Справа № 682/505/22
Провадження № 2/682/302/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2022 року м. Славута

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі :

головуючої судді Зеленської В.І,

з участю секретаря судових засідань Козир О.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Мукомел Л.А.,

представника відповідача - адвоката Каруна В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту та зобов`язання до вчинення дій,

в с т а н о в и в:

Адвокат Мукомел Л.А. звернулась в суд в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про встановлення на користь позивача земельного сервітуту, який полягає у праві проходу та проїзду на транспортному засобі по подвір`ю на земельній ділянці кадастровий номер :04:003:0220, яка належить на праві власності ОСОБА_2 і розташована за адресою АДРЕСА_1 , та стягнення судових витрат.

05.12.2022 р та 06.12.2022 р адвокат Мукомел Л.А. подала до суду заяви про зміну предмета позову в яких просить встановити на користь позивача ОСОБА_1 земельний сервітут на земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:0220 площею 0,0290 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , по точках «2»-«3», «20»-«21» кадастрового плану вказаної ділянки, для можливості проходу та проїзду із АДРЕСА_1 до гаража «Д», та зобов`язати відповідача ОСОБА_2 демонтувати огорожу, яка перешкоджає для встановлення земельного сервітуту і доступу до гаража; стягнути судові витрати: судовий збір та витрати на проведення експертизи і правничу допомогу.

У вступному слові позивач та його представник - адвокат Мукомел Л.А. вказали, що 21 травня 2018 року позивач ОСОБА_1 купив 57/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями до цієї частини будинку ( будівля гаража «Д»», будівля хліва «Б») АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,0677 га з кадастровим номером :04:003:0201 по АДРЕСА_1 . Інша частина житлового будинку, а саме 43/100 частини, та суміжна земельна ділянка з кадастровим номером 0:04:003:0220 по АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_2 . З урахуванням місця розташування обох земельних ділянок, доступ до земельної ділянки позивача з дороги загального користування ( АДРЕСА_1 ) можливий виключно через земельну ділянку відповідача. Проте, відповідач ОСОБА_2 у 2022 р приватизував земельну ділянку кадастровий номер 0:04:003:0220, побудував огорожу і таким чином позбавив позивача можливості проходити до належних йому 57/100 частин будинку та заїжджати в гараж «Д», які належать позивачу на праві власності. ОСОБА_1 намагався вирішити спір з відповідачем у добровільному порядку, але відповідач не погоджується на будь-які поступки. 09 лютого 2022 року позивач надіслав відповідачу рекомендований лист з пропозицією укласти договір земельного сервітуту на право проходу та проїзду транспортним засобом до гаража «Д». Відповідач отримав пропозицію 10.02.2022, але відповіді не надав. Земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 має подовжену конфігурацію. Гараж «Д» розташований у дворі на межі із приватизованою відповідачем земельною ділянкою. Іншим чином влаштувати заїзд до гаража не представляється можливим. Збудувавши влітку 2022 р огорожу на межі земельних ділянок, відповідач зробив неможливим користування гаражем, так як до нього відсутній проїзд та обмежений доступ через земельну ділянку позивача, бо огорожа не дає можливості відчинити ворота в гараж. Без встановлення земельного сервітуту та облаштування проїзду по земельній ділянці відповідача ОСОБА_2 у позивача відсутня можливість використовувати будівлю «Д» за функціональним призначенням. Ознайомившись з висновком комісійної судової земельно-технічної експертизи, вважають, що найменш обтяжливим варіантом встановлення земельного сервітуту для відповідача є запропонований експертами варіант №1, тому наполягають на встановленні земельного сервітуту на земельну ділянку з кадастровим номером 0:04:003:0220 площею 0,0290 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , по точках «2»-«3», «20»-«21» кадастрового плану вказаної земельної ділянки для можливості проходу та проїзду, в тому числі транспортним засобом, із вул. Лазаря Паперника до гаража «Д».

Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача - адвокат Карун В.П. в судовому засіданні та у поданому до суду письмовому відзиві позов не визнав і пояснив, що позивач ОСОБА_1 дійсно є власником 57/100 частин будинковолодіння з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,0677 га кадастровий номер :04:003:0201 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідач ОСОБА_2 є власником 43/100 частин будинковолодіння з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0677 га, кадастровий номер :04:003:0220, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за цією ж адресою. Відповідач погоджується, що він та позивач є суміжними землекористувачами. Належні сторонам частки в будинку мають спільну стіну, але знаходяться на окремих земельних ділянках з кадастровими номерами :04:003:0201 та :04:003:0220 відповідно. Поки земельна ділянка кадастровий номер :04:003:0220 не була приватизована ОСОБА_2 , позивач використовував її для заїзду у свій гараж «Д». Однак, після приватизації вказаної земельної ділянки, відповідач бажає використовувати її саме для власних потреб, зважаючи на те, що ця земельна ділянка (0,0290 га) менша за розміром ніж земельна ділянка позивача (0,0677 га), на цій земельній ділянці є подвір`я площею 0,0118 га, на якому знаходиться вхід в належну відповідачу частину будинку та до господарських будівель, зберігається майно, граються діти тощо. Тому відповідач вважав за доцільне і збудував огорожу по периметру належної йому присадибної земельної ділянки, не порушуючи при цьому прав інших власників. Позивач має можливість зробити за`їзд на власну земельну ділянку кадастровий номер :04:003:0201 щонайменше з двох сторін (доріг загального користування): з АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , що стверджується кадастровим планом та планом земельної ділянки у технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок. Таким чином, бажання позивача встановити земельний сервітут зводиться виключно до забезпечення його певного рівня комфорту в користуванні власним майном та не є відображенням потреби, яка б переважала над правом відповідача вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. При цьому, пропозиція позивача у встановленні земельного сервітуту повністю нівелює право власності відповідача, оскільки його подвір`я площею 0,0118 га, за задумом позивача, має перетворитись в об`єкт для проходу та пересування на транспортному засобі самого позивача. Відтак, описана позивачем потреба у встановленні земельного сервітуту є неспівмірною з обсягом порушення прав відповідача на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, яких той може зазнати у випадку встановлення земельного сервітуту. Крім цього, позивач не звертався до відповідача з чіткою пропозицією щодо укладення земельного сервітуту, в якій були б відображені, окрім іншого, такі позиції як строковість, платність/безоплатність, межі належної відповідачу земельної ділянки, на яку пропонувалось поширення права земельного сервітуту тощо. Ці обставини є додатковим та окремим аргументом на підтвердження безпідставності позовних вимог. Враховуючи наведене, просить відмовити у задоволення позову.

Заслухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 21 травня 2018 року позивач ОСОБА_1 купив та набув у власність 57/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями до цієї частини будинку, а саме: з будівлею гараж «Д» та будівлею хліва «Б», що знаходиться в АДРЕСА_1 , і земельну ділянку площею 0,0677 га, кадастровий номер :04:003:0201, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Місце розташування земельної ділянки АДРЕСА_1 , що стверджується договором купівлі-продажу частини житлового будинку (а.с.10-11), технічним паспортом (а.с.13-14) та договором купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.15-16).

21 травня 2018 року позивач у встановленому законом порядку зареєстрував своє право власності на 57/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та земельну ділянку, що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 124703689 (а.с.12) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 124704162 (а.с.17).

ОСОБА_2 є власником 43/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 43929123 (а.с.45).

22 грудня 2021 року рішенням Славутської міської ради Хмельницької області № 48-13/2021 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку площею 290 кв.м. по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :04:003:0220) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (землі житлової та громадської забудови) і передано земельну ділянку площею 290 кв.м. по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :04:003:0220) ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (землі житлової та громадської забудови) безоплатно у власність; зобов`язано ОСОБА_2 провести державну реєстрацію речового права на вказану земельну ділянку в порядку, визначеному законодавством (а.с.50).

ОСОБА_2 зареєстрував в Державному земельному кадастрі своє право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:0220 площею 0,0290 га, що розташована по АДРЕСА_1 ; цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (а.с.47) та виготовив кадастровий план (а.с. 48).

Наявність спору між сторонами з приводу користування земельною ділянкою з кадастровим номером :04:003:0220 стверджується листом та рапортами чергового поліцейського Славутського ВП №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області від 18.08.2021 р та 24.01.2022 р, з яких вбачається, що ОСОБА_1 звертався в поліцію із заявами про конфлікт із сусідом з приводу користування двором та блокування ОСОБА_2 проїзду до гаража по АДРЕСА_1 (а.с.19-22).

09 лютого 2022 року позивач ОСОБА_1 надіслав відповідачу ОСОБА_2 письмову пропозицію про укладення договору земельного сервітуту на право проходу та проїзду до гаража через земельну ділянку, яка належить відповідачу (а.с.24). Відповідач отримав письмову пропозицію позивача 10.02.2022, на що вказує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.25).

Проте, відповідач ОСОБА_2 не дав відповіді позивачу на його письмову пропозицію.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічні положення міститься й у статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Згідно зі статтями 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби іншим способом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. (стаття 103 ЗК України). У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови, спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту (стаття 402 ЦК України).

Статтею 404 ЦК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання своєї власності неможливо без обмеження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України).

На підтвердження позовних вимог та заперечень сторони посилаються на висновок комісійної судової земельно-технічної експертизи № 477/10-2022 від 21.10.2022 р (а.с.86-108).

Згідно з висновком комісійної судової земельно-технічної експертизи № 477/10-2022 від 21.10.2022 встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:0220 площею 0,0290 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , по точках «2»-«3», «20»-«21» кадастрового плану вказаної земельної ділянки для можливості проходу та проїзду із АДРЕСА_1 до гаража літ. «Д» за адресою АДРЕСА_1 , вбачається технічно можливим та запропонований в дослідницькій частині висновку як варіант № 1 встановлення земельного сервітуту і зображений на рисунку № 13.

При цьому такий варіант встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:0220 в частині мінімальної ширини проїзду не відповідає вимогам: - п.5.1.1 та таблиць 5.1 - 5.2 ДБН В.2.3-5:2018 «Вулиці та дороги населених пунктів» (без змін №1); - п.5.1.1 та таблиць 5.1 ДБН В.2.3-5:2018 «Вулиці та дороги населених пунктів» (із зміною №1).

Також експертами запропоновані інші технічно можливі варіанти встановлення земельних сервітутів на земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:0220, для забезпечення можливості проїзду та проходу із вул. Лазаря Паперника до гаражу (літ. «Д»), що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 0:04:003:0201 за адресою АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності ОСОБА_1 , а саме: - варіант № 2 (див. рис. № 14) (без урахування зміни № 1 до ДБН В.2.3-5:2018); - варіант № 3 (див. рис. № 15) (без урахування зміни № 1 до ДБН В.2.3-5:2018); - варіант № 4 (див. рис. № 16) (із урахування зміни № 1 до ДБН В.2.3-5:2018); - варіант № 5 (див. рис. № 17) (без урахування зміни № 1 до ДБН В.2.3-5:2018).

Виходячи із існуючої схеми забудови земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 . Передбачити інші варіанти влаштування проїзду із АДРЕСА_1 до гаража (літ. «Д»), які б не потребували влаштування проїзду через земельну ділянку із кадастровим номером :04:003:0220 не вбачається за можливе.

Прохід до гаража (літ. «Д») на дату проведення дослідження існує та забезпечується по земельній ділянці з кадастровим номером :04:003:0201, яка належить позивачу.

При цьому існуюча забудова земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:0201 площею 0,0677 га за адресою АДРЕСА_1 дозволяє влаштувати новий гараж, аналогічний до гаража (літ. «Д»), на іншій частині земельної ділянки, який матиме доступ до земель загального користування, а саме АДРЕСА_1 або АДРЕСА_2 .

В зв`язку із чим як альтернативний варіант на відміну від влаштування земельного сервітуту на земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:0220, для забезпечення можливості проїзду та проходу із АДРЕСА_1 до гаража (літ.»Д»), що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :04:003:0201 за адресою АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності ОСОБА_1 , пропонується влаштувати аналогічний (подібний) гараж на іншій частині території земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:0201, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 86-108).

Зважаючи на досліджуваний висновок експертів, позивач та його представник наполягають на встановленні земельного сервітуту, запропонованого у варіанті №1.

Однак, позивачем та його представником не враховано, що вказаний варіант не відповідає вимогам ДБН, запропонований у цьому варіанті проїзд виходить за межі воріт для в`їзду на земельну ділянку відповідача та захоплює хвіртку (аркуш висновку експертизи 35 із 44, рис. 13), що чинитиме перешкоди відповідачу у використанні належних йому споруд (огорожі).

Також, дослідивши висновок експертизи, суд враховує, що домоволодіння та земельні ділянки сторін підлягають використанню кожним із співвласників на власний розсуд з урахуванням розміщених на них будівель та споруд, які зображені на фотознімках на аркушах висновку експертизи 12, 14-17 (а.с.89, 90 зворот-92).

Альтернативний варіант на відміну від влаштування земельного сервітуту на земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:0220, для забезпечення можливості проїзду та проходу до гаража літ.»Д» в АДРЕСА_1 , можливий, що стверджується висновком експерта.

Відповідно до ст. 99 Земельного кодексу України позивачем не конкретизовано позовні вимоги про те, який саме земельний сервітут слід встановити, зокрема: право проходу та проїзду на велосипеді чи право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; відповідно до ст. 98 цього Кодексу не визначено необхідність встановлення земельного сервітуту постійного чи строкового, платного чи безоплатного (а.с.4, 123-124,128-129).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог .

Тому, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, встановивши обставини справи, суд вважає недоведеним позивачем безальтернативний спосіб захисту його права іншим способом, аніж встановлення земельного сервітуту, оскільки для його встановлення закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання своєї власності неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки, як і не довів найменш обтяжливого і такого, що відповідає вимогам ДБН та вимогам ст.ст. 98, 99 Земельного кодексу України, способу встановлення такого сервітуту для власника суміжної земельної ділянки, проти якого заперечує відповідач, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову .

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволенню позову та відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача в користь позивача судових витрат.

Керуючись ст. ст. 4-13, 17, 18, 141, 263, 265, 273 ЦПК України, ст. ст. 182, 401-404 ЦК України, ст.ст. 78, 79, 79-1, 98, 99, 100 Земельного кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту та зобов`язання до вчинення дій.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 09.01.2023 р.

Сторони можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням https://sl.km.court.gov.ua/sud2214/.

Головуючий суддя Зеленська В. І.