КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/2509/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2022 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.,

за участю секретаря Ратовської А.С.,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до Одеської міської ради,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Житлово-будівельний кооператив «Київський 14»

про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

13.07.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Житлово-будівельний кооператив «Київський 14», в якій просить суд визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 11 січня 2021 року він звернувся до Юридичного департаменту Одеської міської ради з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та просив провести реєстрацію припинення права власності на Ѕ частку об`єкту нерухомого майна, квартиру за адресом: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер ОНМ01, номер запису про право власності 15213439, яка була проведена на підставі частково скасованого в подальшому рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2017 року по справі № 520/10437/14-ц та просив провести реєстрацію права власності на вищенаведену квартиру за Довідкою № 26 від 28.10.2020 року з ЖБК «Київський-14» про виплату пайового внеску у повному обсязі.

03 серпня 2021 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Карпухіна Лілія Володимирівна, Юридичного департаменту Одеської міської ради відмовила у державній реєстрації припинення права власності на Ѕ частку квартири квартиру АДРЕСА_1 та реєстрації права власності за довідкою.

02 вересня 2020 року Постановою Верховного Суду по справі № 520/10437/14- ц, провадження № 61-20329 св18, рішення Київського районного суду міста Одеси від 03 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2018 року в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане виконавчим комітетом Одеської міської ради 22 грудня 2006 року ОСОБА_2 залишено без змін.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 03 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2018 року в частині визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частинах, визнання за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину цієї квартири було скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до виконавчого комітету Одеської міської ради, житлово-будівельного кооперативу «Київський-14», ОСОБА_2 про визнання квартири АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ОСОБА_1 права власності на її 1/2 частину відмовити.

Після отримання копії Постанови Верховного Суду по справі № 520/10437/14-ц, провадження № 61-20329 св18, ОСОБА_1 звернувся з заявою до житлово- будівельного кооперативу «Київський-14», про видачу довідки про внесення членом кооперативу ОСОБА_1 пайового внеску в повному обсязі за квартиру АДРЕСА_1 , так як свідоцтво про право власності, яке було видано незаконно його сину ОСОБА_2 визнано судом недійсним і рішенням суду встановлено, що пай виплатив ОСОБА_1 .

28 жовтня 2020 року житлово-будівельний кооператив «Київський-14», видав ОСОБА_1 довідку №26, якою підтвердив виплату пайового внеску в повному обсязі за квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 .

Позивач вказує, що, на сьогоднішній день процедура державної реєстрації речових прав на нерухоме майно врегульована Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-ІУ та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі - Порядок).

Для проведення державної реєстрації на кооперативну квартиру в будинку, будівництво якого та прийняття в експлуатацію відбулося до 01.01.2013 року, державному реєстратору потрібно подати лише два документа; - довідку кооперативу про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі; - технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо).

За змістом, наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Отримавши рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно, ОСОБА_4 , Юридичного департаменту Одеської міської ради № 59631401 від 03.08.2021 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , останній звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії.

05.11.2021 року Одеський окружний адміністративний суд закрив провадження у справі №420/18403/21 за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення від 03.08.2021 року та роз`яснив позивачу, що даний спір має вирішуватись судом в порядку цивільного судочинства так як виник спір про право.

ОСОБА_1 вважає, що оскільки він був пайщиком в ЖБК «Київський-14», під час будівництва будинку АДРЕСА_3 , та виплатив пай за кв. АДРЕСА_4 у повному обсязі, що підтверджується і Постановою Верховного Суду від 02.09.2020 по справі № 520/10437/14-ц, провадження № 61-20329 св18, і Довідкою №26 від 28.10.2020 року з ЖБК «Київський-14», то у відповідності до ч.3 ст.384 ЦК України став власником корпоративної квартири.

Стосовно виплати пайового внеску в період шлюбу позивача, ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , позивач зазначає, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управляння юстиції від 28 грудня 2013 року, про що було зроблено актовий запис № 12642. Позивач з покійною ОСОБА_3 перебував у шлюбі, який 09.02.2005 року було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу № НОМЕР_2 від 09.02.2005 року.

Під час розірвання шлюбу у подружжя майновий спір не виник, що підтверджується копією рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.12.2004 року по справі № 2-8163/2004 р., про розірвання шлюбу.

Тобто спір про право між подружжям не виникав, після смерті колишньої дружини минуло 9 років, сплили строки на прийняття спадщини.

Як вбачається з Постанови Верховного Суду по справі № 520/10437/14-ц, провадження № 61-20329 св18, спір існував стосовно незаконного заволодіння спірною квартирою сином позивача на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, яке вирішено судом на користь позивача.

Позивач стверджує, що на даний час не існує будь якого спору стосовно прав ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на квартиру АДРЕСА_1 . Тобто на даний час, залишився єдиний відповідач, Одеська міська рада, яка не визнає право ОСОБА_1 на спірну квартиру, відмовивши йому в проведені реєстрації права власності за Довідкою № 26 від 28.10.2020 року з ЖБК «Київський-14».

З урахуванням викладеного, у зв`язку з відмовою Юридичного департаменту Одеської міської ради в проведенні реєстрації права власності, яка розцінюється як невизнання права власності на квартиру, позивач, ОСОБА_1 , змушений звернутись з даним позовом до суду.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 15.07.2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Житлово-будівельний кооператив «Київський 14» про визнання права власності. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

02.11.2022 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Смирнової Лариси Петрівни до канцелярії суду надійшла заява про заміну неналежного відповідача, в якій представник відповідача просить суд замінити неналежного відповідача - Одеську міську раду на належного відповідача ОСОБА_5 , який є сином та спадкоємцем до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , з якою позивач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбу, та, під час, перебування у зареєстрованому шлюбі сплатив пайовий внесок за квартиру, яка є предметом розгляду даної справи.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.11.2022 рокузаяву представника ОСОБА_1 адвоката Смирнової Лариси Петрівни про заміну неналежного відповідача, подану по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Житлово-будівельний кооператив «Київський 14» про визнання права власності задоволено.

Замінено первісного відповідача Одеську міську раду належним відповідачем - ОСОБА_5 .

У підготовче засідання 06.12.2022 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак 02.12.2022 року його представник надіслав на електронну адресу суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 про час та місце підготовчого засідання повідомлений належним чином, у підготовче засідання 06.12.2022 року не з`явився, однак 05.12.2022 року надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, а також зазначив, що позов ОСОБА_1 визнає у повному обсязі, просить суд його задовольнити.

У підготовче засідання 06.12.2022 року представник третьої особи - ЖБК «Київський-14» не з`явився, однак 03.10.2022 року надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи, що від представника позивача, відповідача та третьої особи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, а також у зв`язку з тим, що представник позивача підтримує позовні вимоги, а відповідач позов визнав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених позивача, його представника, відповідача та третьої особи, на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 з 19 квітня 1969 року по 09 лютого 2005 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . 05 серпня 1982 року він перерахував 2 тис. рублів у ЖБК «Київський-14» та 05 листопада 1984 року отримав ордер № 1162/611 серії КР на квартиру квартиру АДРЕСА_1 . Вказаний ордер видано на підставі рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів міста Одеси від 02 листопада 1984 року № 1010. На підставі вищевказаного ордеру він вселився в зазначену квартиру разом з дружиною ОСОБА_3 та синами ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управляння юстиції від 28 грудня 2013 року, про що було зроблено актовий запис № 12642, (копія свідоцтва додається). Позивач з покійною ОСОБА_3 перебував у шлюбі який, 09.02.2005 року було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу № НОМЕР_2 від 09.02.2005 року, (копія свідоцтва додається).

Під час розірвання шлюбу у подружжя майновий спір не виник, що підтверджується копією рішення Київського районного суду м.Одеси від 27.12.2004 року по справі № 2-8163/2004 р., про розірвання шлюбу.

Тобто спір про право між подружжям не виникав, після смерті колишньої дружини минуло 9 років, сплили строки на прийняття спадщини.

Однак, після смерті колишньої дружини ОСОБА_3 , позивач дізнався, що його молодший син ОСОБА_2 оформив на своє ім`я право власності на спірну квартиру на підставі довідки, котра не відповідає дійсності, так як ОСОБА_2 був ще неповнолітньою дитиною і самостійного доходу не мав.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.12.2015 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 18.04.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено. Визнано незаконною та скасовано довідку № 131 житлово-будівельного кооперативу «Київський-14» від 07 грудня 2004 року, про те, що ОСОБА_2 являється власником квартири АДРЕСА_1 . Визнано незаконним та скасовано Свідоцтво про право власності квартири АДРЕСА_1 , серії ЯЯЯ № 536586, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради, від 22 грудня 2006 року ОСОБА_2 .

Визнано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,5 кв.м., корисної площі 58,9 кв.м., в тому числі житлова 37.3 кв.м., підсобна 21.6 кв.м., сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частинах. Визнав за ОСОБА_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , яка складається із 3-х кімнат, загальною площею 62,5 кв.м., корисної площі 58,9 кв.м., в тому числі житлова 37.3 кв.м., підсобна 21.6 кв.м.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи письмових доказів, після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була відкрита спадкова справа № 250/2014 державним нотаріусом Пінігіною Т.М., Третьої одеської державної нотаріальної контори, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 , за заявою старшого сина ОСОБА_5 . Однак, постановою державного нотаріуса від 13.05.2016 року ОСОБА_6 , ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 не було зареєстровано за ОСОБА_3 . (копія постанови додається).

Після відмови у вчиненні нотаріальної дії, ОСОБА_5 звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно.

03.12.2020 року ухвалою Київського районного суду м.Одеси було зазначена вище позовна заява залишена без розгляду.

Дана ухвала суду не оскаржувалася, оскільки зазначеною вище Постановою Верховного Суду від 02.09.2020 року по справі №520/10437/14-ц рішення Київського районного суду міста Одеси від 03 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2018 року в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане виконавчим комітетом Одеської міської ради 22 грудня 2006 року ОСОБА_2 залишено без змін.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 03 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2018 року в частині визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частинах, визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину цієї квартири Верховним Судом скасовано в цій частині ухвалене нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до виконавчого комітету Одеської міської ради, житлово-будівельного кооперативу «Київський-14», ОСОБА_2 про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ОСОБА_1 права на власності на її Ѕ частину відмовлено з тих підстав, що ОМР не є належним відповідачем за цими позовними вимогами.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до частини першої статті 22 КпШС України (в редакції 1969 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

У постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-138цс13 Верховний Суд України виклав правову позицію, в якій в тому числі зазначив, що згідно зі статтею 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 01 липня 1990 року набуває право власності на цю квартиру, тому, у разі його смерті після зазначеної дати спадщина відкривається на квартиру. За змістом частини першої статті 17 Закону України «Про власність» кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК та членів його сім`ї, яким ця квартира надана. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю.

Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючі правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Одним з таких способів є визнання права, в тому числі і права власності.

Згідно ч. З ст. 384 ЦК У країни, у разі викупу квартири член житлово- будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Крім того, в Постанові №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року в п.5 вказано, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 02 вересня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 19/6 (ЄДРСРУ № 91292740) досліджував питання щодо визнання права власності на нерухоме майно на підставі рішення суду.

У пунктах 106-107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19) вказано, що «відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою таштовідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права».

За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Також ч.1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд приймає до уваги і те, що спірна квартира Постановою Верховного Суду України була визнана спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , після розлучення спору щодо поділу сумісного майна подружжя не виникало. ОСОБА_5 , який є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , який своєчасно звернувся до Третьої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак державним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спірної квартири, яка належала ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач ОСОБА_5 позов визнав у повному обсязі та не заперечував проти його задоволення.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 , є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору та у зв`язку з задоволенням позову, витрати по сплаті судового збору у розмірі 12 405,00 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 141, 200, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Житлово-будівельний кооператив «Київський 14» про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ,РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 16 липня 1996 року Іллічівським РВ УМВС України в Одеській області) право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,5 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області від 24.09.1996 року, РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 ) на користь держави судові витрати у розмірі 12 405 (дванадцять тисяч чотириста п`ять) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя Петренко В. С.