Провадження № 2/161/3579/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14 грудня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі Гичці М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

03.08.2022 позивач звернулася в суд до відповідача з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що вона є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідач є сином позивача та зареєстрованим у вищевказаному житловому помешканні з 20.05.2011 р., однак в січні 2021 року він добровільно залишив спірне житло, не з`являється, втратив інтерес до квартири як до місця свого проживання.

Просить суд позбавити права користування житловим приміщенням АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 14.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у судове засідання.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов просила задовольнити та не заперечували щодо винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся судом належним чином, шляхом розміщення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» оголошення про дату, час та місце проведення судового засідання.

Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно копії договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 19.03.2014 року зареєстрованого за №264 посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Ходачинською Н.І., ОСОБА_1 набула у власність Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.4-5).

Як встановлено судом, згідно копії витягу про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №314115462 від 03.11.2022, за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної спільної часткової власності на Ѕ житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку серія та номер 264, виданий 20.03.2014.

Відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду від 20.10.2011 року по справі №2-4367/11 за ОСОБА_1 визнано право власності за заповітом після смерті на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (а.с.6).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання виконавчого комітету Підгайцівської сільської ради від 19.04.2022 №132, ОСОБА_2 з 20.05.2011 по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

Сусіди позивача, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в своїх заявах від 20.04.2022 підтвердили факт відсутності відповідача за адресою: АДРЕСА_1 з січня 2021 року (а.с.9-10).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.10.2020 р. у справі № 447/455/17, припинення права користування житловим приміщенням колишнього члена сім`ї власника житлового будинку може бути підтверджено у судовому по- рядку, якщо це право пов`язане із захистом права власності відповідно до ст.391 КЦ України, за змістом якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Виходячи з вимог ст.157 ЖК України, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України. Виселення провадиться у судово- му порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ч.1 ст.116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що власник майна вправі звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном шляхом виселення колишніх членів сім`ї та інших громадян із належного йому на праві власності жилого приміщення, але за наявності умов, які передбачені ч.1 ст.116 ЖК України.

За змістом ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

В силу ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Як передбачено ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.8 Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла.

Відповідно до ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, в тому числі, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне усунути позивачу перешкоди у здійсненні нею права користування, володіння та розпорядження житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом позбавлення відповідача права користування зазначеним житловим приміщенням.

Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 263, 265, 268, 282 ЦПК України, на підставі ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 150 ЖК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач може оскаржити заочне рішення безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , 1974 р.н., АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області А.В. Олексюк