Справа № 461/5146/20 Головуючий у 1 інстанції: Стрельицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/464/21 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 листопада 2020 року в справі за позовом акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсними окремих положень кредитного договору,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року акціонерне товариство (далі - АТ) «Ідея Банк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 35223 грн. 69 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 19.02.2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 (на даний час - ОСОБА_1 ) укладено кредитний договір №Р99.00408.004930549, згідно з яким відповідачу було надано кредит в розмірі 29999 грн., зі сплатою 12% річних та інших платежів за користування кредитними коштами у терміни та розмірах, визначених кредитним договором та графіком щомісячних платежів.

Відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 35223 грн. 69 коп., з яких станом на 26.05.2020 року: основний борг - 14120 грн. 99 коп.; прострочений борг - 10600 грн. 11 коп.; прострочені проценти - 2234 грн. 82 коп.; строкові проценти - 56 грн. 29 коп.; нарахована плата за обслуговування кредиту - 588 грн. 19 коп.; прострочена плата за обслуговування кредиту - 6643 грн. 67 коп.; пеня за несвоєчасне погашення платежів, нарахована по 29.02.2020 року - 979 грн. 62 коп.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, 07.04.2020 року на адресу відповідача направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а сааме: достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також пеню, нараховану на день повного погашення заборгованості, та інші платежі за кредитним договором. Повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до ОСОБА_1 будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.

22.07.2020 року ОСОБА_1 подала до суду зустрічний позов до АТ «Ідея Банк», в якому просила визнати недійсними пункти 1.1., 1.10, 6.1 кредитного договору №Р99.00408.004930549 від 19.02.2019 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів, здійснених нею за цим кредитним договором, з часу його укладення, зарахувавши сплачені кошти, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості, в рахунок погашення основного боргу по кредитного договору, та, відповідно, стягнути з неї на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 19992 грн. 31 коп.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовувала тим, що обслуговування кредитної заборгованості не є банківською послугою в розумінні Закону України «Про банки та банківську діяльність», за яку відповідач може отримувати будь-яку плату чи винагороду.

Положення у кредитному договорі, що встановлюють плату за обслуговування кредитної заборгованості, позивач вважає недійсними, оскільки такі умови кредитного договору є несправедливими і, згідно Закону України «Про споживче кредитування», плата за обслуговування кредитної заборгованості повинна надаватись на безоплатній основі.

Звертає увагу, що у п.п.3.2.1, 3.2.4 кредитного договору передбачено право позичальника вимагати в банку кожного місяця безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватись позичальнику згідно із Законом.

Окрім того, зазначає, що у п.3.3.1. кредитного договору банк незаконно встановив відповідальність за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором у вигляді пені, що обраховується за кожен день прострочки на прострочену суму у розмірі: 0,15% - в період прострочення оплати від 1 до 60 календарних днів та 0,65% - в період прострочення оплати з 61 календарного дня, що становить 237,25% річних від суми кредиту та є прямим порушенням ч.2 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування», якою визначено, що у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15% суми простроченого платежу, тому така умова договору є нікчемною в силу закону.

Також вважає неправильним нарахування процентів за користування кредитними коштами і не погоджується з розрахунком заборгованості за кредитним договором.

За розрахунком ОСОБА_1 , з урахуванням сплачених нею платежів, її заборгованість перед банком становить 19992 грн. 31 коп., з яких: 18941 грн. 94 коп. - заборгованість за кредитом; 1050 грн. 37 коп. - заборгованість за процентами.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 09 листопада 2020 року первісний позов АТ «Ідея Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 20971 грн. 93 коп. та судові витрати в розмірі 2501 грн. 84 коп.

В задоволенні решти позовних вимог АТ «Ідея Банк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсними пункти 1.1, 1.10, 6.1 кредитного договору №Р99.00408.004930549 від 19.02.2019 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та зобов`язано АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості (платежів), здійснених ОСОБА_1 за кредитним договором №Р99.00408.004930549 від 19.02.2019 року з часу його укладення, зарахувавши вже сплачені кошти, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості, в рахунок погашення основного боргу по кредитного договору.

Стягнуто з АТ «Ідея Банк» в дохід держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Стягнуто з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив АТ «Ідея Банк», просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсними окремих положень кредитного договору відмовити в повному обсязі.

Апелянт не погоджується з висновками суду про недійсність положень кредитного договору, що встановлюють плату за обслуговування кредитної заборгованості, та, відповідно, з відмовою на цій підставі у стягненні заборгованості за кредитним договором, яка включає в себе нараховану та прострочену сплату за обслуговування кредитної заборгованості.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що кредитний договір, стягнення за яким є предметом позову у даній справі, укладений під час дії Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, яка набрала чинності 10.06.2017 року, а положення абзацу 3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якого кредитодавцю заборонялося встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, втратив чинність ще до укладення спірного кредитного договору, тому такий не може бути застосований у даній справі, а також не може бути застосована і відповідна судова практика, оскільки така вже не актуальна.

Звертає увагу, що у чинному Законі України «Про споживче кредитування» міститься визначення поняття загальних витрат за споживчим кредитом, якими є витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Також 10.06.2017 року втратили чинність Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, на зміну яким прийнято Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджені постановою Правління Національного банку України від 08.06.2017 року №49, що набрали чинності 10.06.2017 року і були чинними на момент укладення кредитного договору.

Покликаючись на Методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача, банк розраховує загальну вартість кредиту за такою формулою ЗВК = ЗРК + ЗВСК, де ЗВК - загальна вартість кредиту, ЗРК - загальний розмір кредиту, ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом.

Звертає увагу на судову практику у подібних правовідносинах.

Стверджує, що на момент укладення кредитного договору, законодавство України передбачало можливість включення до договорів про споживче кредитування умов, що передбачають сплату споживачами плати за обслуговування кредиту чи кредитної заборгованості, що не було враховано судом першої інстанції.

Крім цього, зазначає, що визначення плати за обслуговування кредитної заборгованості підтверджується самим кредитним договором.

Наголошує, що ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що інформація про поточний розмір заборгованості, виписка по рахунку та інша інформація надаються споживачу безоплатно лише за умови, що вказані послуги надаються не частіше одного разу на місяць.

Звертає увагу на те, що пунктом 1.11 кредитного договору передбачено надання інформації по рахункам позичальника за допомогою телефонних каналів зв`язку та з використанням засобів електронного зв`язку, як і опрацювання запитів позичальника необмежену кількість разів протягом дії кредитного договору.

Не погоджується з покликанням суду першої інстанції на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01.04.2020 року у справі №583/3343/19, який є прикладом слідування судовій практиці, яка не є актуальною.

Також зазначає, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, при цьому, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» не містить висновку про несправедливість конкретних умов договору, зокрема, якими передбачено нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості, тому вважає помилковими висновки суду щодо недійсності оспорюваних положень кредитного договору.

Апелянт додає, що поза увагою суду залишено ту обставину, що відповідно до п.5.2 кредитного договору, договір є укладеним з моменту його підписання сторонами та протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором, відтак, наявність непогашеної ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором не припиняє її зобов`язань за кредитним договором.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 22 березня 2022 року провадження у даній справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №496/3134/19.

13 липня 2022 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову, якою закінчила перегляд в касаційному порядку справи №496/3134/19.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 31 серпня 2022 року поновлено провадження у даній справі.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи повторно не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому процесуальним законом порядку, зокрема, шляхом надіслання судових повісток на вказані учасниками електронні адреси, оскільки у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану в суді відсутнє належне фінансування на відправку поштової кореспонденції, окрім того, інформація про призначені до розгляду апеляційним судом справи є відкритою в доступі для учасників справи, про що всім учасникам достовірно відомо, тому, з урахуванням тривалого перебування в провадженні апеляційного суду даної справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено апеляційним судом у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 06.12.2022 року, є дата складення повного судового рішення - 15.12.2022 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.02.2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 (позичальником) укладено кредитний договір №Р99.00408.004930549.

Згідно з п.1.1 кредитного договору, банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 29999 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору.

Пунктом 1.2 кредитного договору визначено, що банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 24 місяців.

За користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 2,5% (п.1.3).

У п.1.4 кредитного договору зазначено, що станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9,5%, що разом із маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 12%.

У п.1.10 кредитного договору вказано, що за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення CMC-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника з використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Розмір цієї плати визначений у пункті 6.1 кредитного договору, яким передбачений графік платежів за кредитом.

Згідно з п.3.1.3 кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит, проценти, плату за обслуговування кредитної заборгованості достроково на вимогу банку у випадках, передбачених п.4.2.3 кредитного договору.

Пунктом 4.2.3 кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості, відшкодування збитків, а позичальник зобов`язаний на вимогу банку достроково виконати вказані грошові зобов`язання, зокрема, у випадку, якщо позичальник порушив терміни сплати щомісячних платежів більш ніж на один календарний місяць.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, завтерджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, положення укладеного між сторонами кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними, а тому суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовної вимоги АТ «Ідея Банк» про стягнення заборгованості з нарахованої та простроченої плати за обслуговування кредитної заборгованості, а також дійшов правильного висновку про зменшення розміру спірної заборгованості на суму платежів, внесених позичальником, як плату за обслуговування кредитної заборгованості.

Так, зокрема, пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що позичальник повертає кредит разом із процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 24 щомісячних внесках включно до 19 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів.

Графік щомісячних платежів за кредитним договором визначено у пункті 6.1 цього договору, згідно з яким, позичальник кожного місяця до 19 числа вносить однаковий платіж у розмірі 2119 грн. 10 коп. (за останній місяць - 2118 грн. 88 коп.), який складається із трьох платежів: за тілом кредиту, процентами за користування кредитом та плати за обслуговування кредитом.

Згідно з випискою по рахунку (а.с.17-18, 76-83), станом на 26.05.2020 року, позичальник внесла шість платежів, а саме: перших чотири платежі (березень - червень 2019 року) у відповідності до графіку щомісячних платежів - по 2120 грн., у вересні - 4245 грн., а останній платіж на суму 98 коп. - 21.12.2019 року, на загальну суму - 12725 грн. 98 коп., позаяк, з урахуванням нікчемності умови кредитного договору про внесення плати за обслуговування кредитної заборгованості повинна була внести в цей період (станом на 26.05.2020 року) платежі по сплаті тіла кредиту на загальну суму 15878 грн. 01 коп. та платежі по сплаті процентів за користування кредитом на загальну суму 3485 грн. 76 коп., що сумарно становить 19363 грн. 77 коп.

При цьому, необхідно зазначити, що останній платіж по процентам за травень 2020 року в розмірі 152 грн. 16 коп., який позичальник повинен сплатити до 19 числа, також підлягав до сплати, оскільки письмова вимога банку про дострокове повернення кредиту, якою банк зобов`язував позичальника достроково повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами протягом тридцяти календарних днів з дня направлення цієї вимоги, була надіслана (направлена) позичальнику 14.04.2020 року і до 14.05.2020 року не була виконана позичальником, відтак, висновки суду першої інстанції в цій частині є помилковими.

Отже, загальна сума платежів по сплаті тіла кредиту та процентів за користування кредитом, станом на 26.05.2020 року, складала 19363 грн. 77 коп., тому прострочена заборгованість за цими складовими становила в загальному 6637 грн. 79 коп. (19363,77 грн. - 12725,98 грн.), а сума дострокового стягнення основного боргу за тілом кредиту - 14120 грн. 99 коп., тому загальний розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягав до стягнення з позичальника, повинен становити 20758 грн. 78 коп.

При цьому, обрахунок пені на суму 979 грн. 62 коп., яку банк просив стягнути з позичальника і яку суд першої інстанції присудив до стягнення, не можна визнати правильним з огляду на наведені вище мотиви щодо неправильності розрахунку самої заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитними коштами.

Разом з тим, суд першої інстанції стягнув у користь АТ «Ідея Банк» більшу, ніж визначив апеляційний суд, суму заборгованості за кредитним договором - 20971 грн. 93 коп. і рішення суду ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржила, відтак, підстав для його скасування за апеляційною скаргою АТ «Ідея Банк» в цій частині - в частині часткового задоволення позову АТ «Ідея Банк» немає, а різницю в сумах (20971,93 грн. - 20758,78 грн.), яка становить 213 грн. 15 коп., необхідно віднести на рахунок заборгованості по пені, вимога про стягнення якої є законною у зв`язку з допущенням позичальником прострочення сплати грошового зобов`язання за кредитним договором.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно змінити лише в частині мотивів, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині, а саме: в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «Ідея Банк» про визнання недійсними окремих положень кредитного договору, з урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21), - рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , оскільки, як зазначено вище, правових підстав визнавати недійсними оспорювані пункти кредитного договору, в силу їх нікчемності, немає, а наслідки недійсності нікчемності цих положень кредитного договору враховані судом при визначенні розміру стягуваної з позичальника заборгованості за кредитним договором.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне залишити в силі оскаржуване рішення в частині присудження ОСОБА_1 понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 2000 грн., оскільки заперечення її сторони щодо незаконності вимог банку про стягнення плати за обслуговування кредитом знайшли своє підтвердження у висновку апеляційного суду про нікчемність такої умови кредитного договору.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 листопада 2020 року в частині вирішення позову акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 листопада 2020 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсними пунктів 1.1, 1.10, 6.1 кредитного договору №Р99.00408.004930549 від 19.02.2019 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та зобов`язання акціонерного товариства «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості (платежів) за кредитним договором та стягнення з акціонерного товариства «Ідея Банк» судового збору в розмірі 840 гривень 80 копійок скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 15 грудня 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич