СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/28798/21

пр. № 2/759/2053/22

10 листопада 2022 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.

за участю секретаря судових засідань Гришиної А.Г.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 простягнення заборгованості за договором позики у розмірі 8 000 Євро та судові витрати понесені у зв`язку із розглядом справи.

В обгрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що 06.03.2019 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого вона надала останній кошти в сумі 8 000,00 Євро про що була складена розписка. Відповідно до досягнутої домовленості відповідач зобов`язалась повернути кошти частинами по 300 Євро щомісяця до 10 числа кожного місяця, аж до моменту повного повернення. Враховуючи те, що з моменту отримання коштів пройшло більше двох років, відповідач не здійснила жодного платежу на виконання взятих на себе обов`язків про повернення суми позики, 13.10.2021 року вона направила на її адресу лист-вимогу від 12.10.2021 року, відповіді від неї не надходило, кошти не повертаються. У зв`язку з чим вона звернулась до суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 20.12.2021 р. визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (21-22).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.12.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження (а.с. 24).

В судове засідання представник позивача Книшов І.Г. позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 відзив на позовну заяву у встановлений строк не надала, в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена шляхом направлення кореспонденції на адресу реєстрації, а також, керуючись ч. 9 ст. 128 ЦПК України повідомлений через оголошення на сайті Святошинського районного суду м. Києва, причини неявки суду невідомі.

Суд, оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом встановлено, 06.03.2019 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 8 000,00 Євро та зобов`язалась повернути їх до 10 числа кожного місяця по 300 Євро до до моменту повного повернення (а.с. 5).

ОСОБА_3 свої зобов`язання перед ОСОБА_2 не виконала, кошти не повернула.

12.10.2021 року ОСОБА_2 направлено ОСОБА_3 вимогу про повернення боргу у розмірі 8 000,00 Євро, отриманих в якості позики за розпискою від 06.03.2019 року, що підтверджує опис 13.10.2021 року, та інформацією про відправлення та первіркою статусу відстеження по трекінгу від 19.10.2021 року про отримання вимоги (а.с. 7, 8, 9).

Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

Також, як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи №6-79цс14, відповідно до норм статей 1046,1047 ЦК України договір позики (на відміні від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.

При цьому, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні висновки.

Суд вважає встановленим факт, що між сторонами у справі укладений договір позики.

Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України визначає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: "Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк."

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Позичальник - відповідач у справі ОСОБА_3 свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконувала у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 8 000,00 Євро.

Суду не надано доказів іншого розміру боргу відповідача перед позивачем.

Відповідач порушив вимоги ст. 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст. 76-83, 174,191 ЦПК України та не подав суду заперечень щодо вимог позивача та доказів на їх спростування.

Отже у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству України.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 в розмірі 8 000,00 Євро є обґрунтованими та доведеними належними, допустимими і достатніми доказами, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2 426,17 грн

Що стосується витрат на правничу допомогу, то позивач має право подати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, оскільки в позовній заяві наводив попередній розрахунок витрат, пов`язаних із правничою допомогою, а також до закінчення розгляду справи, звернувся з заявою в якій зазначив, що відповідні докази будуть надані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Керуючись статтями 11, 525-526, 530, 536, 610, 626, 629, 1046-1056 ЦК України, статтями 2, 7, 10-13, 76-83, 141, 263-268, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 06.03.2019 року в розмірі 8 000 (вісім тисяч) Євро.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 426 (дві тисячі чотириста двадцять шість) грн 17 коп.

За письмовою заявою відповідача, поданою до суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення, заочне рішення може бути переглянуто.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 21.11.2022 року.

Суддя Твердохліб Ю.О.