Дата документу 29.07.2022
Справа № 334/2799/22
Провадження № 2-о/334/161/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2022 року суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Фетісов М.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересована особа Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України,

встановив:

представник заявників адвокат Хрипченко Н.А. звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт народження дитини ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ялті, АР Крим, Україна, від батьків: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України.

В обґрунтування заяви зазначила, що 25 вересня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ) уклали шлюб, зареєстрований відділом ДРАЦС Ялтинського міського управління юстиції АРК, актовий запис № 512 (свідоцтво серії НОМЕР_1 ). ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у шлюбі, ОСОБА_1 у пологовому будинку м. Ялті народила дитину дочку ОСОБА_3 . При народженні дитини заявниці було видано медичне свідоцтво про народження серії 35 № 027835 від 17.04.2020. Факт народження дитини було зареєстровано Ялтинським міським відділом запису актів цивільного стану, тобто органом на тимчасово окупованій території. У зв`язку з тим, що медичне свідоцтво про народження, отримано на території АР Крим зразка Російської Федерації є недійсним, а довідка про народження дитини видана компетентною установою України відсутня, на даний час батьки не можуть зареєструвати народження дитини в органах ДРАЦС України та отримати свідоцтво про народження дитини у відповідності до законодавства України, з метою забезпечення прав та інтересів дитини, яка є громадянином України, але народилася на території, яка є тимчасово окупованою, зокрема ввести дитину на не окуповану територію України, де оформити закордонні документи за виїзд дитини за кордон (закордонний паспорт).

Заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник адвокат Хрипченко Н.А. в судове засідання не з`явилися. В заяві представник заявників просила розглянути справу без їх участі.

Представник заінтересованої особи Олександрівський відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився. Подав заяву до суду про розгляд справи без його участі.

Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У пункті 5 частини другої статті 293 ЦПК зазначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 315 ЦПК суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦПК заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є подружжям, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 25.09.2010.

Відповідно до копії Медичного свідоцтва про народження серії 35 № 027835 від 17.01.2020, Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 22.04.2022, виданих Ялтинським міським відділом записів актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , місце народження: Російська Федерація, Республіка Крим, м. Ялта. Батьком дитини є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України, матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянка України.

У даному випадку встановлення факту народження дитини позасудовим шляхом неможливе, але є необхідним для реалізації батьківських прав відносно дитини та подальша реалізація дитиною своїх конституційних прав і обов`язків.

Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, згідно принципу 3 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитині має належати з його народження право на ім`я та громадянство.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ, дитина має бути зареєстрована одразу після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Обов`язок невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органах державної реєстрації актів цивільного стану частиною першою статті 144 СК Українипокладений на батьків.

Відповідно достатті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану`державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження (ч.3). Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження (абзац 1 частини четвертої). За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження (абзац 5 частини четвертої).

В практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «ОСОБА_6 проти Республіки Молдови та Росії» (ОСОБА_6 v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «ОСОБА_6 проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (ОСОБА_6 v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

У Рішенні Європейського Суду по справі «Кипр проти Турції» від 10 травня 2001 року (у п. 93 Суд нагадує, що в своєму Консультативному Висновку по Намібії Міжнародний Суд заявив наступне (1971 ICJ Reports, p. 56, § 125): «Загалом непризнання північно-африканської адміністрації цієї Території не повинно привести позбавлення народу Намібії вигод від міжнародної співпраці. Зокрема в той час як дії офіційного характеру, які здійснюються урядом Північної Африки від імені або по відношенні Намібії після спливу відомого мандата, являються незаконними та такими, що не мають сили, ця неспроможність не може бути розповсюджена на такі дії, як наприклад реєстрація народження, смерті, шлюбу, наслідки подібних дій можуть бути проігноровані в погіршення мешканців цієї ОСОБА_6 ».

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження дитини, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження дитини на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Згідно з абзацом 2 пункту 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення`рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Відповідно до частин першої та другої статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків.

Згідно з частиною першою статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_1 у м. Ялта Автономної Республіки Крим народила дитину жіночої статі, батьком дитини є ОСОБА_2 .

Оскільки документи, що підтверджують факт народження дитини заявників, видані медичним закладом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, ці документи є недійсними і не створюють правових наслідків.

З огляду на викладене, ту обставину, що для проведення державної реєстрації народження дитини є об`єктивні перешкоди, з метою захисту прав і свобод громадян України, якими є батьки дитини та сама дитина, суд вважає що заявлені вимоги належить задовольнити, встановивши факт народження дитини жіночої статі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце народження - м. Ялта, Автономна Республіка Крим, Україна, у матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, та батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України.

Керуючись статтями 10-13, 76-81, 89, 263-265, 268, 293, 294, 315, 317, 319 ЦПК України, суд

ухвалив:

заяву задовольнити.

Встановити факт народження дитини жіночої статі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ялті, АР Крим, Україна від батьків: матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянки України, батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Відповідно частини п`ятої статті 317 ЦПК України копію рішення невідкладно надіслати Олександрівському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Реквізити учасників справи:

заявники:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ,

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ,

заінтересована особа - Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), місцезнаходження: вул. Пушкіна, буд. 2, м. Запоріжжя, .

Суддя: