Провадження № 2/752/2875/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі: головуючого- судді -Машкевич К.В. , за участю секретаря - Гненик К.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідачів у порядку регресу понесені ним витрати зі сплати житлово-комунальних послуг відповідно до частки кожного з них у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , а саме по її ј частині.

Крім того, просить стягнути з відповідачів солідарно 10 000, 00 грн. в відшкодування моральної шкоди.

Посилається в позові на те, що він та відповідачі, також ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 по ј частині кожний.

У нього немає спільної згоди з відповідачами на оплату житлово-комунальних послуг, фактично за надані послуги сплачує він, а відповідачі відмовляються це робити.

Станом на день звернення до суду ним самостійно сплачено житлово-комунальні послуги в розмірі: в 2018 році - 9 743. 00 грн; 2019 рік - 17 640,00 грн.; 2020 рік - 15 315. 00 грн., а всього 42 698, 00 грн.

Таким чином, кожен з відповідачів має нести витрати по сплаті ј частини з сплаченої ним суми.

В той же час, ним не пред`являються вимоги про їх стягнення з відовідача 2 за період його непроживання в квартирі, що підтверджується відповідною довідкою.

Крім того, діями відповідачів йому завдана моральна шкода, він зазнав психологічних та душевних страждань, що призвело до погіршення стану його здоров`я.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 09 серпня 2021 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам копію позовної заяви з додатками.

Відповідачам був наданий строк для подання відзиву на позов.

Відповідачі своїм правом не скористалися, відзив на позов не подали.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами.

В свою чергу, 10 лютого 2022 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву, яка за соїм змістом є відзивом на позов, та зазначає, що позивач не проживає в квартирі з 2007 року.

Вона проживала в квартирі до 2015 року, а на даний час у ній проживає ОСОБА_3 з дружиною.

Зазначає також, що позивач за житлово-комунальні послуги в квартирі не сплачує, з 2000 року не працює, формально був оформлений у її матері, яка є ФОП, зареєстрована в цій квартирі і також не сплачує за комунальні послуги.

Житлово комунальні послуги в квартирі сплачує вона, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і сплачено ними відповідно 6 000, 00 грн., 6 000. 00 грн. та 13 000, 00 грн.

Позивач при зверненні до суду надав лише квитанції на оплату, однак доказів їх сплати не надав.

Просить відмовити в позові.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Обов`язок споживачів оплачувати житлово-комунальні послуги встановлений також у ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповіно до якої індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Судом встановлено, що сторони, а також ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 в рівних частках.

/ а.с 13 /

В заяві до суду від 10 лютого 2022 року відповідач ОСОБА_2 зазначає, що проживала в спірній квартирі до 2015 року.

До 2019 року в квартирі проживав ОСОБА_4 , а з 2019 року до цього часу - ОСОБА_3 з дружиною.

Це підтверджується довідкою ОСББ`Будинок «Клубний» від 09 липня 2016 року, з якої вбачається, що відповідач ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

З довідки АВМ`Житлосервіс» від січня 2021 року вбачається, що відповідач проживає в АДРЕСА_3 та станом на січень 2021 року заборгованості за житлово-комунальні послуги за місцем проживання не має.

Ці ж обставини, а саме проживання відповідача за іншою адресою, визнає і позивач у зверненнях до виконавців комунальних послуг.

/ а.с. 108 - 109; 130 - 131 /

Звертаючись до суду, позивач надав копії договорів з обслуговуючими організаціями на надання послуг - КП «Центр комунального сервісу», КП`Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва».

Крім того, надано довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку КП`Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва» та КП`Київкомунсервіс».

Крім того, в липні 2021 року позивачу була видана довідка СП`Енергозбут» про внесення плати за гаряче водопостачання та централізоване опалення за 2019 рік.

/ а.с. 115 - 118; 119 - 126; 138 /

Зі змісту вказаних довідок вбачається, що в них зафіксовані нараховані суми за надані послуги та сплачені суми.

Однак, ким ці суми були сплачені, в даних довідках не відображено.

В свою чергу, з листа Структурного підрозділу`Енергозбут» КП`Київтеплоенерго» від 19 березня 2021 року на запит позивача вбачається, що квартира АДРЕСА_1 обладнана будинковим вузлом обліку теплової енергії, а нарахування за послуги з централізованого постачання гарячої води проводиться за показниками індивідуального вузла обліку гарячої води.

З урахуванням цього нарахування за послуги централізованого постачання холодної води та водовідведення також провдиться за показниками квартирного обліку холодної води.

/ а.с. 110 - 111 /

Зазначаючи суми до стягнення, позивач не зазначає, з яких послуг вони складаються.

Крім того, з наданих позивачем до позову квитанцій на сплату та квитанцій банківських установ про оплату, неможливо зробити висновок, за які саме послуги вносилася плата та за який період.

/ а.с.19 - 100 /

В свою чергу відповідач ОСОБА_2 надала до суду квитанції банківської установи за 2020 -2021 роки про оплату послуг КП`Київкомунсервіс», ДП» Київгазенерджи, АТ`Київгаз», ТОВ`Київські енергетичні послуги», КП`Київтеплоенерго», ПрАТ`Київводоканал», КП`Керуюча компанія Голосіївського р-ну».

Зазначила при цьому, що сума внесених нею платежів становить 6 000, 00 грн., ОСОБА_3 - 6 000, 00 грн.та ОСОБА_4 - 13 000, 00 грн.

/ а.с. 156 - 197; 210 - 211/

Позивач будь-яких доказів, які б спростовували приведені обставини та сплачені суми, не надав.

При вирішенні спору суд враховує наступне.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно статті 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Аналогічні положення містяться у статтях 76, 80 ЦПК України.

Крім того, суд також враховує, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

В Рішенні Конституційного суду України № 11-рп/2012 зазначається, що засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч.1 ст.55 Конституції України.

Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст.24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.

Тобто, суд конституційної юрисдикції тлумачить даний принцип, як принцип, який дає змогу усім учасникам реалізувати свої процесуальні права.

З цього випливає, що право на доступ до суду, в тому числі право на захист порушених чи оспорюваних прав та їх захист судом має не лише відповідач, а й позивач, який звернувся до суду за захистом і таке право йому гарантоване законом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.

За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

Як зазначено вище, відповідач ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі та не користується житлово-комунальними частиною послугами, що надаються.

Дані обставини визнаються позивачем.

При цьому позивач при зверненні до суду не привів окремо сплачені ним суми за надані житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинку та прибудинкової території, сплата яких є обов`язком власника навіть при непроживанні в квартирі.

Виходячи з цього, суд позбавлений можливості визначитися, які суми та за які послуги мали сплачуватися даним відповідачем, яка не проживає в квартирі, однак має утримувати належне їй майно.

З урахуванням цього, суд позбавлений можливості визначитися і з сумою до стягнення з іншого відповідача, який проживає вквартирі.

Маючи можливість ознайомитися з поясненнями відповідача ОСОБА_2 , позивач будь-яких доказів, які б спростовували приведені нею обставини, а також надані докази, не надав.

Суд враховує, що цивільним процесуальним законодавством сторони наділені певними процесуальними правами та обов`язками.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку із їх недоведеністю.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої 08 серпня 2019 року в справі №450/1686/17 та 15 липня 2019 року справі №235/499/17, зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з викладеного вище, недоведеності приведених у позові обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 322, 360, 526,1167 ЦК України, Законом України « Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І ШШ И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: К.В.Машкевич