Справа №279/1694/22
Провадження №2/279/915/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року м.Коростень Житомирської області

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Хомутовською М.А., за участю дистанційно представника позивачів ОСОБА_1 , розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу №279/1694/22 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє представник ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Перша", Товариства з обмеженою відповідальністю "БАРІСТРАНС" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі, в інтересах яких діє представник за дорученням ОСОБА_1 звернулись до суду з даним позовом до відповідачів, зазначивши, що 08.08.2020 року за адресою: Житомирська область, Коростенський район, с.Грозино сталась ДТП, в якій водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки "MAN TGA 18.430" реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричіпом марки "KRONE SDP 27", реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснив зіткнення з рейсовим автобусом марки "VOLKSWAGEN CRAFTER" реєстраціний номер НОМЕР_3 . Внаслідок ДТП пасажир рейсового автобуса марки "VOLKSWAGEN CRAFTER" реєстраціний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих травм померла на місці пригоди. За вказаним фактом було внесено відомості до ЄРДР за №0000342. Обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 за ст.286 ч.2 КК України передано на розгляд до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області.

Загибеллю ОСОБА_5 її близьким родичам, а саме їм, як батькам останньої завдано матеріальної та моральної шкоди. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність пов`язана з експлуатацією транспортного засобу, автомобіля марки "MAN TGA 18.430" реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ "СК"ПЕРША", відповідно до договору обов`язкового стархування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР4218985, а тому обов`язок відшкодувати їм шкоду покладається на відповідача, ПрАТ "СК"ПЕРША". Відповідачу було направлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 21.08.2020 року та заява на виплату страхового відшкодування. Серед заявлених вимог містилось: 28338,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_2 ; 28338,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_3 , 8430,00 грн. страхового відшкодування витрат на поховання понесених ОСОБА_2 та 15000,00 грн. страхового відшкодування витрат на поховання понесених ОСОБА_2 02.09.2020 року Страховик повідомив про те, що прийняв рішення про припиненя розгляду заяви до дати, коли страховику стане відомо про набраня рішення у кримінальній справі законної сили.

А тому, вони звернулись до суду та просять стягнути з ПрАТ "СК "ПЕРША" на користь ОСОБА_2 28338,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди та 23430,00 грн. страхового відшкодування витрат на поховання; на користь ОСОБА_3 28338,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди.

Оскільки сума страхового відшкодуваня є значно меншою ніж заподіяна позивачам, також просять стягнути з ТОВ "БАРІСТРАНС", як законного володільця транспорного засобу "MAN TGA 18.430" реєстраційний номер НОМЕР_1 по 971662,00 грн. на кожного спричиної моральної шкоди завданої смертю доньки.

Також просять стягнути пропорційно з відповідачів 60000,00 грн. судових витрат за надання професійної правничної допомоги.

Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги до ТОВ "БАРІСТРАНС" підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Позовні вимоги пред`явлені до ПрАТ "СК "ПЕРША просив залишити без розгляду, оскільки ПрАТ "СК "ПЕРША" здійснила виплату страхового відшкодування відповідно до позовних вимог.

Представник відповідача ПрАТ "СК "ПЕРША" подав відзив на позовну заяву, в якому просив розгляд справи проводити за його відсутності. Також представником відповідача ПрАТ "СК "ПЕРША" скеровано до суду клопотання про зменшення розміру гонорару адвоката, оскільки адвокатом не зазначено кількість годин та не розписано який саме обсяг наданих послуг було виконано та які послуги взагалі були надані. Також відсутній розрахунок витрат на правову допомогу, відсутній акт надання послуг, які саме роботи буи виконані та скільки було витрачено часу. Вважає, що справа є нескладною, тому зусилля адвоката були витрачені лише на написання позовної заяви. Заявлений розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним та завищеним з обсягом наданих послуг.

Представник відповідача ТОВ "Барістранс" подав відзив на позовну заяву зазначивши, що дійсно 08.08.2020 року о 17.00 год. на автодорозі Київ-Ковель-Ягодин сталась ДТП за участю водія ОСОБА_4 , який працює водієм в ТОВ "БАРІСТРАНС". Внаслідок вказаної ДТП водій та три пасажири маршрутного автобуса, зокрема і ОСОБА_5 , загинули. Вданий час, в провадженні Коростенського міськрайонного суду на розгляді перебуває кримінальн провадження по факту ДТП. Однак, у вказаній справі до даного часу рішення не прийнято. Оскільки, жодним судовим рішенням не доведено вину ОСОБА_4 , який працює водієм в ТОВ "БАРІСТРАНС", у вчиненні ДТП, а тому в задоволенні позову просив відмовити. Крім того, вказав, що ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочинуне визнає, в своїх поясненнях вказує, що виїзд на смугу зустрічного руху стався внаслідок втрати ним свідомості від можливого раптово виниклого у нього гострого стану гліпоглікемічного кризу. ОСОБА_4 хворіє рядом захворювань, кожне з яких при певних обставинах може призвести своїми клінічними проявами до раптової втрати чи потьмарення свідомості, в тому чисі і в проміжок часу коли сталась ДТП, що вказано у висновку експеризи №124 від 26.10.2020 року. Оскільки водій ОСОБА_4 втратив свідомість, а тому не міг керувати автомобілем та виконувати правила дорожнього руху. Також зазначив, що позивачами не надано жодного доказу на підтвердження понесених моральних страждань.

В судове засідання представник ТОВ "БАРІСТРАНС" не з`явився, неодноразово клопотав про відкладення судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Відповідно до ч.1 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідно до ч.1 ст.128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. З викладеного вище вбачається, що в судове засідання викликаються саме сторони по справі, якими є позивач і відповідач.

Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. З клопотання про відкладеня судового розгляду від 23.11.2022 року вбачається, що представник ТОВ "БАРІСТРАНС" Арапов О.О. 23.11.2022 року з 10.00 год. до 11.00 год. має приймаи участь у невідкладних слідчих та процесуальних діях у м. Хмельницькому. З клопотання про відкладення судового рзгляду від 22.12.2022 року вбачається, що представник ТОВ "БАРІСТРАНС" Арапов О.О. 22.12.2022 року о 11.30 год. має приймати участь як представник ТОВ "Технічний сервіс" у справі №906/1063/21 в приміщенні Господарського суду Житомирської області. При цьому, жодних доказів на підтвердження здійснення представницва ТОВ "Технічний сервіс" суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до ч.1 ст.64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Відповідно до п.3 ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою. З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача ТОВ "БАРІСТРАНС" про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно ч.4 ст.44 ЦПК України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що представник відповідача ТОВ "БАРІСТРАНС" зловживає своїми процесуальними правами, неодноразово заявляючи клопотання про відкладення розгляду справи з різних підстав, з метою штучного затягування розгляду справи. При цьому, суд враховує неодноразові клопотання представника ТОВ "БАРІСТРАНС" про продовження строку надання відзову на позовну заяву.

Суд вважає, що ТОВ "БАРІСТРАНС" не був позбавлений в отриманні правової допомоги на стадії розгляду справи. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Враховуючи тривалість розгляду справи, суд вважає за можливе судовий розгляд проводити за відсутності представника відповідача ТОВ "БАРІСТРАНС".

За таких обставин справу розглянуто у відсутність ТОВ "БАРІСТРАНС".

Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ст.16 ЦК України, передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способами захисту є в т.ч. відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди.

За вимогами ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 08.08.2020 року за адресою: Житомирська область, Коростенський район, с.Грозино сталусь ДТП, в якій водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем марки "MAN TGA 18.430" реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричіпом марки "KRONE SDP 27", реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснив зіткнення з рейсовим автобусом марки "VOLKSWAGEN CRAFTER" реєстраціний номер НОМЕР_3 . Внасліок ДТП пасажир рейсового автобуса марки "VOLKSWAGEN CRAFTER" реєстраціний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих травм померла на місці пригоди. За вказаним фактом було внесено відомості до ЄРДР за №0000342. Обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 за ст.286 ч.2 КК України передано на розгляд до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області.

На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність пов`язана з експлуатацією транспортного засобу, автомобіля марки "MAN TGA 18.430" реєстраційний номер НОМЕР_1 , законним волідільцем чого є ТОВ "БАРІСТРАНС", була застрахована в ПрАТ "СК "ПЕРША", відповідно до договору обов`язкового стархування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР4218985.

Оскільки ПрАТ "СК "ПЕРША" здійснило виплату страхового відшкодування, представник позивачів клопотав про залишення позову в цій частиі без розглдялу, тому відповідно до положень ст.257 ЦПК України позовні вимоги до ПрАТ "СК "ПЕРША" підлягають залишенню без розгляду.

Стосовно позовних вимог про стягнення з ТОВ "БАРІСТРАНС" моральної шкоди суд зазачає наступне.

Позивачі у справі є батьками ОСОБА_5 .

Загибеллю ОСОБА_5 її близьким родичам, а саме батькам, позивачам у справі, завдано моральної шкоди.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч.1 ст.1187 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Положення частини першої статті 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1187 ЦК України).

Тобто нормами ч.2 ст.1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Юридична ознака володільця полягає в тому, що володільцем визнається тільки та особа, яка на відповідних правових підставах володіє об`єктом, діяльність з яким створює підвищену небезпеку.

Згідно з коментованою ст.1187 ЦК України особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для виникнення відповідальності: а) наявність шкоди; б) протиправна дія заподіювача шкоди; в) наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела.

Правила ч.2 ст.1187 ЦК України вказують на дві ознаки володільця джерела підвищеної небезпеки - юридичну і матеріальну. Так, за юридичною ознакою володільцем визнається тільки та особа, яка володіє певним правом по відношенню до джерела підвищеної небезпеки. Таким правом може бути право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо. Згідно з матеріальною ознакою володільцем визнається той власник або інший титульний володілець джерела підвищеної небезпеки, який одночасно фактично його використовує, зберігає або утримує.

Якщо власник передає транспортний засіб іншій особі в технічне управління без належного правового оформлення, то суб`єктом відповідальності є власник транспортного засобу. Якщо ж особа керувала транспортним засобом по довіреності (на правовій підставі), то на неї покладається обов`язок відшкодувати завдану шкоду, а не на власника.

Згідно з ч.1 ст.206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, може нести лише юридична особа або громадянин, що правомірно володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом на відповідній правовій підставі (здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав: договору оренди, довіреності тощо), використання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Матеріальна, або юридична, ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) об`єктами, які створюють підвищену небезпеку. У разі якщо управління небезпечним об`єктом передається третій особі без належного юридичного оформлення (без відповідної правової підстави, наприклад управління транспортним засобом без оформлення довіреності), вважається, що об`єкт не вийшов із володіння його безпосереднього володільця і саме він повинен відповідати за шкоду заподіяну належним йому на праві приватної власності транспортним засобом.

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т. п.).

Оскільки, транспортний засіб марки "MAN TGA 18.430" реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час вчинення ДТП належав на правах власності відповідачу ТОВ "БАРІСТРАНС", а водій ОСОБА_4 керував ним перебуваючи з ТОВ "БАРІСТРАНС" в трудових відносинах, а тому саме останнє є відповідальним за шкоду заподіяну цим транспортним засобом позивачам.

Відтак, заперечення відповідача ТОВ "БАРІСТРАНС" проти позову не спростовують висновків суду, не ґрунтуються на вимогах Закону та є безпідставними.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з частиною третьої цієї статті моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною четвертою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

З огляду на викладене можна дійти висновку про те, що власник автомобіля є зобов`язаною особою та несе відповідальність перед потерпілим за завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду у випадку, якщо в момент дорожньо-транспортної пригоди він керував транспортним засобом (тобто є заподіювачем шкоди) або у випадку, передбаченому ч.2 ст.1187 ЦК України.

Враховуючи, що на момент ДТП транспортний засіб марки "MAN TGA 18.430" реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час вчинення ДТП належав на правах власності відповідачу ТОВ "БАРІСТРАНС", а водій ОСОБА_4 керував ним перебуваючи з ТОВ "БАРІСТРАНС" в трудових відносинах, не вибув із володіння його безпосереднього володільця - ТОВ "БАРІСТРАНС", тому обов`язок по відшкодуванню завданої внаслідок ДТП моральної шкоди покладається на власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки. Відтак, позовні вимоги до ТОВ "БАРІСТРАНС" у цій частині підлягають задоволенню.

Згідно із роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4, обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні шкоди. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Подібний висновок наведено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 61/8496/15-ц, провадження №14-154цс19.

Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував обставини справи, характер та обсяг страждань, що унаслідок ДТП та її наслідків у них змінився та був порушений нормальний спосіб життя, вони понесли значне потрясіння, страждання через смерть близької і любимої людини (доньки), а відтак виходячи із засад розумності і справедливості, а також усталеної практики Європейського суду з прав людини, розмір моральної шкоди необхідно визначити у 200000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищенаведені обставини та аналізуючи норми закону, суд дійшов до висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову в частині вимог про відкодування моральної шкоди з ТОВ "БАРІСТРАНС" частково в розмірі 200000,00 грн. на користь кожного з позивачів.

Стосовно стягнення з відповідачів судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).

На підтвердження понесених позивача витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договори про надання професійної правничої допомоги від 13.08.2020 року; замовлення на надання професійної правничої допомоги ордери на надання правничої допомоги, відповідно до п.3 сторони погодили, що Клієнт зобов`язаний здійснити оплату послуг Адвокатського об`єднання, визначених п.1 Замовлення, у розмірі вказаному в п.2 Замовлення, протягом п`яти робочих днів з дня отримання Клієнтом та/або його представником грошових коштів в якості відшкодування шкоди заподіяної внаслідок смерті потерпілого, дані витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивачів.

Разом з тим, згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка в силу приписів частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України».

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

З огляду на викладене, проаналізувавши належним чином матеріали справи та долучені представником позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що витрати на складання заяв, адвокатських запитів, отримання витягів, підготовку позовної заяви правовий аналіз справи, на загальну суму 60000 грн. не відповідають критерію реальності адвокатських витрат та є явно завищеними.

Тому, з врахуванням наданих позивачем документів, враховуючи критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката, критерії, з врахуванням яких визначається розмір витрат на оплату послуг адвоката, встановлені частиною третьою ст.141 ЦПК, суд вважає, що виходячи з критерію пропорційності розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 30000 грн., що підлягає стягненню з відповідачів.

Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідачів пропорційно до задоволеної частини вимог. При цьому, судом враховано, що відповідно до ч.3 ст.142 ЦПК України якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Позивачі при зверненні до суду звільнені від сплати судового збору, ціна позову 2023430,00 грн. (судовий збір 12405,00 грн.), оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до наведеної вище норми закону судовий збір підлягає стягненню з кожного відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог (78,97 грн.), але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму , що становить 992,40 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,81,141,247,257,259,263-265 ЦПК України, ст.ст. 1167,1187 ЦК України, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє представник ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Перша" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого залишити без розгляду.

Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє представник ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "БАРІСТРАНС" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БАРІСТРАНС" на користь ОСОБА_2 200000 (двісті тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БАРІСТРАНС" на користь ОСОБА_2 7500,00 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БАРІСТРАНС" на користь ОСОБА_3 200000 (двісті тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БАРІСТРАНС" на користь ОСОБА_3 7500,00 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Перша" на користь ОСОБА_2 7500,00 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Перша" на користь ОСОБА_3 7500,00 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Перша" 994,20 грн. судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БАРІСТРАНС" 994,20 грн. судового збору.

Повний текст рішення виготовлено 23.12.2022 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:

Позивач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 .

Позивач - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПЕРША", місце знаходження: 03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 33-Б, 2 підїзд , .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "БАРІСТРАНС", місце знаходження: 69060, Запорізька область, м.Запоріжжя, вул.Янтарна, 25, .

Суддя Недашківська Л.А.

копія згідно з оригіналом