ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6658/22 Справа № 191/1240/21 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко Г.В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 , посилався на те, що 09 листопада 2007 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір позики, за яким він дав у борг відповідачеві гроші в розмірі 20000 грн. без визначення строку їх повернення. На підтвердження укладення договору позики відповідач власноручно склала розписку, в якій зазначила, що отримала від нього у позику гроші в сумі 20000 грн., які зобов`язалася повернути. У розписці зазначено, що разі неповернення відповідачем позики, її земельний пай залишається у нього. До теперішнього часу відповідач гроші не повернула. Позивач зазначає, що 11 березня 2021 року він направив відповідачу письмову вимогу про повернення йому суми позики з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних на загальну суму 88959 грн. 19 коп. в строк не пізніше тридцяти днів з дня отримання цієї вимоги. Зазначену письмову вимогу відповідач отримала 13 березня 2021 року, але повертати йому гроші відмовляється. Позивач вважає, що відповідач правомірно користувалася чужими грошовими коштами у розмірі 20000 грн. з 09 листопада 2007 року ( з дня отримання позики) до 13 квітня 2021 року ( коли вона зобов`язана була повернути гроші), а з 13 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року - неправомірно користується грошовими коштами. Позивач зазначає, сторони у договорі від 09 листопада 2007 року не встановили розмір процентів та порядок їх повернення, тому розмір процентів за правомірне користування грошовими коштами в період з 09 листопада 2007 року по 13 квітня 2021 року встановлюється законом на рівні облікової ставки НБУ, які повинні сплачуватися щомісяця. З урахуванням рівнів облікової ставки НБУ та вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, відповідач повинен сплатити йому проценти за щомісячне правомірне користування чужими грошима у розмірі: за листопад 2007 року - грудень 2007 року - 266 грн. 66 коп. ( 20 000 грн. х 8, 0% : 12 міс. х 2 міс.); за січень 2008 року - березень 2008 року - 500 грн. 00 коп. ( 20 000 грн. х 10, 0% : 12 міс. х 3 міс.); за квітень 2008 року - червень 2009 року - 3 000 грн. ( 20 000 грн. х 12, 0% : 12 міс. х 15 міс.); за червень 2009 року - серпень 2009 року - 550 грн. 00 коп. ( 20 000 грн. х 11, 0% : 12 міс. х 3 міс.); за вересень 2009 року - червень 2010 року - 1 708 грн. 33 коп.( 20 000 грн. х 10, 25% : 12 міс. х 10 міс.); за липень 2010 року - 158 грн. 33 коп. ( 20 000 грн. х 9, 5 % : 12 міс.); за серпень 2010 року - 141 грн. 66 коп. ( 20 000 грн. х 8, 5% : 12 міс.); за вересень 2010 року - березень 2012 року - 2 583 грн. 33 коп. ( 20 000 грн. х 7, 75% : 12 міс. х 20 міс.); за квітень 2012 року - червень 2013 року - 1 875 грн. 00 коп. ( 20 000 грн. х 7, 5% : 12 міс. х 15 міс.); за липень 2013 року - серпень 2013 року - 233 грн. 33 коп. ( 20 000 грн. х 7, 0% : 12 міс. х 2 міс.); за вересень 2013 року - березень 2014 року - 758 грн. 33 коп. ( 20 000 грн. х 6, 5% : 12 міс. х 7 міс.); за квітень 2014 року липень 2014 року - 633 грн. 33 коп. (20 000 грн. х 9, 5% : 12 міс. х 4 міс.); за серпень 2014 року - жовтень 2014 року - 625 грн. 00 коп. (20 000 грн. х 12, 5% : 12 міс. х 3 міс.); за листопад 2014 року - січень 2015 року - 700 грн. 00 коп. ( 20 000 грн. х 14, 0% : 12 міс. х 3 міс.); за лютий 2015 року - 325 грн. 00 коп. ( 20 000 грн. х 19, 5% : 12 міс.); за березень 2015 року - серпень 2015 року - 3 000 грн. 00 коп.( 20 000 грн. х 30, 0% : 12 міс. х 6 міс); за вересень 2015 року - 450 грн. 00 коп. ( 20 000 грн. х 27, 0% : 12 міс.); за жовтень 2015 року - квітень 2016 року - 2 566 грн. 66 коп. ( 20 000 грн. х 22, 0% : 12 міс. х 7 міс.); за травень 2016 року - 316 грн. 66 коп. ( 20 000 грн. х 19, 0% : 12 міс.); за червень 2016 року - 300 грн. 00 коп. ( 20 000 грн. х 18, 0% : 12 міс.); за липень 2016 року - 275 грн. 00 коп. ( 20 000 грн. х 16, 5 % : 12 міс.); за серпень 2016 року - вересень 2016 року - 516 грн. 66 коп. ( 20 000 грн. х 15,5% :12 міс. х 2 міс.); за жовтень 2016 року - 250 грн. 00 коп. ( 20 000 грн. х 15, 0% : 12 міс.); за листопад 2016 року - квітень 2017 року - 1 400 грн. 00 коп.( 20 000 грн. х 14, 0% : 12 міс. х 6 міс.); за травень 2017 року - 216 грн. 66 коп. ( 20 000 грн. х 13, 0% : 12 міс.); за червень 2017 року - листопад 2017 року - 1 250 грн. ( 20 000 грн. х 12, 5% : 12 міс. х 6 міс.); за грудень 2017 року - 225 грн. 00 коп. ( 20 000 грн. х 13, 5% : 12 міс.); за січень 2018 року - 241 грн. 66 коп. ( 20 000 грн. х 14, 5% : 12 міс.); за лютий 2018 року - 266 грн. 66 коп. ( 20 000 грн. х 16, 0% : 12 міс.); за березень 2018 року-червень 2018 року - 1 133 грн. 33 коп.( 20 000 грн. х 17, 0% : 12 міс. х 4 міс.); за липень 2018 року - серпень 2018 року - 583 грн. 33 коп. ( 20 000 грн. х 17, 5% : 12 міс. х 2 міс.); за вересень 2018 року - квітень 2019 року - 2 400 грн. 00 коп.( 20 000 грн. х 18, 0% : 12 міс. х 8 міс.; за травень 2019 року-липень 2019 року - 875 грн. 00 коп. ( 20 000 грн. х 17, 5% : 12 міс. х 3 міс.); за серпень 2019 року - вересень 2019 року - 566 грн. 66 коп. ( 20 000 грн. х 17, 0% : 12 міс. х 2 міс.); за жовтень 2019 року - 275 грн. 00 коп. ( 20 000 грн. х 16, 5% : 12 міс.); за листопад 2019 року - грудень 2019 року - 516 грн. 66 коп. ( 20 000 грн. х 15, 5% : 12 міс. х 2 міс.); за січень 2020 року - 225 грн. 00 коп. ( 20 000 грн. х 13, 5% : 12 міс.); за лютий 2020 року - березень 2020 року - 366 грн. 66 коп. ( 20 000 грн. х 11, 0% : 12 міс. х 2 міс.); за квітень 2020 року - 166 грн. 66 коп. ( 20 000 грн. х 10, 0% ; 12 міс.); за травень 2020 року - червень 2020 року - 266 грн. 66 коп. ( 20 000 грн. х 8, 0% : 12 міс. х 2 міс.); за липень 2020 року - лютий 2021 року - 800 грн. 00 коп. ( 20 000 грн. х 6, 0% : 12 міс. х 8 міс.); за березень 2021 року - квітень 2021 року - 216 грн. 66 коп. ( 20 000 грн. х 6, 5% : 12 міс. х 2 міс.), а всього 33 724 грн. 88 коп. Крім того, з урахуванням індексу інфляції відповідач повинна повернути йому суму позики у розмірі 54 200 грн. (20 000 грн. х 270, 1%). З листопада 2007 року по 09 травня 2021 року минуло 15,5 років, тому три проценти річних становить 9 300 грн. (20 000 грн. х 15,5 років х 3%). позивач зазанчив, що всього відповідач повинна сплатити йому грошові кошти у розмірі 97224 грн. 88 коп., з яких: сума позики з урахуванням індексу інфляції - 54200 грн.; проценти за користування чужими грошима - 33724 грн. 88 коп.; три відсотки річних - 9 300 грн. На підставі викладеного ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на його користь грошові кошти у розмірі 97224 грн. 88 коп., з яких: 54 200 грн. - сума позики з урахуванням індексу інфляції; 33724 грн. 88 коп. - проценти за користування грошима; 9300 грн. - три проценти річних, а також судові витрати в розмірі 972 грн. 30 коп.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2022 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в сумі 97 224 грн. 88 коп., яка складається із суми боргу з урахування індексу інфляції 54 200 грн., проценти за користуванням позики 33 724 грн. 88 коп, 3% річних в розмірі 9 300 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі в розмірі 972 грн. 30 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 18 лютого 2022 рокускасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Наконечна Т.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду від 18 лютого 2022 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розписки від 09 листопада 2007 року ОСОБА_1 бере в борг за рахунок земельного паю № НОМЕР_2 розмір 4,99 га у сумі 20000 грн. У разі не віддавання грошей земельний пай залишається ОСОБА_2 (а.с.7).

Із вказаної розписки від 09 листопада 2007 року вбачається, що строк повернення коштів не зазначений.

11 березня 2021 року позивачем на адресу відповідача ОСОБА_1 була направлена письма вимога про повернення йому суми позики з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, а всього у розмірі 88959 грн. 19 коп. в строк не пізніше тридцяти днів з дня отримання цієї вимоги (а.с.8, 9).

Зазначену письмову вимогу відповідачка отримала 13 березня 2021 року (а.с.10).

Відповідач ОСОБА_1 позику до теперішнього часу не повернула.

З розрахунку позивачем розрахунку вбачається, що сума боргу за розпискою від 09 листопада 2007 року становить 97 224 грн. 88 коп., яка складається із суми боргу з урахування індексу інфляції 54 200 грн., проценти за користуванням позики 33 724 грн. 88 коп, 3% річних в розмірі 9 300 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Верховний Суд у постанові від 02 червня 2021 року у справі №757/62714/18 зазначив, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця, а також, що позичальник зобов`язується повернути позику.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Відповідно до копії розписки від 09 листопада 2007 року ОСОБА_1 бере в борг за рахунок земельного паю № НОМЕР_2 розмір 4,99 га у сумі 20000 грн. У разі не віддавання грошей земельний пай залишається ОСОБА_2 (а.с.7).

Слід зазначити, зі змісту цієї розписки не вбачається, що відбулася передача у борг суми коштів у розмірі 20 000 грн. саме від позикодавця ОСОБА_2 позичальнику ОСОБА_1 .

Таким чином, вказаною розпискою не підтверджується факт передачі саме ОСОБА_2 у борг ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 20 000 грн.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики є недоведеними, оскільки не доведено факт передачі у борг ОСОБА_1 грошових коштів саме ОСОБА_2 , на що суд першої інстанції належної уваги не звернув.

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 грудня 2022 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова