Справа № 202/5535/21
Провадження № 2/202/1216/2022
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі головуючої судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Кістриці О.В., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Дніпрометиз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що з 1991 по 1998 рік працював волочильником дроту у Відкритому акціонерному товаристві «Дніпрометиз», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Дніпрометиз».

25 червня 2021 року він звернувся до відповідача з заявою, в якій просив: 1) надати щомісячну довідку про відпрацьований час відносно планового часу за час його роботи на підприємстві; 2) надати копію наказів про підвищення тарифних ставок та окладів за час роботи на підприємстві та наказів № 230 від 30.10.1995, № 137 від 30.04.1996, № 108 від 30.04.1997, № 208 від 01.08.2000, № 246 від 02.10.2000, № 272 від 02.11.2000; 3) надати відповідь, із якого розміру середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року була надана довідка про розмір втраченого заробітку у розмірі 70,92 грн. разом із передаванням особової справи актом приймання-передачі № 113.58 від 19 липня 2001 року; 4) надати відповідь, який середньомісячний заробіток він мав по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року на час передавання його особової справи актом приймання-передачі № 113.58 від 19 липня 2001 року; 5) надати відповідь, який загальний коефіцієнт підвищення середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року на час передавання особової справи актом приймання-передачі № 113.58 від 19 липня 2001 року; 6) надати розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку по першій травмі 7 квітня 1995 року, розрахований відповідно до пункт 22 Правил № 472; 7) надати розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку, що він мав до ушкодження здоров`я по повторній травмі 9 грудня 1997 року; 8) поставити на облік його нещасний випадок на виробництві 9 грудня 1997 року та скласти акт за формою Н-1.

30 липня 2021 року він отримав від відповідача відмову у наданні вищевказаних відомостей та документів.

Також відповідач відмовився поставити на облік його нещасний випадок на виробництві 9 грудня 1997 року та скласти акт за формою Н-1.

В силу статті 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Позивач звертає увагу, що 7 квітня 1995 року він отримав первинну виробничу травму на підприємстві відповідача.

7 серпня 1995 року висновком МСЕК йому було встановлено відсоток стійкої втрати професійної працездатності по травмі 7 квітня 1995 року.

19 липня 2001 року актом приймання-передачі № 113.58 Відділення виконавчої дирекції Фонду загальнодержавного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Дніпропетровську прийняло від відповідача тоді Відкритого акціонерного товариства «Дніпрометиз» його особову справу по травмі 7 квітня 1995 року.

Разом із актом приймання-передачі № 113.58 Відкрите акціонерне товариство «Дніпрометиз» надало до Відділення виконавчої дирекції Фонду загальнодержавного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Дніпропетровську довідку про розмір втраченого заробітку в розмірі 70,92 грн. без будь-якого розрахунку, що підтверджується відповіддю Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області № 03-10/4111 від 26.06.2020.

Відповідно до пункту 9 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, розмір відшкодування втраченого потерпілим заробітку встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, який він мав до ушкодження здоров`я. Середньомісячний заробіток відповідно до пункт 22 Правил № 472 для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку (або відповідної його частини) визначається за бажанням потерпілого за 12 або 3 останні повні календарні місяці роботи, що передували каліцтву, а при професійному захворюванні - стійкій втраті професійної працездатності. Середньомісячний заробіток у зазначений період підлягає коригуванню на час встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності з урахуванням підвищення тарифних ставок, посадових окладів відповідних працівників виробничого підрозділу (дільниці, цеху) підприємства.

Підприємством ВАТ «Днепрометіз» було надано йому по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року довідки про розрахунок середньомісячного заробітку в розмірі 72,99 грн., в розмірі 63,75 грн., в розмірі 117,80 грн., в розмірі 130,53 грн., зроблені за 3 календарні місяці роботи.

Також по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року відповідач, маючи однаковий розрахунковий період та данні про розмір заробітної плати за 2 календарні місяці роботи, надав різні довідки про розрахунок середньомісячного заробітку в розмірі 76,98 грн., в розмірі 72,14 грн., в розмірі 66,78 грн. 6677827 крб.

Крім цих розрахунків по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року існує розрахунок середньомісячного заробітку в розмірі 456,02 грн., зроблений спеціалістом та застосований у рішенні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 травня 2004 року по справі № 2-1499/04, - за 3 повні календарні місяці роботи як того вимагає пункт 22 Правила № 472.

Із довідки про розмір втраченого заробітку в розмірі 70,92 грн. не зрозуміло, з якого базового розрахунку середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року зроблені розрахунки.

Відповідно не зрозуміло, який загальний коефіцієнт підвищення середньомісячного заробітку із 7 серпня 1995 року дати первинного висновку МСЕК по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року.

Власник повинен забезпечити оформлення всіх документів, необхідних для визначення розміру відшкодування потерпілому шкоди, а в разі оскарження рішення - подати допомогу в одержанні матеріалів чи зажадати їх від відповідних організацій відповідно до вимог пункту 35 Правил № 472.

Своїми діями по відмові забезпечити оформлення всіх документів, необхідних для визначення розміру відшкодування шкоди, виконати зобов`язання по видачі довідки про роботу на підприємстві із зазначенням часу роботи і розміру заробітної плати, відповідач порушує його конституційне право на соціальний захист, що включає право на страхові виплати у разі часткової втрати працездатності, викликає у нього психічне напруження та душевне хвилювання, позбавило його права на отримання законних доходів в повному обсязі, завдає йому збитки.

Завдану йому діями відповідача моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 240 тис. грн.

За цих підстав позивач просив зобов`язати відповідача:

1) надати щомісячну довідку про відпрацьований час відносно планового часу за час його роботи на підприємстві;

2) надати йому копію наказів про підвищення тарифних ставок та окладів за час його роботи на підприємстві та наказів № 230 від 30.10.1995, № 137 від 30.04.1996, № 108 від 30.04.1997, № 208 від 01.08.2000, № 246 від 02.10.2000, № 272 від 02.11.2000;

3) надати відповідь, із якого розміру середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року була надана довідка про розмір втраченого заробітку у розмірі 70,92 грн. разом із передаванням його особової справи актом приймання-передачі № 113.58 від 19 липня 2001 року;

4) надати відповідь, який середньомісячний заробіток він мав по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року на час передавання його особової справи актом приймання-передачі № 113.58 від 19 липня 2001 року;

5) надати відповідь, який загальний коефіцієнт підвищення середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року із 7 серпня 1995 року - дати первинного висновку МСЕК до 19 липня 2001 року дати передавання його особової справи актом приймання-передачі № 113.58;

6) надати розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку по першій травмі 7 квітня 1995 року, розрахований відповідно до пункт 22 Правил № 472;

7) надати розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку, що він мав до ушкодження здоров`я по повторній травмі 9 грудня 1997 року;

8) поставити на облік його нещасний випадок на виробництві 9 грудня 1997 року та скласти акт за формою Н-1;

9) встановити вину відповідача, який, на його думку, не виконує свої зобов`язання по забезпеченню оформлення всіх документів, необхідних для визначення розміру відшкодування шкоди, відповідно до вимог пункту 35 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, не виконує свої зобов`язання щодо видачі працівникові на його вимогу довідки про роботу на підприємстві із зазначенням часу роботи і розміру заробітної плати відповідно до статті 49 КЗпП України, та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 240 тис. грн.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 21 лютого 2022 року у справі було відкрито загальне позовне провадження.

Під час підготовчого провадження відповідачем Приватним акціонерним товариством «Дніпрометиз» в особі його представника адвоката Хамеліна М.Б. був поданий відзив на позов, в якому він позов не визнав, посилаючись на те, що з 22.08.1991 до 26.03.1998 позивач працював на підприємстві волочильником дроту. За цей час позивач двічі отримував виробничі травми: 07.04.1995 та 09.12.1997.

Травма позивача, що мала місце 07.04.1995, була визнана такою, що пов`язана з виробництвом. Відповідачем було складено акт форми Н-1.

За цією травмою підприємство до 01.04.2021 року здійснювало відшкодування шкоди позивачу за встановленим йому МСЕК відсотком стійкої втрати професійної працездатності.

Після набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відповідач передав до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві України в місті Дніпропетровську, правонаступником якого є управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, особову справу позивача з довідкою про розмір його середнього заробітку по виробничі травми 07.04.1995 року.

В подальшому страхові виплати позивачу за цією виробничою травмою здійснювалися Фондом.

Травма позивача 09.12.1997 року не була визнана такою, що пов`язана із виробництвом.

Позивачу було відмовлено у складанні акта форми Н-1.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 24.10.2005 року у справі № 2-76/2005 було встановлено факт нещасного випадку на виробництві за травмою позивача від 09.12.1997 року.

Відтоді позивач отримує від Фонду соціального страхування страхові виплати за обома виробничими травмами за встановленим йому МСЕК сукупним відсотком стійкої втрати працездатності.

При цьому для розрахунку страхових виплат за обома травми прийнято середній заробіток позивача до його першої травми (07.04.1995) за його особистою заявою.

Звертає увагу, що позивач неодноразово звертався до суду з аналогічними вимогами, в задоволення яких судом було відмовлено.

Тож, на думку відповідача, позивач зловживає своїми правами.

Вважає, що вимоги позивача не ґрунтуються на положеннях статті 49 КЗпП України.

Крім того, після передачі підприємством особової справи позивача до Фонду соціального страхування всі наступні правовідносини щодо виплати та перерахунку позивачу страхових виплат повинні відбуватися між ним і Фондом.

Вимога позивача про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою.

Тому просив закрити провадження у справі або відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В свою чергу, позивач надав відповідь на відзив відповідача, в якій він вважає, що твердження відповідача є безпідставними та відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку щодо надання документів на вимогу працівника.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 травня 2022 року до участі у справі було залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області.

У своїх письмових поясненнях Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області зазначило, що ОСОБА_1 перебуває на обліку з 19.07.2001 року як особа, з якою стався нещасний випадок на виробництві у 1995 та 1997 році.

Згідно з висновком МСЕК позивачу сукупно встановлено 30 % втрати професійної працездатності внаслідок нещасних випадків.

На підставі поданих документів позивачу призначені та систематично сплачуються страхові виплати.

При цьому позивач був згодний із розміром заробітної плати, зазначеним у довідках за 1995 та 1997 роки.

В своїй позовній заяві позивач ставить вимоги, які раніше вже розглядатися судами.

Тому проти задоволення вимог ОСОБА_1 заперечує.

В судовому засіданні позивач свій позов підтримав та наполягав на його задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав з підстав, наведених у відзиві.

Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в судове засідання не з?явився, у своїй письмових поясненнях просив розглядати справу в його відсутність.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання надати розмір та розрахунок середньомісячного заробітку по першій травмі 7 квітня 1995 року, розрахований відповідно до пункту 22 Правил № 472, надати розмір та розрахунок середньомісячного заробітку, що він мав до ушкодження здоров`я по повторній травмі 09 грудня 1997 року, а також поставити на облік нещасний випадок на виробництві 09 грудня 1997 року та скласти акт за формою Н-1 було закрито з підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 255 ЦПК України, оскільки набрали законної сили рішення суду, ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Судом установлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Під час роботи у відповідача позивач отримав виробничі травми, а саме 7 квітня 1995 року та 9 грудня 1997, за сукупністю яких позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 30 %.

З липня 2001 року позивач перебуває на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, яким йому виплачуються щомісячні страхові виплати.

Не погоджуючись із розміром середньомісячного заробітку, з якого призначено страхові виплати, позивач у червні 2021 року звернувся до відповідача з заявою, в якій просив надати йому довідку про відпрацьований час відносно планового часу за час його роботи на підприємстві, надати копії наказів про підвищення тарифних ставок та окладів за час його роботи на підприємстві та наказів № 230 від 30.10.1995, № 137 від 30.04.1996, № 108 від 30.04.1997, № 208 від 01.08.2000, № 246 від 02.10.2000, № 272 від 02.11.2000, надати відповідь, із якого розміру середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року була надана довідка про розмір втраченого заробітку у розмірі 70,92 грн. разом із передаванням його особової справи актом приймання-передачі № 113.58 від 19 липня 2001 року, надати відповідь, який середньомісячний заробіток він мав по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року на час передавання його особової справи актом приймання-передачі № 113.58 від 19 липня 2001 року, надати відповідь, який загальний коефіцієнт підвищення середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року із 7 серпня 1995 року - дати первинного висновку МСЕК до 19 липня 2001 року - дати передавання його особової справи актом приймання-передачі № 113.58, надати розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку по першій травмі 7 квітня 1995 року, розрахований відповідно до пункт 22 Правил № 472, надати розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку, що він мав до ушкодження здоров`я по повторній травмі 9 грудня 1997 року, а також поставити на облік його нещасний випадок на виробництві 9 грудня 1997 року та скласти акт за формою Н-1.

Вимога позивача про надання документів та відомостей була залишена відповідачем без задоволення, про що повідомлено листом від 22.07.2021 за № 40/26.

Зазначене зумовило позивача звернутися до суду з даним позовом.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача надати довідку про відпрацьований час відносно планового часу за час його роботи на підприємстві, копії наказів про підвищення тарифних ставок та окладів за час його роботи на підприємстві та копії інших наказів, надати відповіді, із якого розміру середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року була надана довідка про розмір втраченого заробітку у розмірі 70,92 грн., який середньомісячний заробіток він мав по первинній виробничій травмі на час передавання його особової справи 19 липня 2001 року, який загальний коефіцієнт підвищення середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі із 7 серпня 1995 року до 19 липня 2001 року, суд виходить з того, що перелік відомостей, які роботодавець зобов`язаний надати працівникові на його вимогу, визначається трудовим законодавством.

Так, за змістом статті 49 КЗпП України роботодавець зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Тобто трудовим законодавством визначено конкретний перелік відомостей, які роботодавець має надати на вимогу працівника.

Разом із тим, звертаючись до відповідача в червні 2021 року, позивач просив надати йому довідку про відпрацьований час відносно планового часу за час його роботи на підприємстві, надати копії наказів відповідача, зокрема, про підвищення тарифних ставок та окладів за час його роботи на підприємстві, а також надати відповідь, із якого розміру середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року була надана довідка про розмір втраченого заробітку у розмірі 70,92 грн., який середньомісячний заробіток він мав по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року на час передавання його особової справи до Фонду соціального страхування, який загальний коефіцієнт підвищення середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року із 7 серпня 1995 року до 19 липня 2001 року.

Отже, позивач просить зобов`язати відповідача надати йому довідку та інші відомості, що не передбачені статтею 49 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем раніше надаватися довідки та інші відомості, необхідні для реалізації позивачем його права на отримання страхових виплат у зв`язку з нещасним випадком на виробництві та втратою працездатності.

Не погоджуючись із розміром втраченого заробітку, з якого призначено страхові виплати, позивач неодноразово звертався до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовами з приводу встановлення середньомісячного заробітку для одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню та захисту його права у зв`язку з частковою втратою працездатності.

Відповідно до матеріалів справи рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2004 року по цивільній справі № 2-1499/04 частково задоволено позов ОСОБА_1 та на його користь з ВАТ «Дніпрометиз» стягнуто заборгованість по виплаті щомісячного відшкодування шкоди з 01.04.1995 року по 01.06.2001 року в розмірі 9 917,67 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2005 року по справі 2-76/2005 встановлено факт нещасного випадку з позивачем на виробництві 09.12.1997 та професійного захворювання.

В подальшому рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Дніпрометиз», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду загальнодержавного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві й професійних захворювань України в м. Дніпропетровську, про встановлення розміру втраченого заробітку та зобов`язання відповідача передати до Відділення виконавчої дирекції Фонду загальнодержавного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві й професійних захворювань України в місті Дніпропетровську довідку про розмір втраченого заробітку для розрахунку страхових виплат, позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено та встановлено розмір втраченого базового заробітку з 07 серпня 1995 року по травмі 07 квітня 1995 року в сумі 456 грн. 02 коп. Встановлено розмір втраченого заробітку з 01 квітня 2001 року в сумі 242 грн.15 коп. із розрахунку середньомісячної заробітної плати в розмірі 1 614 грн. 30 коп. для розрахунку страхових виплат по соціальному страхуванню відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійному захворюванні, що спричинили втрату працездатності». Зобов`язано відповідача ВАТ «Дніпрометиз» передати до Відділення виконавчої дирекції Фонду загальнодержавного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві й професійних захворювань України в місті Дніпропетровську довідку про розмір втраченого заробітку з 01 червня 2001 року в сумі 242 грн. 15 коп. із розрахунку середньомісячної заробітної плати для розрахунку страхових виплат у розмірі 1 614 грн. 30 коп.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2009 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2008 року скасовано, у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Дніпрометиз» про скасування наказу та встановлення середнього заробітку відмовлено.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ВАТ «Дніпрометиз», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м. Дніпропетровську, про визначення права на встановлення середньомісячного заробітку відмовлено.

Рішенням Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська від 12 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Дніпрометиз», третя особа відділення виконавчої дирекції Фонду загальнодержавного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві й професійних захворювань України в м. Дніпропетровську, про визнання права на забезпечення та відновлення права на середньомісячний заробіток відмовлено.

Рішенням Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська від 26 листопада 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Дніпрометиз», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, про зобов`язання вчинити певні дії, а саме надати відповідно до ст. 49 КЗпП надати довідку про розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку, що він мав до ушкодження здоров`я по повторній травмі, яка сталася 09.12.1997 року, розрахований на час встановлення МСЕК первино 10.11.2006 року стійкої втрати професійної працездатності, довідку про розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку по першій травмі 07.04.1995 року, розрахований за три останні повні календарні місяці роботи до ушкодженню здоров`я первино 07.08.1995 року стійкої втрати професійної працездатності, відповідно до п. 22 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, відмовлено.

Суд відзначає, що розмір середньомісячного заробітку позивача, зокрема, зобов`язання відповідача надати довідку про розмір та розрахунок такого заробітку, вже неодноразово був предметом судового розгляду.

Судом було захищено право позивача на соціальний захист в разі втрати професійної працездатності шляхом стягнення з роботодавця заборгованості по виплаті щомісячного відшкодування шкоди з 01.04.1995 року по 01.06.2001 року.

Після передачі Фонду соціального страхування особової справи позивача наступні правовідносини щодо виплати та перерахунку страхових виплат відбуваються між позивачем як застрахованою особою і Фондом.

Відтак, позовні вимоги про зобов`язання відповідача ПАТ «Дніпрометиз» як колишнього роботодавця надати довідку про відпрацьований час відносно планового часу за час роботи позивача на підприємстві, копії наказів, а також відповіді щодо розміру середньомісячного заробітку, з якого була надана довідка про розмір втраченого заробітку, середньомісячного заробітку на час передавання його особової справи до Фонду та загального коефіцієнту підвищення середньомісячного заробітку, позивачем не доведені.

Суд звертає увагу, що згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України також визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Між тим, позивачем не доведено порушення його прав відповідачем у зв`язку з ненаданням документів та інших відомостей на його заяву від 25 червня 2021 року.

Слід відзначити, що звертаючись із вимогою про зобов`язання відповідача надати копії наказів про підвищення тарифних ставок та окладів за час його роботи на підприємстві та наказів № 230 від 30.10.1995, № 137 від 30.04.1996, № 108 від 30.04.1997, № 208 від 01.08.2000, № 246 від 02.10.2000, № 272 від 02.11.2000, позивач не зазначив, яким чином ці накази відповідача стосуються його прав з огляду на те, що розмір його середньомісячного заробітку, необхідний для обчислення щомісячних страхових виплат, вже був предметом судового розгляду і такі виплати здійснюються йому та перераховуються Фондом соціального страхування, про що свідчать, зокрема, копії постанов від 01.09.2006, 22.12.2006, 30.03.2021, 06.03.2022, що були долучені третьої особою. Необхідність надання відповідачем довідки про відпрацьований час відносно планового часу за час роботи на підприємстві позивачем також необґрунтована.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача вчинити певні дії є необґрунтованими.

Крім того, вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 у частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що за змістом статті 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені цивільним законодавством.

Згідно з частинами 1, 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

В обґрунтування наявності підстав для відшкодування моральної шкоди позивач зазначає, що внаслідок бездіяльності відповідача, який не забезпечив оформлення всіх документів, необхідних для визначення розміру відшкодування шкоди, не виконує свої зобов`язання щодо видачі на його вимогу довідки про роботу на підприємстві та розміру заробітної плати, йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 240 тис. грн.

Однак суд вважає, що факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу не доведений, оскільки у судовому засіданні не встановлено обов`язку відповідача надавати документи та інші відомості, які вимагає позивач.

Суд бере до уваги, що відповідачем раніше була надана довідка про розмір заробітку позивача, що підтверджується змістом його позовної заяви. Відповідач виконав свій обов`язок щодо передання особової справи позивача Фонду соціального страхування для забезпечення права позивача на соціальний захист та отримання страхових виплат. Рішеннями судів неодноразово було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Дніпрометиз» з приводу середньомісячного заробітку, необхідного для здійснення страхових виплат.

У разі не згоди з розміром страхових виплат, зокрема розміром втраченого заробітку, який визначений роботодавцем і з якого призначені страхові виплати, позивач вправі оскаржити рішення, дії чи бездіяльність Фонду соціального страхування, в якому він перебуває на обліку та яким такі виплати здійснюються на теперішній час.

Враховуючи наведене, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Дніпрометиз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Дніпрометиз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Ю. Марченко