ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6981/22 Справа № 226/703/22 Суддя у 1-й інстанції - Коваленко Т.О. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Максюта Ж.І.

суддів Свистунова О.В., Пищида М.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 25 серпня 2022 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 86 730,80 грн та судові витрати у сумі 2481 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 05 грудня 2018 року відповідач приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (далі Умови та Правила) з метою укладення кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідачу наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг в А-банку, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком та його зміни у будь який момент. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Але, у порушення наведених норм закону та умов укладеного договору, відповідач зобов`язання, взяті на себе, належним чином не виконала. Станом на 13 лютого 2022 року, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 86730,80 грн, у тому числі заборгованість за кредитом 67427,34 грн, заборгованість з відсотків за кредитом 19303,46 грн. Дану суму заборгованості, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 2481 грн, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Позивач просив суд розглянути справу у відсутність його представника.

Заочним рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 25 серпня 2022 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості були задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 67427,34 гривень, судові витрати пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 1927,74 гривень, а всього 69355,80 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, 15 вересня 2022 року Акціонерного товариства "Акцент-Банк" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Димитровського міського суду Донецької області від 25 серпня 2022 року в частині відмовлених позовних вимог та постановити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ «А-Банк» про стягнення заборгованості у повному обсязі, а також стягнути судові витрати пов`язані з поданням апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не повністю встановив та прийняв до уваги обставини, які мали вплив на розгляд справи, а саме 1) на тарифах та Умовах і правилах відсутній підпис позичальника, але на його погляд доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч.2 ст.638, ч.2 ст.642 ч.1 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією та сплатою періодичних платежів, що відповідає нормам ст.643, ч.3 ст.645 ЦК України; прийняття пропозиції (акцепт) повинен бути повною та безумовним; 2) відповідно до ст.1048 ч.1 ЦКУ України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів; 3) невірне застосування судової практики, оскільки в матеріалах справи наявний Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» та до апеляційної скарги надана банківська виписка.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 05 грудня 2018 року між сторонами по справі була підписана анкета заява приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-банку, що підтверджується анкетою-заявою, підписаною відповідачем та відкритий кредитний ліміт на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.(а.с.12 зв.)

Відповідно до довідки банку відповідачем була отримана платіжна кредитна картка - № НОМЕР_1 , видана 31.08.2018, строком дії до серпня місяця 2022 року. (а.с. 37).

Згідно наданого розрахунку, станом на 13.02.2022 року відповідачу нарахована заборгованість в розмірі 86730,80 грн, у тому числі заборгованість за кредитом 67427,34 грн, заборгованість з відсотків за кредитом 19303,46 грн., (а.с.43-44).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення йому коштів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо неповернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та одержання від позичальника процентів від суми позики.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

За положеннями ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови договору приєднання розробляються Банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їхнього відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Матеріали справи не містять підтверджень, зміст яких саме Тарифів і Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» розуміла відповідач, що саме з ними вона ознайомилась і погодилась, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів, та надання послуг за платіжними картками, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. У анкеті-заяві від 05 грудня 2018, яка підписана відповідачем, не зазначена процентна ставка, яка застосовується при користуванні позичальником кредитними коштами.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у зв`язку з тим, що підтвердження про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила банківських послуг не надані, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви.

В матеріалах справи знаходиться Паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем 05 грудня 2018 року за програмою «Кредитна картка» (а.с. 45-46) та Витяг Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (а.с. 47-51).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаний паспорт споживчого кредиту судом не може бути доказом по справі, оскільки у ньому зазначено два види кредитних карт «Універсальна» та «Універсальна GOLD» з різними відсотковими ставками та умовами за користування певною карткою. Але АТ «Акцент-Банк» не надав суду доказів типу виданої відповідачу кредитної картки та доказів за якими саме кредитними умовами обслуговувалась відповідач.

Наданий позивачем Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, який не містить підпису відповідача, також, не є доказом того, яку саме картку отримала ОСОБА_1 у користування.

До того ж у паспорті споживчого кредиту зазначено, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 01.01.2019 року та умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Апелянт посилається на висновки ВС від 02.12.2020 у справі №284/157/20-ц щодо необхідності врахування положень договору у разі їх належного погодження сторонами, складеними у формі паспорту кредитування, але судова колегія вважає, що в паспорті кредитування наявні різні умови кредитування в залежності від виду картки, яку отримав позичальник, оформлюючи в банку кредитний договір і в даному випадку неможливо встановити згідно наявних у матеріалах справи доказів.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Колегія судів приходить до висновку, що позивачем не надано достатніх доказів, які б підтверджували конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг і Тарифи, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 і має бути застосована і у цій справі, виходячи з тотожності правовідносин сторін.

Беручи до уваги основні засади цивільного законодавства та необхідність особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у вищенаведеному рішенні зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк.

На підставі зазначеного судова колегія приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів в сумі 19303,46 гривень за договором кредиту не має.

В іншій частині рішення не оскаржувалося.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд визнає, що наданими до суду доказами позивач не довів підстав для задоволення заявлених ним вимог про стягнення зі ОСОБА_2 проценті за кредитним договором № б/н від 05.12.2018 року, через що підстави для задоволення апеляційноїскарги відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з вимогами ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог ст.ст.76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормами ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Акцент-Банк" - залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 25 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Ж .І. Максюта

Судді: О.В. Свистунова

М.М.Пищида