Справа № 372/1462/22
Провадження № 2-1035/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2022 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Сікорській М.А.,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обухівської міської ради Київської області про визнання бездіяльності неправомірною, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача в якому просила визнати бездіяльність відповідача щодо розгляду її заяви неправомірною, та зобов`язати вчинити певні дії, а саме розглянути подану нею заяву та передати їй у власність в приватну власність земельну ділянку, на якій знаходиться її власність, а саме нежитлову будівлю. Обґрунтовуючи позовну заяву зазначила, що наслідок протиправних дій відповідача вона позбавлена права вільно розпоряджатись належним її на праві власності майном, а саме нежитловою будівлею, оскільки в позасудовому порядку врегулювати спір в позасудовому порядку не вдалось, вона вимушена звернутися до суду з даними позовами.

16.06.2022 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначення підготовчого судового засідання.

05.12.2022 року винесено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання представниці відповідача про закриття провадження у справі, закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Позивачка та представник позивача в судове засідання не з`явились, представник позивачки подав до суду клопотання про проведення розгляду справи у його відсутність та відсутність позивачки. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представниця відповідача Обухівської міської ради Київської області в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про проведення розгляду справи у її відсутність, просила прийняти рішення з урахуванням відзиву та у відповідності до норм чинного законодавства.

Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

21 січня 2021 року за позивачкою ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на нежитлову будівлю площею 26,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу.

З 28 жовтня 2021 року набрали чинності зміни до статті 120 Земельного Кодексу України, відповідно до яких встановлено, що до власника нерухомого майна переходить право власності на земельну ділянку у порядку передбаченому статтями 118,123 або 128 Земельного кодексу України.

Діючи на виконання даних змін позивачка звернулася до відповідача з письмовою заявою про передачу їй в приватну власність земельної ділянки, а саме: земельну ділянку площею 0,0022 га в АДРЕСА_1 , на зупинці «Піщана», на якій знаходиться її власна нежитлова будівля площею 26,7 кв.м.

Відповідач отримав заяву позивачки, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення, будь-якої відповіді їй, на час пред`явлення позову, не надав.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або його оспорювання.

Згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно ч.ч.1,4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

На виконання ч.1 ст.3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 118 ЗК України визначений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, згідно з яким громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки, яка розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Стаття 152 Земельного кодексу України визначає способи захисту прав на земельні ділянки. Так, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до вимог частин 1 та 2 ст. 59 даного Закону встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною 1 статті 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження.

Право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

За приписами ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Керуючись ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Статтею 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України у разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

На виконання ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

На виконання ч. 8 ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 1861 цього Кодексу.

Частина 9 ст. 186-1 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до ч.11 ст.186-1 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина десята). У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Керуючись ч. 1 ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки; встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів (пп. 1 п. «а» ч. 1); підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (п. 8).

Проект землеустрою розробляється на підставі дозволу органу, до компетенції якого входить питання про передачу земельних ділянок громадянам. Таким чином, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, є повноваженням відповідних органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до наданих їм відповідним законодавством повноважень.

Отже, для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідного органу із заявою для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якої органи, визначені в статті 118 Земельного кодексу України, в місячний строк приймають одне з відповідних рішень.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати такий дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

На виконання ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З матеріалів справи вбачається і сторонами не оспорюється факт подання позивачкою відповідачеві заяви щодо виділення їй земельної ділянки, на якій розташована належна позивачці на праві власності будівля, а також факт відсутності будь-якого реагування на таку заяву. Отже факт бездіяльності відповідача в частині розгляду вказаної заяви об`єктивно підтверджується дослідженими судом письмовими доказами.

Неправомірність такої бездіяльності відповідача не спростована відповідачем, узгоджується із наявними у справі доказами та застосовними у спірних правовідносинах нормах чинного законодавства. Суд погоджується із правовою позицією позову та з огляду на викладену вище правову оцінку суті спору прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання відповідної бездіяльності неправомірною.

Поряд з тим, суд не погоджується із правовою позицією позову в частині обраного позивачкою способу захисту порушених прав та інтересів позивачки, оскільки вирішення поданої позивачкою відповідачеві заяви по її суті, а саме вирішення питання про виділення чи відмову у виділенні спірної земельної ділянки у власність позивачки за рахунок земель комунальної власності відноситься до дискреційних повноважень органу місцевого самоврядування, тому подібні позовні вимоги не ґрунтуються на законі і виходять за межі повноважень суду. З огляду на викладене, достатнім, законним і ефективним способом відновлення порушених право позивачки у спірних правовідносинах суд вважає покладення на відповідача обов`язку розглянути відповідну заяву по суті у порядку, встановленому чинним законодавством, зокрема у порядку, встановленому Земельним кодексом України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

З матеріалів справи вбачається і сторонами не оспорюється факт подання позивачкою відповідачеві заяви щодо виділення їй земельної ділянки, на якій розташовано належна позивачці на праві власності будівля, а також факт відсутності будь-якого реагування на таку заяву. Отже факт бездіяльності відповідача в частині розгляду вказаної заяви об`єктивно підтверджується дослідженими судом письмовими доказами.

Неправомірність такої бездіяльності відповідача не спростована відповідачем, узгоджується із наявними у справі доказами та застосовними у спірних правовідносинах нормами чинного законодавства. Суд погоджується із правовою позицією позову та з огляду на викладену вище правову оцінку суті спору прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання відповідної бездіяльності неправомірною.

Поряд з тим, суд не погоджується із правовою позицією позову в частині обраного позивачкою способу захисту її порушених прав та законних інтересів, оскільки вирішення поданих позивачкою відповідачеві заяви по її суті, а саме вирішення питання про виділення чи відмову у виділенні спірної земельної ділянки у власність позивачки за рахунок земель комунальної власності відноситься до дискреційних повноважень органу місцевого самоврядування, тому подібні позовні вимоги не ґрунтуються на законі і виходять за межі повноважень суду. З огляду на викладене, достатнім, законним і ефективним способом відновлення порушених прав позивачки у спірних правовідносинах суд вважає покладення на відповідача обов`язку розглянути відповідні заяви по суті у порядку, встановленому чинним законодавством, зокрема у порядку, встановленому Земельним кодексом України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Суд вважає можливим захистити порушене право позивачки шляхом визнання неправомірною бездіяльності Обухівської міської ради Київської області щодо не розгляду її заяви про передачу їй у приватну власність земельних ділянок та зобов`язати Обухівську міську раду Київської області у встановленому законодавством порядку розглянути заяву позивачки про передачу їй у приватну власність земельної ділянки, оскільки обраний позивачкою спосіб захисту її інтересів лише частково ґрунтується на законі, а тому в задоволенні позовних вимог частині зобов`язання відповідача передати у власність позивачці земельну ділянку слід відмовити.

Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодекос випадках.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково, оскільки під час судового розгляду факт порушення прав позивачки доведений належними і допустимими доказами, а відповідач всупереч вимогам ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України не подав суду належних у допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень, не спростував покладених в основу позову доводів та обставин.

Таким чином, позовні вимоги частково ґрунтуються на законі та зібраних у справі доказах, тому позов слід задовольнити частково.

Правомірним суд визнає і вимоги позивачки про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат в повному обсязі, оскільки такі вимоги відповідають ст. 141 ЦПК України та підтверджуються наявною в матеріалах справи квитанцією.

Керуючись ст.ст. 19, 41, 55, 121 Конституції України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 282, 365 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 116, 120, 121, 125, 126, 140, 141, 152, 153, 155 Земельного кодексу України, ст.ст. 4, 16, 316, 317, 319, 321, 377 Цивільного кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Обухівської міської ради Київської області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про передачу їй у приватну власність земельної ділянки площею 0,0022 га по АДРЕСА_1 , на якій знаходиться належна ОСОБА_1 нежитлова будівля площею 26,7 кв.м.

Зобов`язати Обухівську міську раду Київської області у встановленому законодавством порядку розглянути заяву ОСОБА_1 про передачу їй у приватну власність земельної ділянки площею 0,0022 га по АДРЕСА_1 , на якій знаходиться належна ОСОБА_1 нежитлова будівля площею 26,7 кв.м.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Обухівської міської ради Київської області (юридична адреса Київська обл., м. Обухів, вул. Київська, 10, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 992 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Кравченко