У Х В А Л А

Іменем України

08 червня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого суддіСаламон О.Б.
з участю секретаря стягувача боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши заяву ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, -

В С Т А Н О В И В :

В проваження суду надійшла заява ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа № 2-275/08 від 02.10.2008, виданого Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики.

Вимоги заяви обґрунтовано тим, що 12.03.2008 Деснянським районним судом м. Києва ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики в розмірі 66 625 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 4 330 грн. 56 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 709 грн. 56 коп. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн. На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист № 2-275/08 від 02.10.2008, на підставі якого заявник неодноразово звертався до Державної виконавчої служби, проте станом на сьогодні борг не сплачено. Останнє звернення до виконавчої служби - липень 2020 року, проте державним виконавцем 17.07.2020 було повернуто виконавчий лист, оскільки на місяць пропущено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. Пропуск строку був викликаний карантинними заходами, пов`язаними з запобіганням виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), при цьому в державній виконавчій службі було скасовано особистий прийом громадян і зважаючи на це, не зміг вчасно подати виконавчий документ.

Боржником ОСОБА_3 подано до суду заперечення, у відповідності до яких зазначає про те, що заявник неодноразово звертався до суду з заявами про поновлення строків пред`явлення виконавчого листа до виконання, проте жодного разу не виконав вимоги суду щодо усунення недоліків, що стало наслідком повернення судом заяв без розгляду. Заявник не був обмежений у реалізації свого права на вчасне звернення до виконавчої служби, отже самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних з не вчиненням процесуальних дій.

У судовому засіданні заявник підтримав вимоги заяви, при цьому зазначив, що встановлені карантині заходи на нього вплинули негативно, він перелякався, з березня 2020 року введено карантин на всій території України, з січня 2021 року почав діяти жорсткий карантин, що спонукало його в першу чергу турбуватися за своє життя.

Боржник ОСОБА_3 просила відмовити у задоволенні заяви щодо поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав.

У відповідності до ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку.

Метою статті 433 ЦПК України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.

Питання про поважність пропуску строків є оціночним.

Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Статтею 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Судом встановлено наступне.

В серпні 2007 року позивач звернувся до суду щодо стягнення заборгованості за договором позики від 04 жовтня 2003 року, згідно з яким ОСОБА_3 було надано на строк до 04 квітня 2005 року позику у розмірі 12 500 дол. США, що за курсом НБУ становило 66 625 грн.

12 березня 2008 року Деснянським районним судом м. Києва ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики в розмірі 66 625 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 4 330 грн. 56 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 709 грн. 56 коп. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн.

11 червня 2008 року колегією суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва рішення від 12 березня 2008 року залишено без змін.

02 жовтня 2008 року на підставі вказаного рішення видано виконавчий лист № 2-275/08.

20 жовтня 2008 року постановою відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (далі по тексту ВДВС) відкрито виконавче провадження.

31 серпня 2010 року постановою ВДВС виконавчий лист повернуто, при цьому зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлено до 31 серпня 2013 року.

05 листопада 2012 року постановою ВДВС відкрито виконавче провадження.

07 листопада 2013 року постановою ВДВС виконавчий лист повернуто, при цьому зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлено до 07 листопада 2014 року.

28 жовтня 2014 року постановою ВДВС відкрито виконавче провадження, яку в подальшому знову повернуто, оскільки 01 червня 2016 року подано заяву стягувача до ВДВС щодо прийняття на виконання виконавчого листа.

21 червня 2017 року постановою ВДВС виконавчий лист повернуто, при цьому зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлено до 21 червня 2020 року.

17 липня 2020 року Повідомлення ВДВС про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання, оскільки пропущений строк пред`явлення виконавчого документа до виконання у відповідності до ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

В подальшому, заявник неодноразово звертався до суду, однак ухвалами Деснянського районного суду м. Києва від 29.07.2020, 06.10.2020, 14.09.2021 заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання поверталася без розгляду, оскільки не додавалися докази надіслання заяви іншим учасниками справи у відповідності до ст. 183 ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення.

Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

В рішенні Європейського суду «Горнсбі проти Греції» від 10.03.1997 року (п.40) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

Судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Важко уявити, щоб ст.6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у ст.6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи конвенцію. Отже, для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19.03.97 у справі «Hornsby v. Greece», п.40).

Таким чином, з наданих документів вбачається, що з 2008 року стягувач звертався неодноразово до виконавчої служби для виконання рішення, однак рішення не виконувалося і неодноразово повертався виконавчий лист стягувачу, при цьому протягом 14 років борг не оплачувався (навіть частково). Останнє звернення заявника до виконавчої служби було у 2020 році з пропущенням встановленого строку пред`явлення до виконання (виконавчий документ міг бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 21.06.2020), однак строк пропущено близько 3 - х тижнів, оскільки 17 липня 2020 року датоване повідомлення ВДВС про повернення виконавчого листа стягувачу без виконання. В подальшому неодноразово звертався і до суду, однак заяви поверталися без розгляду з процесуальних питань ненадіслання заяви іншій стороні.

Рішення суду у цій справ на сьогоднішній день не виконано ( в тому числі і частково ).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги принцип обов`язковості судових рішень, які набрали законної сили, оцінивши вказані в заяві обставини, суд вважає, що строк пропущений з поважних причин, а тому заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 433 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, - задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-275/08, виданого на виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 березня 2008 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення борг за договором позики.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет на веб-сайті суду: http://ds.ki.court.gov.ua/

Повний текст ухвали виготовлено 09.06.2022.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва О.Б. Саламон