Провадження № 2-о/712/214/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року Соснівський районний суд м.Черкаси у складі:

головуючого судді - Пироженко В.Д.

за участі секретаря - Жук О.М.

за участі заявника ОСОБА_1

представника заявника адвоката Траченко І.В.

зацікавленої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про видачу обмежувального припису стосовно кривдника,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 19.12.2022 року звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника ОСОБА_2 , яку обґрунтувала тим, що 30.09.1995 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Від шлюбу мають двоє дітей: повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що вона з ОСОБА_2 та малолітньою донькою ОСОБА_5 проживали до листопада 2022 року разом за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на дане помешкання перейшло до неї під час шлюбу на підставі договору довічного утримання після смерті її матері. Старша донька ОСОБА_3 проживає окремо від них.

Вже протягом тривалого періоду сімейні відносили між нею та чоловіком ускладнювалися недовірою та цькуванням її. Під час карантину викликаного гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 чоловік втратив роботу водія, відсутність доходу і замкнений простір призвели до збільшення кількості безпричинних його невдоволень щодо неї.

Єдиним джерелом доходів для існування сім`ї стали виготовлення нею випічки на замовлення. Отримані грошові кошти направлялися на утримання сім`ї, сплати комунальних послуг, обслуговування та використання сімейного автомобіля, маючи вільний доступ до грошових коштів чоловік придбавав алкоголю для власного вживання. ЇЇ економічна незалежність від чоловіка викликає у нього незадоволення.

ОСОБА_2 принижує її, чинить психологічний тиск, вона не чинила йому опір та намагалася не провокувати до більшої агресії задля збереження спокійного емоційного стану малолітньої доньки на очах якої це відбувалося. Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 поводить себе агресивно і жорстоко. У присутності малолітньої дитини використовує ненормативну лексику, постійно її принижує та псує майно в квартирі, застосовує насильство, штовхається, душить і постійно погрожує вбивством. Все це відбувається в присутності дитини.

З початком повномасштабної війни викликаної нападом Російської Федерації на Україну ситуація ускладнилася, психологічне напруження в сім`ї збільшилося, агресія щодо неї почала проявлятися шляхом замахування кулаком в безпосередній близькості до її тіла та залякуваннями в присутності дитини.

Неодноразово викликалися працівники поліції, які складали протоколи відносно ОСОБА_2 , а згодом приписи відносно кривдника, та притягувався до адміністративної відповідальності. Жодні впливи на кривдника не впливають, він продовжує вживати спиртні напої та вчиняє домашнє насильство.

За вказаних обставин ОСОБА_1 просить видати відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 строком на 6 місяців і застосувати до нього заходи тимчасового обмеження, а саме: заборонити входити та перебувати за місцем її проживання за адресою: в АДРЕСА_1 ;заборонити наближатися на відстань меншу ніж 500 м до місця проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з нею та малолітньою донькою ОСОБА_4 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Також просить направити ОСОБА_2 на проходження програми для кривдників до Черкаського місцевого центру соціальних служб (м. Черкаси, вул. Благовісна, 170).

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.12.2022 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку окремого провадження.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник адвокат Траченко І.В. подану заяву підтримали та просили її задовольнити, з підстав, що у ній наведені.

Заінтересована особа (кривдник) ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_6 його провокує, і вона сама винна у цьому. Щодо направлення його проходити програму для кривдників до Черкаського місцевого центру соціальних служб заперечував.С.Д.

Суд, вислухавши учасників процесу, розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб, Серія НОМЕР_1 .

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають двоє дітей: повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження.

Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - рідні брати і сестри (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

У Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-УІІІ, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбаченим вищевказаним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) стаття 1 першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норма, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалось таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає із змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання6 або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатись як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, а й інтереси особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Порушення статті 1 Протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоч б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Відповідно до частини першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених Законом.

Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису є легітимним заходом втручання у права та свободи особи.

Проте, при вирішенні питання застосування такого заходу, суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, має оцінити пропорційність втручання у права та свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані з протиправною поведінкою такої особи.

Заявник ОСОБА_1 вказує випадки домашнього насильства неодноразові заподіяння їй тілесних ушкоджень, постійне перебування в нетверезому стані і як наслідок створення нестерпних умов проживання їй та її сім`ї в квартирі.

Вказані обставини заявник зазначає як вчинення щодо неї психологічного та фізичного насильства. На підтвердження даних обставин надала суду копію термінового заборонного припису стосовно ОСОБА_2 .

Відповідно до листа Головного Управління національної поліції в Черкаській області, відповідно до наявної інформації Черкаським РУП зареєстровано два повідомлення щодо вчинення дій відносно ОСОБА_1 , а саме ЄО № 59200 від 30.11.2020, та ЄО № 55764 від 23.11.2022.

Також в матеріалах справи мається терміновий заборонний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 терміном на 5 діб, виданий уповноваженою особою, яким визначено заборону ОСОБА_2 у будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_1 , заборону на вхід та місце проживання (перебування) постраждалої особи.

Заявницею для огляду надано фотофайли самостійної фіксації наслідків побоїв ОСОБА_2 у жовтні 2022 року.

Зазначені докази свідчать про доведеність ОСОБА_1 вчинення ОСОБА_2 насильства в сім`ї.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення заяви. Суд вважає за необхідне заборонити ОСОБА_2 строком на 6 місяців перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ; заборонити строком на 6 місяців наближатися на відстань меншу ніж 500 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , та заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 та малолітньою донькою ОСОБА_4 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто чи третіх осіб.

Щодо вимоги заявника про направлення ОСОБА_2 для проходження програми для кривдників, як особи, що систематично вчиняє фізичне та психологічне домашнє насильство, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків.

Згідно ч. 6, 7 ст. 28 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» кривдника може бути направлено судом на проходження програми для кривдників на строк від трьох місяців до одного року у випадках, передбачених законодавством. Кривдник повинен мати можливість відвідувати програму для кривдників за власною ініціативою на добровільній основі.

Враховуючи наведені вище положення, направлення кривдника на проходження програми для кривдників є правом суду, а не його обов`язком. Також необхідно враховувати волевиявлення самого кривдника, який повинен мати можливість відвідувати програму для кривдників за власною ініціативою на добровільній основі, сам кривдник заперечував щодо такого направлення його для проходження програми для кривдників.

За таких обставин, виходячи з матеріалів справи, відсутність волевиявлення ОСОБА_2 на відвідування такої програми, суд не вбачає безумовних підстав для покладення обов`язку на ОСОБА_2 щодо проходження вказаної програми, а тому клопотання заявника задоволенню не підлягає.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про обмеження припису відносяться на рахунок держави.

Відповідно до ст. 350-6 ЦПК України рішення суду підлягає до негайного виконання, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Керуючись ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 13, 81, 259, 263-265, 268, 350-5, 350-6, 352, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Заяву задоволити частково.

Видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 поклавши на нього на строк шість місяців такі обов`язки:

- заборонити входити та перебувати за місцем проживання ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 ;

- заборонити наближатися на відстань меншу ніж 500 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 та малолітньою донькою ОСОБА_4 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто чи третіх осіб.

Рішення суду підлягає негайному виконанню та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст. 354, 355 ЦПК України).

Головуючий: В.Д. Пироженко

Повний текст рішення виготовлений 22.12.2022