Провадження № 2/161/3873/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

08 грудня 2022 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді Гриня О. М.,

за участю секретаря судового засідання Остимчук О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На її звернення Департамент ЦНАП Луцької міської ради повідомив, що до складу особі, які зареєстрували своє місце проживання за вищевказаною адресою входять відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Позивач зазначає, що вона відповідачів не знає та ніколи їх не бачила. Після набуття нею права власності на житло відповідачі за місцем реєстрації не з`являлись, вони не оплачують вартості комунальних послуг та не беруть участі в утриманні її помешкання. Формальне збереження факту реєстрації місця проживання відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 створює для неї перешкоди в реалізації права користування та розпорядження своєю власністю, оскільки такий факт впливає на вартість комунальних послуг, можливість отримання субсидії та обмежує право розпорядження власністю. Наведене зумовлює необхідність звернення до суду з цим позовом з метою захисту порушених прав власника майна.

З огляду на наведене позивач просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 09 вересня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Станом на 08 грудня 2022 року до суду від відповідачів відзив на позовну заяву не надійшов.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, представник позивача адвокат Савчук Г. Т. 07 грудня 2022 року подала суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. Вказаною заявою представник відповідача також надає згоду на заочний розгляд справи.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явились, адресовані їм судові повістки повернулись до суду неврученими з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Суд установив, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 08 червня 2022 року, а також копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08 червня 2022 року (а. с. 8, 11-13).

Згідно з довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої 15 серпня 2022 року Департаментом ЦНАП Луцької міської ради, у вищевказаному будинку зареєстровані: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 9).

З копії повідомлення Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області № 27094/50/01-22 від 17 серпня 2022 року встановлено, що працівником Луцького РУП ГУНП у Волинській області проведено перевірку з проведенням опитування сусідів позивача, за результатами якої підтверджується факт того, що відповідачі не проживають за адресою реєстрації ( АДРЕСА_1 ) з 2001 року (а. с. 10).

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї.

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13, 41 Конституції України).

Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей.

Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.

Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику будинку (квартири) право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були пов`язані з позбавленням володіння.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є членами сім`ї позивача, договірні відносини між сторонами з приводу користування житлом відсутні, то реєстрація місця проживання відповідачів у цьому житлі порушує права позивача, як власника помешкання. Порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом усунення перешкод у реалізації прав власника та визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Таким чином, оцінивши наведені докази в їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житлом, а саме: житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_2 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - невідомо);

Відповідач - ОСОБА_3 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - невідомо).

Дата складення повного заочного рішення 12 грудня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області О. М. Гринь