому числі і за заявою представника ОСОБА_3 , та враховуючи, що само по собі введення в країні воєнного стану без конкретизації причин неможливості розгляду справи, не є безумовною перешкодою для відкладення судового засідання, керуючись вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представника ОСОБА_3 ОСОБА_6 , який своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, районний суд виходив з того, що скаржником при зверненні до суду пропущено встановлений ч.1 ст.449 ЦПК України, десятиденний строк, а клопотання про його поновлення є необґрунтованим, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання скаржника про поновлення пропущеного строку звернення до суду та залишення скарги на дії державного виконавця без розгляду.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 ст. 449 цього Кодексу встановлено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі № 439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19) зроблено висновок по застосуванню статті 449 ЦПК України та вказано, що «такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі № 466/948/19 (провадження № 61-16974св19) вказано, що «строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».

Відповідно до вимог ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважності причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Так, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Судовим розглядом справи встановлено, що ОСОБА_1 оскаржуються постанова державного виконавця від 23.03.2020 року про закриття виконавчого провадження ВП №37813858.

З поданих до суду документів, а саме копії поштового повідомлення за №638 вбачається, що ОСОБА_1 отримала поштову кореспонденцію 24.04.2020 року.

При цьому, у відповідності до опису вкладення до вказаного цінного листа вбачається, що вкладення містить також копію постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 23.03.2020 року.

Отже, з наведеного вбачається, що оскаржувану копію постанови від 23.03.2020 року скаржниця отримала 24.04.2020 року, що одночасно визнано останньою у клопотанні про долучення доказів від 27.04.2021 року за №ЕП-5679.

Однак, зі скаргою на вказану постанову скаржниця звернулась до суду 12.10.2020 року, тобто з пропуском процесуального строку на вчинення відповідної дії.

Як встановлено судом, звертаючись до суду із клопотанням про поновлення процесуального строку для звернення зі скаргою на дії та рішення державного виконавця, ОСОБА_1 посилалася на те, що під час розгляду цивільної справи 947/29248/19 стало відомо про обставини підтверджуючі майновий стан боржника, що не були прийняті під час виконавчого провадження.

Однак, як вірно встановлено судом, ОСОБА_1 до скарги, в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України, на підтвердження викладених нею обставин, не надано доказів на підтвердження дати отримання виписки про рух коштів на рахунках боржника, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити викладені скаржником обставини про строк початку дізнання останнім свого порушеного права, що зумовило звернення до суду.

Будь-яких інших посилань і доказів на підтвердження пропуску строку на звернення до суду зі скаргою, з урахуванням отримання оскаржуваної постанови за шість місяців до подання цієї скарги, до суду надано не було.

З урахуванням вищенаведених обставин справи, апеляційний суд погоджується із висновками районного суду, що при зверненні до суду ОСОБА_1 було пропущено встановлений ч.1 ст.449 ЦПК України, десятиденний строк, а клопотання про його поновлення є необґрунтованим, у зв`язку із чим, у задоволенні клопотання скаржника про поновлення пропущеного строку звернення до суду слід відмовити, а скаргу на дії державного виконавця слід залишити без розгляду.

У доводах апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилається на те, що судом першої інстанції в ухвалі від 15.10.2020 р. вже було вирішено питання щодо дотримання скаржником порядку подачі скарги, а тому підстав для залишення скарги без розгляду, після відкриття провадження, у суду не було.

Разом з тим, вказані доводи апелянта є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 15.10.2020 року:

Прийнято скаргу до розгляду та відкрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Тальнівського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прокопенко Л.І., заінтересована особа: ОСОБА_3 , про визнання рішення державного виконавця неправомірними, скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії.

Призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду на 12 листопада 2020 року о 09 годині 00 хвилин, в якому вирішити клопотання про поновлення строку для пред`явлення скарги до суду.

Зобов`язано Тальнівський районний відділ Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надати до суду в строк до 12 листопада 2020 року належним чином завірену копію виконавчого провадження ВП №37813858, в рамках якого було складено оскаржувану постанову.

Роз`яснено державному виконавцю, що у разі неможливості подати витребувані докази до суду, за необхідно повідомити суд про неможливість подати докази із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неповідомлення суд про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, винні особи несуть відповідальність, передбачену законом, у тому числі суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом (Том І: а.с. 31, 31 зворот).

Тобто, при постановленні вищевказаної ухвали від 15.10.2020р., районний суд дійшов тільки висновку, що скарга на дії державного виконавця оформлена відповідно до вимог ЦПК України та подана за підсудністю, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Безпідставними є і твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку подання скарги.

Так, апелянт зазначає, що про порушення прав скаржниці стало відомо під час розгляду справи в Київському районному суді м. Одеси №947/29248/19 (суддя Бескровний Я.В.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, додаткових витрат на освіту, пеню на заборгованість по аліментам.

В ході розгляду справи була витребувана інформація від ряду банків про наявність у відповідача відкритих рахунків та рух коштів по ним.

АТ КБ «Приватбанк» надало виписку про рух коштів на рахунках відповідача, а також виписку про рух коштів на рахунку ОСОБА_7 (матері відповідача) за період з 18.11.2018 по 27.06.2020р. Банк надав виписку по рахунку матері відповідача, так як на рахунок матері відповідача надходила його заробітна плата з відповідним призначенням платежу.

Апелянт зазначає, що саме з даної виписки банку скаржниці стало відомо, що боржник ухиляється від сплати аліментів та отримує кошти на рахунок матері, саме тоді скаржниці стало відомо про тещо закінчення виконавчого провадження було передчасним та порушує її права як Стягувача.

Разом з тим, апеляційний суд наголошує, що виписка з банку на яку посилається представник ОСОБА_1 , не є тим документом з отримання якого можна було б обраховувати строк на оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження в якому боржником був ОСОБА_3 , а не його мати - ОСОБА_7 .

Крім того, скаржником до суду першої інстанції не було надано жодного доказу яким би підтверджувалася дата отримання цієї виписки банку, а тому суд був позбавлений можливості дати оцінку такому твердженню представника про що і зазначено судом в оскаржуваній ухвалі.

Більш того, до апеляційної скарги, також не було надано жодного доказу на підтвердження дати ознайомлення з випискою банку.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, та враховуючи те, що ОСОБА_1 мала можливість оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження у передбачений законом строк, з урахуванням того, що про існування оскаржуваної постанови вона дізналася у квітні 2020 р., при цьому жодних поважних причин пропуску строку на її оскарження ОСОБА_1 у скарзі не навела, тому районний суд обгрунтовано дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на звернення до суду із скаргою є необґрунтованим.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Жодних інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18 травня 2021 року про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Тальнівського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прокопенко Л.І., заінтересована особа: ОСОБА_3 , про визнання рішення державного виконавця неправомірними, скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22.12.2022 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

Л.А. Гірняк