ПОСТАНОВА

іменем України

09 червня 2022 року м. Кропивницький

справа № 401/1971/21

провадження № 22-ц/4809/519/22

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Черненка В.В.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2021 року у складі судді Лях М.М.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» (далі по тексту - АТ «СК «Країна») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

В обґрунтування позову вказало, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі по тексту ДТП), яка сталася 26 липня 2017 року за участю транспортного засобу УАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Toyota, державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , був пошкоджений транспортний засіб Toyota, державний номерний знак НОМЕР_2 . На момент ДТП, а саме 19 квітня 2017 року між ОСОБА_3 та АТ «СК «Країна» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/3017706, забезпечений транспортний засіб УАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 . Згідно з постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 серпня 2017 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст.124, 122-4 КУпАП. У зв`язку з тим, що транспортний засіб Toyota, державний номерний знак НОМЕР_2 , було застраховано договором добровільного страхування у ПрАТ «СК «Уніка» страховик звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування та надав усі необхідні документи. Після чого було виплачено страхове відшкодування у розмірі 4000 грн на користь ПрАТ «СК «Уніка». Оскільки водій ОСОБА_1 після ДТП самовільно залишив місце пригоди, у відповідності до п.38.1.1. ч.38.1 ст.38 Закону України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП. Вказало, що страховик після виплати страхового відшкодування звертався до відповідача з претензією про відшкодування шкоди в порядку регресу, але виплата не була здійснена.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд стягнути з відповідача на його користь завдані збитки в порядку регресу в сумі 4000,00 грн.

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням АТ «СК «Країна»подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , направив до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2021 рокузалишити без змін, а апеляційну скаргу АТ «СК «Країна»без задоволення. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 26 липня 2017 року о 16.10 год. по вул. Лікаря Богаєвського, 64 у м. Кременчук Полтавської області сталася ДТП за участю транспортного засобу УАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля Toyota, державний номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою про ДТП №221914. ДТП сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху. В результаті ДТП був пошкоджений транспортний засіб Toyota, державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.7).

Згідно з постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 серпня 2017 року, яка набрала законної сили 08 вересня 2017 року, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст.124, 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення (а.с.8).

На момент ДТП, а саме 19 квітня 2017 року між ОСОБА_3 та АТ «СК «Країна» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3017706, забезпечений транспортний засіб УАЗ, державний номерний знакНОМЕР_1 (а.с.6).

У зв`язку з тим, що транспортний засіб Toyota, державний номерний знакНОМЕР_2 , було застраховано договором добровільного страхування у ПрАТ «СК «Уніка», що підтверджується договором від 14 грудня 2016 року №017059/4640/0103580, страховик звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування та надав усі необхідні документи, після чого ПАТ «СК «Країна» було виплачено страхове відшкодування у розмірі 4000 грн на користь власника пошкодженого транспортного засобу - ОСОБА_2 , що підтверджується платіжним дорученням від 08 листопада 2017 року №15017 (а.с.9,10,23).

Оскільки водій ОСОБА_1 після ДТП самовільно залишив місце пригоди, відповідно до п.38.1.1. ч.38.1 ст.38 Закону України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП.

14 листопада 2017 року за вихідним №10758 на адресу ОСОБА_1 було направлено лист від ПАТ «СК «Країна» з пропозицією у досудовому порядку компенсувати виплачену суму страхового відшкодування, а 15 жовтня 2019 року за вихідним №46061 на ім`я ОСОБА_3 було направлено претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 4000 грн, але обидва звернення залишились без відповіді (а.с.25,26).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, проте він пропустив строк позовної давності для звернення до суду, при цьому відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, а позивач із заявою про поновлення строку позовної давності до суду не звернувся, тому суд вважав, що строк пропущено без поважних причин та відмовив у позові на підставі ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду, виходячи з такого.

Встановлено, що АТ «СК «Країна» звернулось у суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу 06 липня 2021 року (а.с.1-3).

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до пункту 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби СОVID-19» від 30 березня 2020 року №540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року (далі по тексту Закон №540-IX), Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» в Україні встановлено карантин з 12 березня 2020 року, який діє по теперішній час, а тому позовна давність на території України подовжується на строк дії карантину.

Отже, починаючи з дня набрання чинності Закону №540-IX, тобто саме з 02 квітня 2020 року діє положення про продовження строків позовної давності на період карантину та на момент подання позовної заяви АТ «СК «Країна»діяв пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України про те, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково застосував положення пункту 3 Прикінцевих положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року №731-IX, який передбачає зміни до процесуальних законів, оскільки у даному випадку строк позовної давності є нормою матеріального права, яка регулюється ЦК України, тому правильним є застосування положень про продовження строку, передбачених пунктом 12Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, та не передбачає звернення особи із заявою.

Вищевказані обставини залишились поза увагою суду, який не дав належної правової оцінки доводам позивача про дотримання ним строків звернення до суду, які продовжуються на період дії карантину, не застосував п.12 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України, та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

За вказаних обставин рішення місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням по справі нового рішення про задоволення позову з огляду на таке.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до положень ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Як встановлено судом на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу Toyota, державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ «СК «Уніка», яке звернулося до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування та надав усі необхідні документи.

08 листопада 2017 року позивачем були перераховані кошти в сумі 4000 грн на користь ПрАТ «СК «Уніка», що підтверджується платіжним дорученням №15017(а.с.23).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з п.38.1.1. ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Наведені норми закону у сукупності з встановленими обставинами справи вказують на те, що позовні вимоги АТ «СК «Країна» до ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, що належить на праві власності ОСОБА_5 , який був визнаний винним у скоєнні ДТП та залишив місце ДТП, що підтверджується постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 серпня 2017 року, є обґрунтованими і законними та підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Зазначене відповідно до вимог ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового про задоволення позову.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, які було сплачено за подання позовної заяви у розмірі 2270 грн та подання апеляційної скарги по справі у розмірі 3405 грн, а всього 5675 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» задовольнити.

Рішення Олександрійського Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2021 рокускасувати та ухвалити нове.

Позов Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (, м. Київ, вул. Електриків, 29А) завдані збитки в порядку регресу у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (, м. Київ, вул. Електриків, 29А) судовий збір у розмірі 5675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

В.В. Черненко