Ухвала

13 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 279/2508/22

провадження № 61-12375ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лабика Руслана Романовича на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 серпня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» (далі - ПрАТ «СК «ПРОВІДНА») на свою користь 234 000 грн на відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що 08 грудня 2021 року близько 11 год. 30 хв. в Житомирській області на 130 км автомобільної дороги «Київ-Ковель-Ягодин» поблизу села Майданівка, відбулася дорожньо-транспортна пригода, за обставинами якої ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2107 00-20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив зіткнення з автомобілем марки «Renault T 460», НОМЕР_2 , в зчеплені з навіпричепом марки «Wielton NS3F», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля марки «ВАЗ 2107» ОСОБА_4 загинула від отриманих травм. На момент вказаної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «ВАЗ 2107» була застрахована в ПрАТ «СК «ПРОВІДНА». Вона є матір`ю ОСОБА_4 й перебувала на її утриманні. Тому вона має право на відшкодування моральної шкоди та на відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника. 06 січня 2022 року вона звернулася до відповідача із заявою про виплату зазначених сум. 28 березня 2022 року відповідач виплатив їй страхове відшкодування в розмірі 19 500 грн. Однак у виплаті страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, в розмірі 234 000 грн відмовив.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 серпня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лабика Р. Р. залишено без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 серпня 2022 року - без змін.

11 грудня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лабик Р. Р. подав до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» касаційну скаргу на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 серпня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2022 року (на час подання касаційної скарги) - 2 481 грн.

Ціна позову в цій справі становить 234 000 грн, що станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн х 100 = 248 100 грн). Тобто справа № 279/2508/22 є малозначною в силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку представник ОСОБА_1 - адвокат Лабик Р. Р. мотивував тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки Херсонський апеляційний суд у справі № 663/1140/20, Чернігівський апеляційний суд (не зазначено в якій справі) та Хмельницький апеляційний суд у справі № 689/815/21 за абсолютно ідентичних обставин висловили протилежну Житомирському апеляційному суду в цій справі позицію. Крім цього, справа має виняткове значення для позивача, оскільки предметом її розгляду є відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок смерті її доньки.

Верховний Суд звертає увагу, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, так як судова практика щодо розгляду справ за подібних правовідносин є сталою, а касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Лабика Р. Р. не містить посилань на неоднакове застосування касаційним судом одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах, що б вказувало на необхідність формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилання в касаційній скарзі на судові рішення судів апеляційної інстанції, в яких, на думку заявника, викладено висновки, які є протилежними висновкам, викладеним апеляційним судом в оскаржуваному судовому рішенні в цій справі, не є обґрунтуванням фундаментального значення касаційної скарги для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тобто суд апеляційної інстанції не формує правових висновків щодо застосування відповідних норм права, які підлягають врахуванню судами при виборі і застосуванні норми права.

Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Оцінка судом «винятковості справи» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Тому особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин в такій скарзі.

Саме по собі посилання заявника на предмет позову не є обґрунтуванням виняткового значення цієї справи для позивача.

Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є винятком із загального правила, і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів». Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення апеляційним судом в оскаржуваній постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову в цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лабика Руслана Романовича на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 серпня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко