Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2022 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача - адвокатів Іщенка І.Д. та Клок В.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Шаповалова А.М.,

представника органу опіки та піклування - Бойко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Подільського районного суду в м.Києва за правиласми загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської в м. Києві районної державної адміністрації про стягнення аліментів на дитину та визначення місця проживання дитини з матір`ю, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської в м. Києві районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, правонаступником якої є Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини з батьком, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017 р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила: 1) розірвати зареєстрований з відповідачем ОСОБА_2 01.06.2013 р. шлюб, в якому вони мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно (справа № 758/10064/17).

Провадження у справі відкрито ухвалою від 04.10.2017 р. (суддя Супрун Г.Б.).

В червні 2018 р. в межах вищевказаного судового провадження відповідач звернувся із зустрічним позовом, в якому він просив визначити місце проживання їх малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ним, як батьком дитини.

На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 28.08.2018 р. матеріали справи № 758/10064/17 передані для розгляду судді Ларіоновій Н.М.

В червні 2019 р. позивач за первісним позовом в межах вищевказаного судового провадження подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій, крім вже заявлених вимог, просила також визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею, як матір`ю дитини.

Ухвалою від 24.09.2019 р. у справі № 758/10064/17 позовні вимоги роз`єднані в самостійні провадження, із залишенням реєстраційного № справи 758/10064/17 - про розірвання шлюбу та присвоєнням реєстраційного № справи 758/12800/19 - про визначення місяця проживання дитини та стягнення аліментів.

В обгрунтування позовних вимог за первісним позовом позивач вказує, з 01 червня 2013 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають одну малолітню дитину - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка посилалась на те, що подружнє життя у неї з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, втрати почуття любов та порозуміння між подружжям, через постійні конфлікти та сварки, шлюбні відносини між ними припинені з квітня 2017 р., подальше спільне проживання та примирення між ними стало неможливими. Відповідач в добровільному порядку не забезпечує утримання дитини, хоча має для цього всі можливості. Також просить визнати місце проживання дитини з нею, зазначаючи про те, що має для цього всі необхідні умови.

Відповідач в зустрічному позові просив визначити місце проживання доньки з кожним із батьків за наступним графіком: перший і третій тиждень кожного місяця - проживання разом з батьком, за адресою його місяця проживання, а другий та четвертий тиждень кожного місяця - проживання разом з матір`ю за адресою її проживання, зазначаючи про те, що також має для цього всі необхідні умови.

Відповідачем за первісним позовом був поданий відзив, в якому сторона відповідача просить відмовити в задоволенні первісного позову, посилаючись на те, що запропонований відповідачем у зустрічному позові порядок визначення місця проживання дитини забезпечить кожному за батьків наявність рівних прав та обов`язків по відношень до дочки, участі в її вихованні, розвитку, утримання та інше. Також при такому графіку перебування обома батьками дитина буде отримувати достатньо уваги від обох батьків, що сформує її як повноцінну особистість у майбутньому.

Позивачем за первісним позовом, які відповідачем за зустрічним позовом, був поданий відзив, в якому остання просила відмовити в задоволенні зустрічного позову, посилаючись на те, що дочка більш прив`язана до неї, що відомо і відповідачу, але останній використовує дитини, щоб досадити позивачу.

Ухвалою від 13.08.2020 р. підготовче провадження у справі закрито.

В судовому засіданні 15.06.2021 р., в зв`язку із територіальною реформою, до участі в справі як правонаступник Служби у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області була залучена Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської районної державної адміністрації Київської області.

В судовому засіданні 22.11.2022 протокольною ухвалою було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 758/9245/22 за позовом ОСОБА_2 до Служби у справах дітей Подільської РДА у м.Києві про визнання протиправним та скасування висновку органу опіки та піклування, оскільки такий висновок підлягає оцінці при постановленні рішення у справі про визначення місця проживання дитині у сукупності з іншими доказами.

Позивач та її представники в судовому засіданні первісний позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в первісному позові та відзиві, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити, позивач додала, що дитина постійно мешкає з нею, ніяких перешкод у спілкуванні дитини з батьком вона не чинила, вона має всі умови для проживання дитини, постійний дохід.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову та просили задовольнити зустрічний позов в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у зустрічному позові та відзиві; відповідач додатково пояснив, що він також має задовільні умови для проживання дитини, постійний дохід, вважає, що запропонований ним порядок визначення місця проживання буде відповідати інтересам дитини. Після оголошення перерви в судовому засіданні, в судове засідання відповідач та його представник, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце розгляду справи, не з`явились, повторно подавши клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 758/9245/22. Відповідачем було подано клопотання про відкладення розгляду з поважних причин (з наданням підтверджуючого документу). Враховуючи, що аналогічне клопотання про зупинення провадження у справі вже було вирішено судом, а відповідач має ще у другого представника, беручи до уваги, що в матеріалах справи міститься письмова промова сторони відповідача в судових дебатах, суд вважав за можливе закінчити судовий розгляд в судовому засіданні 07.12.2022 р. за відсутності відповідача та його представника.

В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Подільської РДА у м.Києві вважала за необхідне визначити місце проживання спільної дитини сторін з позивачем (як матір`ю), надавши відповідний висновок органу опіки та піклування, пояснивши, що Службою у справах дітей та сім`ї Подільської РДА у м.Києві даний висновок підготовлений після перевірки всіх обставин, які підлягають встановленню при підготуванні даного висновку. Після оголошення перерви, в судове засідання 07.12.2022 р. не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Враховуючи наявність висновку органу опіки та піклування та наданих пояснень представника в судовому засіданні 22.11.2022 р., суд вважає за можливе закінчити судовий розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування Подільської РДА у м.Києві.

Представник Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської РДА Київської області, будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без участі представника та ухвалення рішення відповідно до норм чинного законодавства.

Суд, встановивши обставини справи, та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що позивач та відповідач з 01 червня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб між позивачем та відповідачем розірваний рішенням Подільського районного суду м.Києва від 24.09.2020 року, яке набрало законної сили (справа № 758/10064/17).

Судом встановлено, з 2017 р. дитина проживає постійно з матір`ю.

Відповідач в судовому засіданні підтвердив, що має регулярні зустрічі з донькою, забирав її на прогулянки, дитина часто залишалася у нього на декілька днів з ночівлею, також він мав змогу з дитиною відпочивати в період літніх та зимових канікул та більше проводити часу з донькою.

Судом встановлено, що позивачка і відповідач мають належні житлово-побутові умови та дохід, який дозволяє їм забезпечити належні умови проживання та утримання дитини, що підтверджується відповідними документами та актами обстеження умов проживання, складеними спеціалістами служб у справах дітей відповідних РДА.

Добровільної спільної згоди щодо визначення місця проживання малолітньої дитини сторони не досягли.

Відповідно до ч. 4. ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Тобто висновок органу опіки та піклування як органу державної влади є обов`язковим елементом для розгляду більшості справи, які стосуються сімейних відносин.

Висновок впливає на ухвалення законного рішення, надаючи суду нові факти, свідчення, може містити таку інформацію, яку учасники процесу могли б приховати.

Тобто у правовідносинах, що стосуються інтересів дитини, законодавець прямо передбачив обов`язкову письмову форму висновку органу опіки та піклування.

Згідно висновку Подільської районного в місті Києві державної адміністрації від 27.09.2022 р. № 106-6383, орган опіки та піклування, з метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_1 .

Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, записано: « Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення».

В частині 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що діє з 27 вересня 1991 року вказано: « Держави - учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її згоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи».

Статтями 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, № 2402 визначено: «Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки та особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного із них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Вихованням в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її. здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці».

Ухвалюючи рішення в справі « М. С. проти України » від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд по правам людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по - перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789 - ХІІ визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Відповідно до статті 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Крім того, відповідно до положень абзацу 2 принципу 7 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1386 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання: ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Також при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини необхідно виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Необхідно враховувати принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенцію про права дитини, ратифіковану постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789 - ХІІ, та положення національного законодавства.

Декларація, прийнята резолюцією 1386 ( XIV ) Генеральної Асамблеї ООН - це міжнародний договір у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів та Закону України « Про міжнародні договори України». Вона встановлює основні принципи в сфері забезпечення прав дитини.

У свою чергу Конвенція про права дитини є міжнародним договором, приєднавшись до якого у 1991 році, Україна взяла на себе зобов`язання щодо забезпечення прав дитини, закріплених у цьому документі. Конвенція - частина законодавства України, як міжнародний договір має пріоритет над національним законодавством, її застосування обов`язкове.

Конвенція про права дитини ґрунтується на принципах, закріплених у Декларації, і розвиває її положення, встановлюючи зобов`язання для країн - учасниць.

Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції, передбачає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов`язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто може створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько ( - ки ) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з цими обставинами загострились взаємовідносини між ними, така ситуація в їх особистих відносинах не дала можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання їхньої дитини, що стало підставою для подачі позову до суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.

Як вбачається з матеріалів справи, на час розгляду справи дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не досягла 10-річного віку, а тому її думка не може бути вислухана судом.

При визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

Зазначаючи, що обидві сторони у даній справі, згідно наданих документів, можуть забезпечити належні умови проживання та виховання дитини, але, враховуючи, що фактично дитина з квітня 2017 року проживає разом з матір`ю, відноситься до вікової категорії дитини молодшого шкільного віку (повних 7 років), беручи до увагу прихильність дитини до матері (що встановлено висновком органу опіки та піклування та висновком спеціаліста за результатами проведення психологічного дослідження від 23.01.2022 р. № 05/2022, відсутність виняткових обставин для розлучення дитини з матір`ю, наявність у позивача можливості забезпечити умови життя, необхідні для розвитку малолітньої дочки, суд дійшов висновку, що визначення місця проживання дитини з позивачем буде відповідати інтересам дитини.

Тим самим, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування в частині доцільності визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю. Складений органом опіки та піклування є обґрунтованим та відповідає інтересам дитини.

Вказані обставини дають суду підстави діти висновку про необхідність визначити місце проживання малолітньої дочки сторін у справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.29 ч.2 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

А відтак, суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої дитини сторін з матір`ю до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14-річного віку.

Отже, первісний позов ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання малолітньої дитини з нею, підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається із зустрічного позову, відповідач просить визначити перший і третій тиждень кожного місяця - проживання разом з батьком, за адресою його місяця проживання, а другий та четвертий тиждень кожного місяця - проживання разом з матір`ю. за адресою її приживання.

Вказаний спосіб визначення місця проживання суд вважає таким, що не відповідає інтересам дитини, оскільки дитина має мати постійне місце проживання, а запропонований відповідачем спосіб не є таким.

При цьому, розуміючи, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення, суд надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини та вважає, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не впливатиме на взаємовідносини батька із дочкою, оскільки таке визначення місця проживання дитини не позбавляє батька батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що у зустрічному позові слід відмовити.

Вирішуючи вимоги первісного позову в частині стягнення аліментів, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України.

Згідно ст.141 ч.2 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Отже, право вибору способу стягнення аліментів (в частці від доходу або в твердій грошовій сумі) належить саме позивачу.

Позивачка обрала спосіб стягнення аліментів та просить стягнути їх в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Вирішуючи розмір частки від заробітку (доходу) відповідача, який підлягає стягненню на користь позивача як аліменти на утримання спільної дитини сторін, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 182 ч. 2 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Судом встановлено, що відповідач є людиною працездатного віку, інших дітей на утриманні не має, мешкає окремо від позивача та дитини, має дохід та може сплачувати аліменти на дитину у встановленому законом розмірі.

Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні обов`язки до дитини, в т.ч. і обов`язку її утримання

Також, вирішуючи такий спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»)

Крім того, чинним цивільно-процесуальним законодавством (в порядку наказаного провадження) прямо визначено стягнення аліментів на 1 дитину в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільної дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дитини, не суперечить чинному законодавству. Визначаючи розмір аліментів в 1/4 частину, суд бере до уваги, що такий розмір аліментів визначений на дитину для стягнення і в наказному провадженні.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом в частині стягнення аліментів на дитину, підлягають повному задоволенню, оскільки є обгрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 31.07.2017 року, і до повноліття дитини.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 640,0 грн. (за ставкою 2017 р., що діяла на час звернення позивача до суду), оскільки відповідно до ст.5 ч.1 п.3 Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову в частині стягнення аліментів.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, ст.ст.19, 141, 157, 160-161, 180-184, 191, СК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської в м. Києві районної державної адміністрації в частині стягнення аліментів на дитину - задовольнити в повному обсязі.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської в м. Києві районної державної адміністрації в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення дитиною 14-річного віку.

В іншій частині первісного позову - відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської в м. Києві районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, правонаступником якої є Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини з батьком - відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 640,0 грн. (шістсот сорок грн. 00 коп.).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 );

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 );

Третя особа-1 - Служба у справах дітей та сім`ї Подільської в м. Києві районної державної адміністрації (місцезнаходження за адресою: 04070, м.Київ, вул.Борісоглібська, 14);

Третя особа-2 - Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської районної державної адміністрації Київської області (03115, м.Київ, пр.Перемоги, буд.126).

Суддя Н. М. Ларіонова