Справа № 462/4781/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

09 грудня 2022 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої-судді - Гедз Б.М.,

за участю: секретаря судових засідань Ясниської В.Я.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 27.04.2001 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Бабушкінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 204.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 27.04.2001 року перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , яка на час звернення із даним позовом є повнолітньою. Зазначає, що подружнє життя з відповідачем не склалось, оскільки протягом тривалого часу в них з дружиною часто виникають конфлікти та сварки, різні погляди на життя та плани на спільне майбутнє, відсутнє взаєморозуміння та повага. Їхній шлюб фактично припинив своє існування, так як спільного господарства з дружиною не ведуть, подружні відносини не підтримують та не проживають разом, відповідач з початку війни в Україні виїхала до Німеччини, при цьому, за час її тимчасового перебування влітку на території України, шляхом укладення нотаріально посвідченого договору, ними погоджено питання поділу спільного майна, однак свою добровільну згоду на розірвання шлюбу до від`їзду за кордон дружина так і не надала, хоч попередньо в телефонному режимі не заперечувала проти розірвання шлюбу, що підтверджується аудіозаписом телефонної розмови. Оскільки спільне життя та збереження такого шлюбу суперечить його інтересам, наполягає на його розірванні, просить позов задоволити та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Ухвалою судді від 12.10.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав наведених у позові. Пояснив, що з 2015 року відносини з дружиною набули конфліктного характеру, після початку війни в Україні дружина виїхала до Німеччини, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, просить строк на примирення не надавати, оскільки на його переконання таке неможливе, наполіг на розірванні шлюбу.

Представник позивача адвокат Огородник О. І. в судовому засіданні підтримав позицію позивача у повному обсязі, просив позов задоволити, подав суду письмову заяву про розподіл судових витрат та просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 10 000 грн та сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час і місце судового розгляду справи належним чином повідомлялась судом, в тому числі і шляхом поміщення оголошення на офіційному вебпорталі «Судова влада України», при цьому остання про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не подала. У визначений судом п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву, такого не подано, про поважність причин не подання відзиву суд не повідомлено, заява про поновлення строку для подання відзиву станом на день розгляду справи до суду також не надходила.

За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 вид. 04.05.2001), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували 27.04.2001 року шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Бабушкінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, про що складено відповідний актовий запис № 204.

Прізвища після одруження чоловіка: ОСОБА_5 , дружини: ОСОБА_5 .

Також встановлено, що сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства та припинили шлюбні стосунки.

Позивач заперечив проти надання строку на примирення, оскільки переконаний, що таке неможливе, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполіг на розірванні шлюбу, у зв`язку із чим просив позов задоволити.

Дослідивши також долучений до матеріалів справи стороною позивача диск із аудіофайлами запису телефонного дзвінка адвоката Огородника О. І. до відповідача ОСОБА_2 , який за ствердженням позивача представлено суду на підтвердження попереднього погодження із останньою в досудовому порядку згоди щодо розірвання шлюбу, однак порушенням надалі відповідачкою усної домовленості, що стало підставою для звернення із даним позовом до суду, суд приходить до висновку, що такий не може бути визнаний допустимим та належним доказом в межах даної справи, оскільки не відповідає вимогам, передбаченим ст. 100 ЦПК України та не містить необхідних реквізитів електронного доказу, визначених Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Так, згідно ст. 100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі.

Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Статтею 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

В свою чергу, представлений суду аудіозапис розмови із ніби-то відповідачем у справі ОСОБА_2 не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, оскільки не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, відтак зміст наданих аудіофайлів не захищений від внесення правок і викривлення та позбавляє суд можливості однозначно та безсумнівно ідентифікувати учасників аудіозапису, крім того не містить жодних відомостей щодо відкритості здійснення такого запису та наявності згоди особи на аудіофіксування розмови.

Так, відповідно до Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням СБУ щодо офіційного тлумачення положення частини 3 статті 62 Конституції України №12 - рп/2011 від 20 жовтня 2011 року законодавством не передбачено проведення, без попередження про здійснення запису телефонної розмови, аудіофіксування телефонних розмов, то такий аудіозапис не можна вважати таким, що отриманий в передбаченому законом процесуальному порядку.

Як наслідок цього суд не має процесуальної можливості встановити, дослідити і перевірити хто і коли здійснював цей аудіозапис, голоси яких осіб (дикторів) на ньому зафіксовано, чи не вносилися до нього будь-які зміни.

Здійснення звукового запису голосу особи без її згоди порушує право на охорону інтересів особи. Голос фізичної особи належить до прояву особистого характеру, що охороняється, його звуковий запис можна здійснювати або використовувати тільки з відома фізичної особи.

Таким чином, враховуючи встановлені в ході судового розгляду фактичні взаємини подружжя, причини та мотиви позову, суд приходить до переконання, що з`ясовані обставини свідчать про стійкий характер розладу у відносинах подружжя, який продовжується протягом тривалого часу, що в свою чергу призвело до втрати почуттів між ними та перспектив налагодження їхніх стосунків немає.

Наведене дає підстави для висновку суду про те, що подальше спільне проживання та збереження сім`ї сторін неможливе, беручи до уваги положення ст. 24 СК України, згідно якого шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, а шлюб сторін слід розірвати.

Щодо заяви представника позивача адвоката Огородника О. І. про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом п. 3 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

У відповідності до ч.2 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно з ч.3 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Положенням статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Суд звертає увагу, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та адвокатом Огородником О. І. було укладено Договір № 61/2022 про надання професійної правничої допомоги від 15.08.2022 року.

Згідно акта № 1 про надані послуги згідно Договору № 61/2022 про надання професійної правничої допомоги від 15.08.2022 року вартість послуги представництва клієнта у Залізничному районному суді м. Львові, включно з часом на ознайомлення з документами, часом на підготовку та подання процесуальних документів, представництво в судових засіданнях становить 10 000 грн.

Пунктом 2 Договору сторони акта підтверджують, що гонорар, щодо якого складено цей акт, оплачено клієнтом у повному розмірі до підписаня цього акта в готівковий спосіб.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що витрати на правову допомогу в заявленому розмірі 10 000 грн є несумісними зі складністю справи, оскільки цивільна справа про розірвання шлюбу є невеликої складності не відповідають критерію реальності витрат, розумності їх розміру та витраченому часу на надання таких послуг, оскільки з моменту відкриття провадження станом на час постановлення судового рішення у справі проведено лише 2 судових засідання, в ході яких адвокатом додатково подано лише заяву про розподіл судових витрат, відтак суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 000 грн витрат на правову допомогу.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 922,40 грн., сплаченого ним судового збору

Керуючись ст. 12, 13, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, керуючись ст. ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 27.04.2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Бабушкінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 204.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн. (три тисячі гривень).

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду складено 12 грудня 2022 року.

Суддя (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно

Суддя Б.М.Гедз