КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Сліпченка О.І., Олійника В. І.,

секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 березня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» звернулось до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.11.2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № VG1157, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 62 000, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з невизначеним кінцевим терміном повернення. В свою чергу, позичальник зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даними договорами, а також виконувати інші умови Кредитного договору. 14.11.2016 року між ПАТ «Універсал Банк» та ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» був укладений Договір про відступлення права вимоги № UB-OP/16-132, відповідно до умов якого ПАТ «Універсал Банк» передав, а ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» прийняло право вимоги до Позичальника, що випливають із умов Кредитного договору № VG1157 від 30.11.2007 року, укладеним між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 .. Банк свої зобов`язання за договорами виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом у повному обсязі не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за Договором станом на 13.12.2017 року в розмірі 105 193,49 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.03.2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» заборгованість за Кредитним договором № VG1157 від 30.11.2007 року в розмірі 105 193, 49 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року задоволено заяву ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про заміну стягувача у виконавчому провадженні. Замінено сторону у виконавчому провадженні по виконанню рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.03.2018 року по цивільній справі № 754/17074/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме: з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».

Не погодившись із рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 березня 2018 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Доводи апеляційної скарги аргументував тим, що кредитний договір був укладений та зараховані кошти на картковий рахунок 30.11.2007 року. З 2010 року відповідач карткою не користувався, ніяких фінансових дій по вказаному кредиту не здійснював. Зазначає, що позовна заява була подана через сім років з пропущенням строків позовної давності.

Також зазначає, що скаржник був позбавлений права звернутись в суді першої інстанції з заявою про застосування строків позовної давності, оскільки при винесенні оскаржуваного рішення присутній не був і взагалі не знав про розгляд справи.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов залишити без задоволення.

25 жовтня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" на апеляційну скаргу, зазначає, що аргументи наведені апелянтом у апеляційній скарзі безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконання зобов`язання за кредитним договором № VG1157 від 30.11.2007 року. Вважає, що твердження апелянта про те, що він не знав про розгляд справи є неправдивим, оскільки 02 серпня 2018 року приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 754/17074/17, виданого 23 квітня 2018 року Деснянським районним судом міста Києва. В подальшому приватним виконавцем було здійснено ряд дій з метою виконання рішення суду.

Також ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" у відзиві зазначає, що не погоджується з тим, що по даному кредитному договору не минув строк позовної давності для пред`явлення вимоги по стягненню заборгованості, оскільки кредитний договір № VG1157 від 30.11.2007 року має необмежений термін дії і припиняє свою дію тільки у випадку розірвання його будь-якою стороною відповідно до умов договору.

Враховуючи викладене, ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 березня 2018 року залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір і задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач умови укладеного кредитного договору не виконав, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, що має відображення у Розрахунку заборгованості за Договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконав.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Сплив позовної давності як підставу для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Згідно з статтею 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

У зобов`язальних відносинах суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.

Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності само по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України).

У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними і прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 28 жовтня 2019 року (справа №626/1799/17).

Встановлено, що 30.11.2007 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 був укладений Договір про видачу та використання кредитних карток (Кредитний договір) № VG1157, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 62 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з невизначеним кінцевим терміном повернення. В свою чергу, позичальник зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даними договорами, а також виконувати інші умови Кредитного договору.

14.11.2016 року між ПАТ «Універсал Банк» та ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» був укладений Договір про відступлення права вимоги № UB-OP/16-132, відповідно до умов якого ПАТ «Універсал Банк» передав, а ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» прийняло право вимоги до Позичальника, що випливають із умов Кредитного договору № VG1157 від 30.11.2007 року, укладеним між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 ..

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов Кредитного договору, 13.12.2017 року на його адресу було направлено повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні, а також здійснено вимогу про повернення суми заборгованості за Кредитним договором. Однак вимога виконана не була.

Станом на 13.12.2017 року заборгованість відповідача за Договором № VG1157 від 30.11.2007 року складає 105 193, 49 грн (заборгованості по тілу кредиту).

Доводи апеляційної скарги про те, що з 2010 року відповідач карткою не користувався, ніяких фінансових дій по вказаному кредиту не здійснював, у зв`язку з цим необхідно застосувати строки позовної давності, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження цієї обставини.

Крім того, відповідно до п. 25.1 та 25.2 Договору про видачу та використання кредитних карток №VG1157 від 30 листопада 2007 року цей договір вступає в силу з часу, коли Банк прийняв рішення про випуск Картки і встановлення кредитного ліміту для Держателя. Договір має необмежений термін дії і припиняє свою дію тільки у випадку розірвання його будь-якою стороною відповідно до умов цього Договору, а отже договір є дійсним та підлягає виконанню.

Доказів того, що зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором №VG1157 від 30 листопада 2007 року припинились або що договір розірваний, матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, що скаржник був позбавлений права звернутись в суді першої інстанції з заявою про застосування строків позовної давності, оскільки при винесенні оскаржуваного рішення присутній не був та не знав про розгляд справи, колегія суддів відхиляє, оскільки таке право відповідач має можливість реалізувати в суді апеляційної інстанції. Разом з цим зазначена заява не підлягає задоволенню з підстав, що зазначені вище.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови буде складено «08» грудня 2022 року.

Головуючий суддя Л. П. Сушко

Судді О. І. Сліпченко

В. І. Олійник