Справа №489/7708/21
Провадження №2/489/791/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Назаровою С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив: стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 28 111,31 грн.; стягнути з ОСОБА_2 величину втрати товарної вартості у розмірі 24833,42 грн., вартість замовлення складання звіту у розмірі 3500,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 25000,00 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що 05 січня 2021 року о 21 год. 15 хв. у м. Миколаєві по пр-ту Центральному, 313, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Hyundai Kona», державний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та автомобіля «ВМW X3» державний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП обидва транспортні засоби зазнали механічні пошкодження та матеріальні збитки. Відносно нього, працівниками патрульної поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР1 № 527798. В ході судового засідання Ленінського районного суду м. Миколаєва, 30.03.2021, було встановлено, що автомобіль марки «ВМW X3» державний номер НОМЕР_2 , на великій швидкості без вмикання показника повороту перестроюється на смугу руху, на яку вже виїхав автомобіль ОСОБА_1 та допускає з останнім зіткнення. В діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, так як на момент початку перестроювання на іншу смугу, на ній були відсутні автомобілі, які б рухалися в попутному напрямку, а з огляду на велику швидкість транспортного засобу «ВМW X3» державний номер НОМЕР_2 , зреагувати на зміну обстановки водій об`єктивно не міг. Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.03.2021, відносно нього закрито провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Крім того, в ході розгляду справи Миколаївським апеляційним судом, було призначено авто-технічну експертизу, в якій, зокрема, зазначено, що в діях водія автомобіля «Hyundai Kona», державний номер НОМЕР_1 у момент здійснення ним маневру перестроювання з третьої на другу смугу руху не вбачається відповідності вимогам п. 10.1 та 10.3 Правил. Дії водія автомобіля «Hyundai Kona», державний номер НОМЕР_1 , з технічної точки зору, не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП. Відповідно до звіту № 217/11-21 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 15.11.2021, вартість відновлювального ремонту автомобіля, з урахуванням зносу складає 28111,31 грн., значення втрати товарної вартості 24 833,42 грн. За складання звіту, ним сплачено 3500,00 грн. Враховуючи характер, обсяг та глибину душевних і фізичних страждань, що він отримав внаслідок ДТП, час та зусилля для свого захисту в судах від протиправного обвинувачення та безпідставного притягнення до адміністративної відповідальності, просить стягнути з ОСОБА_2 , крім іншого, моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 25000,00 грн.

Від представника ПрАТ «Страхова група «ТАС» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволення позовних вимог до ПрАТ «Страхова група «ТАС». Посилаючись на те, що ПрАТ «Страхова група «ТАС» не має підстав для виплати суми страхового відшкодування у розмірі 28 111,31 грн., оскільки ОСОБА_1 не звертався до ПрАТ «Страхова група «ТАС» та не надав автомобіль на огляд представнику відповідача та не подав взагалі будь-яких документів по дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 05.01.2021. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 був пропущений 1 річний термін подачі заяви про страхове відшкодування встановлений законом, ПрАТ «Страхова група «ТАС» керуючись ст. 37 п. 1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має підстав для виплати суми страхового відшкодування. Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.03.2021, встановлено, що в діях водія ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного порушення передбаченого ст.. 124 КУпАП. Однак, у постанові Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.03.2021 та у постанові Миколаївського апеляційного суду від 19.10.2021, не встановлено, що в діях водія ОСОБА_2 наявний склад адміністративного порушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП. А отже, ПрАТ «Страхова група «ТАС» не має підстав для виплати суми страхового відшкодування, оскільки не настала цивільно-правова відповідальність застрахованого водія автомобіля «ВМW X3» державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 .Щодо Звіту № 217/11-21 від 15.11.2021, слід зазначити, що він є некоректним, який виконаний з грубим порушенням методики товарознавчої експертизи, зокрема, представник АТ «Страхова група «ТАС» та зацікавлена особа ОСОБА_2 не були запрошені на огляд пошкодженого транспортного засобу. Також, позивачем не надано жодного доказу того, що його автомобіль відновлений на СТО, яке являється платником ПДВ.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просить задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що твердження відповідача 2, що у АТ «СГ «ТАС» немає підстав для виплати страхового відшкодування, тому, що позивач не звертався до страхової компанії з відповідною заявою, не заслуговує на увагу, оскільки підставою відмови для виплати страхового відшкодування страховиком є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Він, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 № 527798 від 05.01.2021 не є потерпілим, а є винною стороною ДТП. Потерпілим за вказаним протоколом є ОСОБА_2 , який виконав всі обов`язки перед АТ «СГ «ТАС» та якому виплачено страхове відшкодування не чекаючи судового розгляду адміністративної справи щодо притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності. Відтак, у нього не було жодних підстав для звернення до АТ «СГ «ТАС» за виплатою страхового відшкодування на момент скоєння ДТП 05.01.2021. Проте, він звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди 19 листопада 2021 року, а тому не пропустив річний термін подачі заяви. В ході судового розгляду цивільної справи № 489/264/21, було встановлено, зокрема, що в діях ОСОБА_4 відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, так як на момент перестроювання на іншу смугу на ній були відсутні автомобілі, які б рухалися в попутному напрямку, а з огляду на велику швидкість транспортного засобу марки ВМW Х3, зреагувати на зміну обстановки водій об`єктивно не міг. Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.03.2021, залишеної в силі постановою Миколаївського апеляційного суду від 19.10.2021, адміністративну справу щодо притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за ст.. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях адміністративного правопорушення. Закон не покладає на нього обов`язок доказування вини ОСОБА_2 в заподіянні шкоди, включаючи необхідність додавання будь-яких доказів про встановлення судом вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу «ВМW X3» державний номер НОМЕР_2 , яким він керував під час ДТП, застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС», ліміт відповідальності складає 130000 грн. Відповідно до звіту, вартість матеріального збитку складає 28 111,31 грн. Позивач вимагає стягнення у розмірі 24833,42 грн. на його користь вартість трати товарного вигляду, при цьому позивач посилається на ст.. 1174 ЦК України. Вважає, що відповідальність за заподіяну шкоду повинна нести ПАТ «Страхова група «ТАС». Крім того, постановою Миколаївського апеляційного суду його винним не визнано.

Від позивача надійшла відповідь на відзив ОСОБА_2 , відповідно до якого просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву визнає факт ДТП, що сталася 05.01.2021 та визнає розмір матеріального збитку у розмірі 28111,31 грн., Також ОСОБА_5 вважає, що стороною, яка має відшкодовувати заподіяну позивачу шкоду має АТ «СГ «ТАС», оскільки цивільна відповідальність власника автомобіля, яким він керував, застрахована в АТ «СГ «ТАС». Вказує, що величина втрат товарної вартості входить до вартості матеріального збитку, а тому ОСОБА_2 має відшкодувати величину втрати товарної вартості у розмірі 24833.ю42 грн. Немає й не може бути жодних рішень судів де ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні ДТП 05 січня 2021 року. Закон не покладає на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ст.. 124 КУпАП винним у вчиненні ДТП зазначено ОСОБА_1 . Проте, постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.03.2021, залишеної в силі постановою Миколаївського апеляційного суду від 19.10.2021, адміністративну справу щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою суду від 26.11.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 18.08.2022, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

При вирішенні питання щодо можливості проведення судового розгляду цивільної справи за відсутністю сторін, суд керується тим, що сторони скористались процесуальними правами на подання заяв по суті справи, клопотань про проведення експертизи, витребування доказів, тощо. Також бере до уваги, відсутність ухвали про визнання явки сторін обов`язковою, тривалість розгляду, належність повідомлення сторін та учасників справи, необхідність дослідження додаткових доказів, окрім тих, що наявні в матеріалах цивільної справи, допиту свідків, тощо.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи не встановлено, тому судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно приписів ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №527537 від 05.01.2021 року, 05.01.2021 року о 21 год. 15 хв., м. Миколаїв, Інгульський район, проспект Центральний, 313, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «HYUNDAI KONA» державний номерний знак НОМЕР_1 , напроти АЗС «WOG» при перестроюванні не був уважний, не слідкував за дорожньою обстановкою, не надав перевагу у русі транспортному засобу марки «BMW X3» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_2 , що рухався в попутньому напрямку, по тій смузі на яку він мав намір перестроїтись та скоїв з ним зіткнення. Внаслідок ДТП обидва транспортні засоби зазнали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. Таким чином посадова особа, яка складала протокол, дійшла висновку, що своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п.2.3 «б», п.10.3 Правил дорожнього руху.

В ході дослідження у судовому засіданні 30.03.2021, Ленінським районним судом м. Миколаєва, запису з відеореєстратора ОСОБА_1 вбачалося, що автомобіль марки «BMW X3» на великій швидкості без вмикання показника повороту перестроюється на смугу руху, на яку вже виїхав автомобіль ОСОБА_1 , та допускає з останнім зіткнення.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.03.2021, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 19.10.2021, постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2021 року залишено без змін.

Під час розгляду апеляційної скарги та з метою усунення будь-яких розумних сумнівів доведеності вини ОСОБА_1 , Миколаївським апеляційним судом призначено судову авто-технічну експертизу.

Результати дослідження викладені у висновку експертів №21-3644/3784 від 16 липня 2021 року (а.с.87-107) (далі Висновок експерта).

Об`єктом дослідження експертами, поряд з іншим, стали файли 20210105_221303А_Е.mp4, EMER25F.MOV, EMER25R.MOV, камера 1WOG.asf, камера 2WOG.asf

Враховуючи час від початку виразного маневру праворуч автомобіля «HYUNDAI KONA» по моменту зіткнення (1.6 сек.), час з моменту оцінки дорожньої ситуації до моменту впливу на органи керування транспортним засобом (приблизно 0,25 сек.), час запізнення рульового керування (приблизно 0.15 сек.), експертом розраховано, що водієві автомобіля «HYUNDAI KONA» потребувалось не менше 2.00 сек. для оцінки руху автомобіля «BMW X3» як перешкоди на тій смузі, яку він мав намір зайняти, та вжити відповідних заходів (надати дорогу). У цей момент (за 2.00 сек. до зіткнення) автомобіль «BMW X3» знаходився ще у третій смузі руху, як і автомобіль «HYUNDAI KONA», тобто в положенні, яке з технічної точки зору, жодним чином не попереджало водія «HYUNDAI KONA» про наступні дії водія «BMW X3» про перестроювання у другу смугу (а.с.98).

За Висновком експерта в діях водія автомобіля «HYUNDAIKONA» у момент здійснення ним маневру перестроювання з третьої на другу смугу руху не вбачається невідповідності вимогам пунктів 10.1 та 10.3 Правил. Дії водія «HYUNDAI KONA», з технічної точки зору, не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно Звіту № 217/11-21 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 15.11.2021, вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Hyundai Kona», державний номер НОМЕР_1 , становить 52944 грн. 73 коп. (вартість відновлювального ремонту становить 28 111,31 грн.; вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу 24 833,42 грн.), включаючи ПДВ на ремонтні роботи, запасні частини, матеріали фарбування.

За складання звіту, ОСОБА_1 сплачено грошові кошти у розмірі 3500,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 49 від 13.11.2021.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВМW X3» державний номер НОМЕР_2 застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС» за Полісом обов`язкового (добровільного) страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/6717946.

Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Положеннями ст. 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

При цьому, пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено судам, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності зазначений Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно з ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до п.9.2. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Пунктом 22.1ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Пунктом 33.3ст. 33 Закону передбачено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Так, відповідно до положень п. 35.1 ст. 35 зазначеного Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий, або інша особа, яка має право на отримання страхового відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до підп. 37.1.4 п. 37.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про виплату страхового відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого.

Представник АТ «Страхова група «ТАС» у відзиві на позовну заяву, зазначив, що ОСОБА_1 не звертався до АТ «Страхова група «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування, не надав автомобіль на огляд представнику відповідача та не подав взагалі будь-яких документів по дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 05.01.2021, а отже пропустив термін подачі заяви про страхове відшкодування.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону № 1961-IV).

Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)).

В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19).

Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У такому випадку договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі та може бути оформлений як окремий договір, і як пункт основного договору (ч.1 ст.259 ЦК України). При цьому закон не передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути скорочена за домовленістю сторін, що свідчить про те, що позовна давність на звернення до суду за захистом порушеного права визначається законом і може бути тільки збільшена.

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Поряд із цим законодавством встановлюються також спеціальні строки позовної давності, зокрема, скорочені до одного року. Така позовна давність, яка закріплена статтею 258 ЦК України, визначена лише для вимог, зазначених у частині другій цієї норми, і зміст цієї норми не допускає розширеного тлумачення та передбачає такий строк для вимог про відшкодування шкоди, спричиненої наслідками ДТП.

Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.

Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності.

Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статі 263-264, стаття 267 ЦК України).

Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) слід дійти висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Відповідно до пункту 35.1 статті 35 Закону №1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Отже правом на звернення до страховика із заявою про страхове відшкодування наділена виключно особа, яка має право на отримання такого відшкодування, зокрема потерпілий.

З моменту постановлення Миколаївським апеляційним судом рішення щодо апеляційної скарги ОСОБА_2 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.03.2021 відносно ОСОБА_1 , якою закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП та подання ОСОБА_1 позовної заяви до суду пройшло 32 дні.

Аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, та враховуючи наведені вище висновки Великої Палати Верховного Суду, суд приходить до висновку, що у даному випадку ОСОБА_1 як потерпіла особа, мав право на пред`явлення вимоги до страховика винної у спричиненні шкоди особи - ПрАТ «СГ «ТАС» про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аналіз статті 1194 ЦК України дає підстави для висновку, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, страховик відповідальної особи, яка винна у ДТП, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону №1961-IV здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу (у разі наявності такої різниці) на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Аналогічний висновок мітиться у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №227/2996/16-ц.

Щодо твердження представника відповідача про те, що звіт № 217/11-21 від 15.11.2021 є некоректним, який виконаний з грубим порушенням методики товарознавчої експертизи, зокрема, представник АТ «Страхова група «ТАС» та зацікавлена особа ОСОБА_2 не були запрошені на огляд пошкодженого транспортного засобу, суд зазначає наступне.

Статтею 988 ЦК України установлено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

Відповідно до вимог статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим.

Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Виходячи з аналізу зазначених вище норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (висновком) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за N1074/8395 (з відповідним змінами).

Суд приходить до висновку, що звіт « 217/11-21 від 15.11.2021 не є належним доказом, оскільки підписаний експертом, який не попереджений про кримінальну відповідальність, виконаний після спливу значного часу після настання ДТП, що вплинуло на визначення вартості запчастин та не виключає наявність інших пошкоджень автомобіля, отриманих за вказаний проміжок часу, крім того виконаний на замовлення позивача з порушенням п.34.3 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В той же час позивачем не зазначена сума фактично понесених ним витрат пов`язаних з проведенням відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля.

Таким чином суд не вбачає стягнення заявленої суми завданих позивачу збитків, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо вартості проведеного ремонту пошкодженого автомобіля, що позбавляє суд можливості встановити різницю між сумою страхового відшкодування, сплаченою страховиком та відновлювальним ремонтом, проведеним позивачем з відновлення автомобіля.

Крім того, позивач до теперішнього часу не звертався з заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування. Також вини ОСОБА_2 при здійсненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 05 січня 2021 року, не встановлено, ані при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, ані при винесення рішення судами першої та другої інстанції.

Щодо вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 25 000,00 грн., суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

У статті 1167 ЦК України зазначені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Підсумовуючи все вищенаведене суд констатує, що позивачем не доведено порушення його прав на відшкодування завданої матеріальної шкоди та понесених у зв`язку з цим додаткових витрат з метою відновлення своїх порушених прав, у зв`язку з чим вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що сторона позивача, не довела своїх позовних вимог в повному обсязі, що є її обов`язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 12 ЦПК України. Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки та моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідачі:

Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», юридична адреса: м. Київ, пр. Перемоги, 65, ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: ОСОБА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено «01» грудня 2022 року.

Суддя Н.О. Рум`янцева