РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Степановій Н.І.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним позовом до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивував тим, що 26 лютого 2021 року близько 21 години за адресою: м. Київ бул. Лесі Українки, 23-В, автомобіль марки «Hyndai Elantra» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під його керуванням із застосуванням світлової сигналізації був зупинений співробітниками патрульної поліції у складі екіпажу патрульної поліції «Рубін-608» поліцейськими роти № 3 батальйону № 2 полку № 1 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Після перевірки документів поліцейські почали вимагати у нього гроші та поводились з ним не етично, погрожуючи вилученням автомобіля на штрафмайданчик.

Приблизно через 30-40 хвилин на місце зупинки приїхав ще один екіпаж поліції, який привіз прилад для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Він погодився на проходження огляду та прилад показав, що він взагалі не вживав алкоголю.

Після цього інспектор Управління патрульної поліції ОСОБА_3 виніс постанову серії ЕАН № 38338892 від 26 лютого 2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2021 року скасовано постанову серії ЕАН № 38338892 від 26 лютого 2021 року та провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Неправомірні дії поліцейських роти № 3 батальйону № 2 полку № 1 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перевірялися в ході службового розслідування, розпочатого за скаргою його представника.

За результатами проведення службового розслідування факт порушення службової дисципліни інспекторами роти № 3 батальйону № 2 полку № 1 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підтвердився та стосовно них вжито заходи дисциплінарного впливу.

У зв`язку з цим, йому було завдано моральну та матеріальну шкоду.

Моральна шкода виразилась у приниженні честі, гідності, порушення нормальних життєвих стосунків, моральних стражданнях. Він тривалий час вимушений був доводити свою невинуватість перед поліцейськими, а в подальшому в судовому порядку та в Департаменті патрульної поліції.

Крім того, йому було завдано матеріальну шкоду у розмірі 6300 гривень 18 копійок, яка виразилась у наступному.

З метою відновлення порушених прав та оскарження неправомірних дій інспекторів між ним та АБ «Ципін і партнери» 02 березня 2021 року був укладений договір про надання правничої допомоги № 20210302/1. Відповідно до додатку № 1 до цього договору він доручив бюро надання правничої допомоги в адміністративній справі.

Без здійснення ним витрат на правову допомогу в розмірі 6300 гривень 18 копійок, які він поніс за оскарження неправомірних дій інспектора шляхом подачі скарги до Управління патрульної поліції у м. Києві та складання адвокатського запиту на отримання відеозаписів з нагрудних камер та інформації, які необхідні були для підтвердження неправомірності дій поліцейських, відновлення його порушеного права було б неможливим.

Таким чином, зазначені витрати пов`язані виключно з оскарженням неправомірних дій поліцейських до Управління патрульної поліції.

Просить суд ухвалити рішення, яким:

- стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 15000 гривень на відшкодування моральної шкоди;

- стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 6300 гривень 18 копійок на відшкодування матеріальної шкоди;

- стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь судові витрати у розмірі 5461 гривні.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 23 серпня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження.

Представником Департаменту патрульної поліції подано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позову.

Зазначено, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язків наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральну шкоду. Відповідно до п. 1 додатку № 2 до договору про надання правничої (правової) допомоги № 20210302/1 від 02 березня 2021 року клієнт доручає бюро надання правової (правничої) допомоги клієнту в адміністративній справі. Вбачається, що всі дії, вчинені представником позивача, були спрямовані на скасування постанови серії ЕАН № 38338892 від 26 лютого 2021 року, а сума 6300 гривень 18 копійок це судові витрати у справі № 755/4200/21 відповідно до ст. 132 КАС України. Крім того, розмір витрат на професійну правову допомогу у цій справі є необґрунтованим, суттєво завищеним та не спів мірним з категорією справи.

Представником Державної казначейської служби України подано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позову.

Зазначено, що казначейство жодним прав та інтересів позивача не порушувало, оскільки є центральним органом виконавчої влади та не відповідає за зобов`язаннями інших юридичних та фізичних осіб. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Позивач не надав належним та допустимих доказів незаконності дій відповідачів. Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язків наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральну шкоду. Крім того, позивачем не зазначено у чому конкретно полягали страждання, не досліджено характеру немайнових втрат.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що інспектором Управління патрульної поліції ОСОБА_3 було винесено постанову про адміністративне правопорушення ЕАН № 38338892 від 26 лютого 2021 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2021 року скасовано постанову серії ЕАН № 38338892 від 26 лютого 2021 року та провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Рішення набрало законної сили.

Неправомірні дії поліцейських роти № 3 батальйону № 2 полку № 1 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перевірялися в ході службового розслідування, розпочатого за скаргою представника позивача.

За результатами проведення службового розслідування факт порушення службової дисципліни інспекторами роти № 3 батальйону № 2 полку № 1 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підтвердився та стосовно них вжито заходи дисциплінарного впливу.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Дії працівників поліції щодо складання відносно позивача постанови про адміністративне правопорушення, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

За результатами проведення службового розслідування факт порушення службової дисципліни інспекторами роти № 3 батальйону № 2 полку № 1 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підтвердився та стосовно них вжито заходи дисциплінарного впливу.

Суд враховує, що позивачу були спричинені душевні страждання, оскільки він був змушений докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, зокрема, звертатися до суду та Департаменту патрульної поліції, щоб довести неправомірність дій інспекторів.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень (відповідача) покладається обов`язок спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем.

У справі, що розглядається, відповідач не довів, що його тривала протиправна поведінка не викликала у позивача психічне напруження у зв`язку з необхідністю захисту своїх прав, в тому числі в судовому порядку.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем необґрунтовано завищений розмір моральної шкоди. При визначені розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд враховує те, що тяжких наслідків для позивача не настало, тому з огляду на засади розумності та справедливості приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині в сумі 1000 гривень, оскільки такий розмір моральної шкоди є співмірним з допущеними порушеннями з боку відповідача.

Позивач зазначив відповідачами у справі про відшкодування моральної шкоди Державну казначейську службу України та Департамент патрульної поліції.

Вимоги до Державної казначейської служби України задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України (в редакції, чинній на момент пред`явлення позову) позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Тлумачення ч. 2 ст. 30 ЦПК України (в редакції, чинній на момент пред`явлення позову) дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача.

Так, сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу. У разі сприйняття подібного підходу до участі у справах про стягнення коштів, відшкодування шкоди завжди необхідно було б щоразу залучати суб`єкта, який здійснює управління рахунком, на якому розміщені грошові кошти відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 242/4741/16-ц.

За таких обставин, вимоги до Державної казначейської служби України задоволенню не підлягають.

Позивач також просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 6300 гривень 18 копійок на відшкодування матеріальної шкоди.

У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191 цс 19).

Отже, витрати, пов`язані з оплатою витрат на проведення експертизи та із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 червня 2020 року в справі № 910/12945/19.

Позивач, обґрунтовуючи витрати на відшкодування матеріальної шкоди, посилається на те, що з метою відновлення порушених прав та оскарження неправомірних дій інспекторів між ним та АБ «Ципін і партнери» 02 березня 2021 року був укладений договір про надання правничої допомоги № 20210302/1. Відповідно до додатку № 1 до цього договору він доручив бюро надання правничої допомоги в адміністративній справі.

З позову вбачається, що без здійснення позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 6300 гривень 18 копійок, які він поніс за оскарження неправомірних дій інспектора шляхом подачі скарги до Управління патрульної поліції у м. Києві та складання адвокатського запиту на отримання відеозаписів з нагрудних камер та інформації, які необхідні були для підтвердження неправомірності дій поліцейських, відновлення його порушеного права було б неможливим.

Відповідно до п. 1 додатку № 2 до договору про надання правничої (правової) допомоги № 20210302/1 від 02 березня 2021 року клієнт доручає бюро надання правової (правничої) допомоги клієнту в адміністративній справі. Оскарження постанови серії ЕАН № 3838892 від 26 лютого 2021 року; складання адвокатського запиту на отримання відеозаписів з нагрудних камер (збір доказів по сплаві); оскарження неправомірних дій інспектора Управління патрульної поліції м. Києва ОСОБА_3, що мало місце 26 лютого 2021 року під час зупинки транспортного засобу під керуванням клієнта.

За таких обставин, витрати на правничу допомогу у розмірі 6300 гривень 18 копійок понесені позивачем в справі № 755/4200/21, що розглядалась Дніпровським районним судом м. Києва.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Вбачається, що понесені стороною позивача витрати на правничу допомогу у судовому провадженні в іншому суді, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову, а такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством.

За таких обставин, вимога про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 6300 гривень 18 копійок задоволенню не підлягає.

Позивач також просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5461 гривні.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази.

У матеріалах справи міститься договір про надання правничої (правової) допомоги « 20210302/1 від 02 березня 2021 року, укладений між позивачем та АБ «Ципін і партнери», до додаток № 3 до цього договору від 23 червня 2021 року, акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг), Звіт про надані послуги від 30 липня 2021 року, рахунок-фактура № 11121 від 23 червня 2021 року на суму 5461 гривні, квитанція від 05 серпня 2021 року (призначення платежу - оплата за юридичні послуги згідно додатку № 3 до договору про надання правничої (правової) допомоги « 20210302/1 від 02 березня 2021 року на суму 5461 гривні).

Відповідно до ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Поняття «надання професійної правничої допомоги» не тотожне поняттю «представництво особи в суді». Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. № 1013) вимогам статей 157 і 158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року № 4-в/2019).

Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19.

Вбачається, що позивачем не надано суду доказів надання правничих послуг саме адвокатом, як це передбачено статтею 137 ЦПК України.

За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5461 гривні задоволенню не підлягає.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 23, 1176 ЦК України, статтями 19, 56 Конституції України, статтями 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 133-142, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Департаменту патрульної поліції (м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3, ), Державної казначейської служби України (м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ) про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 гривень.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Департаменту патрульної поліції (м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3, ), Державної казначейської служби України (м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ) про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди в частині вимог до Державної казначейської служби України (м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ).

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: