Провадження № 22-ц/802/1074/22 Категорія: 39 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Карпук А. К., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 жовтня 2022 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 30 вересня 2019 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів банку, за умовами якого позичальнику надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % на рік на суму залишку заборгованості.

Відповідачка погодилася на встановлення і зміну банком кредитного ліміту, на зміну тарифів та інших невід`ємних частин договору.

Позичальник взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 17.06.2021 утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 20472,83 грн, з яких: 14729,82 грн - заборгованість за кредитом, 5743,01 грн - заборгованість по відсотках, яку позивач просив стягнути з відповідачки та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 жовтня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 30.09.2019 у розмірі 4229,82 грн.

У решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення в частині відмови у позові та ухвалити нове судове рішення - про задоволення позову у заявленому розмірі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У даному випадку - це 10 грудня 2022 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Із матеріалів справи вбачається, що 30.09.2019 банком та ОСОБА_1 підписано анкету-заяву, у якій зазначено про ознайомлення та погодження відповідачки із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифів банку (а.с.7).

Разом із тим, у зазначеній анкеті-заяві відсутні дані щодо умов про встановлення кредитного ліміту, процентів за користування кредитом та інших істотних для кредитного договору умов.

Посилання в апеляційній скарзі на підписання відповідачкою Паспорта споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а.с.7/зворот/-8), яким обумовлено проценти - відхиляються апеляційним судом, оскільки це є лише Інформація, яка містить відомості щодо користування трьома різновидами типів кредитних карток, із зазначенням різних базових процентних ставок і зберігає чинність та є актуальною до 01.01.2020, тобто не являється істотною умовою конкретно укладеного із відповідачкою кредитного договору.

Разом із тим, в графі «підпис споживача» у цьому Паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» такий підпис відповідачки відсутній, а зазначено працівником банку, що його підписано клієнтом ОСОБА_1 простим електронним підписом шляхом підтвердження дзвінком з номера телефону, зазначеного відповідачкою в Анкеті-Заяві у відповідності з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Жоден нормативний акт не містить вказівки про те, що дзвінок з мобільного телефону являється простим електронним підписом особи.

Також банк не обґрунтував не підписання самою ОСОБА_1 цього Паспорта споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», хоча вона 30.09.2019 була присутня в банку і підписувала анкету-заяву та посвідчувала дійсність копії свого паспорта громадянина України його оригіналу (а.с.16/зворот/-17).

Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів, яка саме кредитна картка видана відповідачці та на який строк, чим не підтверджено посилань у позові та в апеляційній скарзі на визначення сторонами сплати процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що наданий банком витяг з Умов і Правил надання банківських послуг відповідачем не підписаний. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами анкети-заяви діяли Умови і Правила надання банківських послуг саме в такій редакції, а тому не можна вважати їх складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Крім того, до позовної заяви приєднано витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Зелена», який відповідачем також не підписаний, у зв`язку із чим цей документ не може бути допустимим доказом у цій справі (а.с.15/зворот/-16).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату процентів та інших істотних умов, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

З урахуванням наведеного, банк безпідставно заявив до стягнення 5743,01 грн заборгованості по процентах за користування кредитом, у зв`язку із чим рішення суду в означеній частині відповідає нормам матеріального права.

Відмовляючи у стягненні заборгованості по відсотках, суд першої інстанції дав повне обґрунтування усім обставинам із посиланням на надані позивачем докази та правильно виходив із того, що через відсутність підстав вважати складовими кредитного договору додані до позову витяг з Тарифів, а також Умови та Правила надання банківських послуг, здійснення позивачем цих нарахувань належного підтвердження під час розгляду справи не знайшло, у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові в частині стягнення з відповідачки такої заборгованості.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що з урахуванням наявного у справі Паспорта споживчого кредиту із зазначенням розміру процентів правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 застосований бути не може, а необхідно застосувати судову практику Верховного Суду у справах: №524/5556/19 від 12.01.2021 та №284/157/20 від 02.12.2020 - відхиляються апеляційним судом, оскільки у цих справах мають місце інші фактичні обставини.

Зокрема, у справі №524/5556/19 судами встановлено, що договір про надання фінансового кредиту було в цілому укладено між сторонами 13 травня 2019 року в електронній формі і він містить електронний підпис позивачки та представника ТОВ «КУ «Європейська кредитна група», а тому має силу договору відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію».

У цій же справі встановлено, що договір підписаний сторонами у паперовій формі особистими підписами і не містить умов щодо укладання його в електронній формі.

У справі №284/157/20 судами встановлено, що Паспорт споживчого кредиту, в якому вказана процентна ставка, підписаний відповідачем у паперовій формі, що очевидно не відповідає обставинам цієї справи, де Паспорт споживчого кредиту не містить відомостей про конкретну єдину процентну ставку і підписано у паперовій формі лише представником банку та не містить підпису відповідачки.

Отже, наведені позивачем судові рішення Верховного Суду та оскаржуване судове рішення у цій справі ухвалені у справах з різними (іншими) фактичними обставинами.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти лише такі рішення, де аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Таким чином, у цьому випадку не підлягають застосуванню висновки у наведених позивачем постановах Верховного Суду, а підлягають застосуванню висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, який і врахований судом першої інстанції при вирішенні спору.

Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в розмірі 14729,82 грн, із наданої позивачем виписки по рахунку вбачається, що за період з 15.09.2021 по 01.12.2021 банком нараховувалися відсотки за користування кредитом (а.с.41-42),

Разом із тим, не дивлячись на такі відрахування по рахунку, відповідачкою було внесено 10500 грн коштів на погашення кредитної заборгованості, що підтверджено квитанціями від 15.09.2021, 08.10.2021, 11.12.2021, 03.01.2022 та випискою по руху коштів (а.с.74-78, 79-85).

Зазначена обставина свідчить про відсутність підстав для задоволення позову у заявленому розмірі, у зв`язку із чим суд першої інстанції, урахувавши проведену відповідачкою оплату частини заборгованості з її загального розміру, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь банку лише 4229,82 грн заборгованості за кредитом.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача - Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий - суддя

Судді