Справа № 157/1493/21
Провадження №2/157/66/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря судовго засідання Солошик Д.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Дмитрук Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом, у якому просить ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування вимог зазначає, що на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 27 січня 1993 року виконкомом Камінь-Каширської міської ради народних депутатів Волинської області, він є власником квартири АДРЕСА_2 . У цій квартирі зареєстровані з 15 травня 2002 року його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з 17 липня 2002 року колишня співмешканка, відповідачка ОСОБА_2 . Остання за вказаною адресою не проживає більше 10 років, а саме з жовтня 2010 року, коли залишила сім`ю та їхнього неповнолітнього сина на його утриманні та вихованні, а сама виїхала на постійне місце проживання до Росії, де й проживає на даний час та будь-якого інтересу до житлового приміщення, в якому прописана, не проявляє. Формальна реєстрація відповідачки позбавляє його як власника квартири можливості подати відповідні відомості до уповноважених органів для призначення житлової субсидії. Він не володіє інформацією про доходи відповідачки, що може слугувати підставою для відмови у призначенні йому житлової субсидії. Реєстрація відповідачки за адресою належної йому квартири створює перешкоди у реалізації його законного права як особи пенсійного віку, малозабезпеченої особи на компенсацію частини витрат на житлово-комунальні послуги за рахунок держави. Та обставина, що відповідачка тривалий час не проживає у житловому приміщенні, де зареєстрована, підтверджується відповідними актами комісії Камінь-Каширського ВУЖКГ про її тривалу відсутність за місцем проживання, оскільки у період, коли комунальні послуги за водопостачання та водовідведення нараховувались управлінням житлово-комунального господарства за кількістю осіб, прописаних у квартирі, з метою звільнення його від сплати комунальних послуг за відповідачку, яка фактично не проживала у квартирі і не користувалась водопостачанням та водовідведенням, він звертався до керівництва Камінь-Каширського ВУЖКГ з заявами для фіксування факту відсутності відповідачки за місцем проживання, а в подальшому факт відсутності та не проживання відповідачки за місцем реєстрації підтверджується відповідними актами комісії Камінь-Каширської міської ради, зокрема актом обстеження фактичного проживання від 07.11.2018 року та актом обстеження матеріально-побутових умов № 73 від 27.09.2021 року. Він неодноразово, з метою досудового врегулювання обставин, що стали підставою для звернення до суду, вживав заходів щодо пошуку та встановлення контактів з відповідачкою з метою зняття її з реєстрації місця проживання у його квартирі, проте такі зусилля не дали бажаного результату. Розшук відповідачки здійснювався державною виконавчою службою у рамках виконавчого провадження № 58363855, відкритого на виконання судового наказу про стягнення з неї аліментів на утримання їхнього неповнолітнього на той час сина ОСОБА_4 шляхом звернення ВДВС до суду з поданням про оголошення розшуку відповідачки. Ухвалою Камінь-Каширського районного суду від 21 листопада 2019 року оголошено розшук відповідачки. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачкою житлової площі на період її тривалої відсутності не існує. Тривала відсутність відповідачки терміном понад 10 років у житловому приміщенні, де вона зареєстрована, свідчить про те, що нею обрано інше постійне місце проживання і ця обставина є підставою для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 406 ЦК України та її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України. Шлюб з відповідачкою він не укладав, додані акти обстеження фактичного проживання осіб у квартирі АДРЕСА_2 за 2011-2021 роки та акт державного виконавця від 22 жовтня 2019 року у рамках виконавчого провадження свідчать про те, що протягом останніх 10 років у його квартирі проживає він та син ОСОБА_4 , а відповідачка зареєстрована у ній, однак тривалий час, значно більше одного року не проживає.

Ухвалою судді від 15 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, у справі відкрито провадження, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження і призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 14 грудня 2022 року підготовче провадження у справі закрито.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з викладених у позовній заяві підстав і просили ці вимоги задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик відповідачка вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Причину неявки в судове засідання ОСОБА_2 не повідомила і відзив не подала, остання особисто у приміщенні суду отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі та їй письмово було роз`яснено її право мати у справі представника.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, свідків, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд прийшов до висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Норми статті 405 ЦК України застосовуються саме до членів сім`ї, за якими зберігається право користування житловим приміщенням, але яке не належить їм на праві власності.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 проживала з позивачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як останній пояснив, з 2002 року, та користувалася, будучи з 2008 року зареєстрованою, квартирою, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 27 січня 1993 року виконкомом Камінь-Каширської міської ради народних депутатів Волинської області, позивач є власником зазначеної квартири.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 21 листопада 2019 року за поданням головного державного виконавця у межах відкритого виконавчого провадження про стягнення на підставі судового наказу Камінь-Каширського районного суду від 25 січня 2019 року з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, останню було оголошено у розшук.

Згідно з актами обстеження фактичного проживання від 16 грудня 2011 року, 28 жовтня 2013 року, 7 листопада 2018 року, 27 вересня 2021 року, ОСОБА_2 за адресою місця реєстрації не проживає.

З пояснень у судовому засіданні свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вбачається, що вони проживають у багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_3 , та у квартирі АДРЕСА_4 цього будинку проживає ОСОБА_1 з повнолітнім сином, а ОСОБА_8 вже дуже тривалий час у зазначеній квартирі не проживає. Крім того свідок ОСОБА_6 пояснила і те, що позивач сам виховував сина ОСОБА_4 , починаючи з семирічного чи восьмирічного віку останнього, та вже на той час відповідачка теж у квартирі не проживала, на даний час син позивача вже дорослий.

З урахуванням зазначених обставин і беручи до уваги, що відповідачкою не надано суду жодних доказів на підтвердження поважності причин її відсутності у спірному житлі понад один рік, суд прийшов до висновку, що остання втратила право на користування цим житловим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, тому з відповідачки на користь позивача належить стягнуті понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 908 гривень.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 76, 77, 258, 259, 263, 265, 280, 281 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: https://km.vl.court.gov.ua/sud0304/gromadyanam/csz/.

Дата складення повного тексту рішення - 30 грудня 2022 року.

Головуючий: О. В. Антонюк