Справа № 545/1144/22
Провадження № 2/545/765/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2022 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді: - Потетій А.Г.,

за участю секретаря: - Данко А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою та визначення місця проживання дитини, шлюб був укладений 29 серпня 2003 року, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, за актовим записом № 473, свідоцтво серії НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що подальше спільне проживання та збереження сім`ї неможливо. Починаючи з 2010 року, позивач з відповідачкою проживають за різними адресами. Позивач постійно проживає з сином - ОСОБА_3 , де проживає відповідачка йому невідомо.

Подружні відносини між сторонами припинені. Спільне господарство сторони не ведуть з 2010 року.

Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Наразі позивач зі своїм сином були змушені переїхати у зв`язку із бойовими діями на території місця постійного проживання в АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою внутрішньо переміщеної особи №1619-.

Відповідачка з 2016 року не займається вихованням дитини, за період навчання дитини до школи не з`являлася та не зверталася до адміністрації ліцею, що підтверджується довідкою виданою директором Лисичанського ліцею №4 Сєвєродонецького району Луганської області. Окрім цього відповідачка не проявляє до дитини материнської любові та не бажає спілкуватися з сином. Також вона емоційно не врівноважена та схильна до психологічних образ.

Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов`язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати.

Позивач не має наміру перешкоджати відповідачці в здійсненні її прав та обов`язків щодо нашої дитини.

Враховуючи, те, що позивач має постійне місце роботи, у нього нормований робочий день. З роботодавцем укладений трудовий договір який передбачає достатню та своєчасну виплату заробітної плати, таким чином позивач може забезпечити достатній рівень життя та розвитку своєму неповнолітньому сину.

Також важливою обставиною є те, що переїзд та проживання з батьком, за адресою - АДРЕСА_2 , є волею та бажанням самої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , він висловлює повну згоду на проживання з батьком. За вказаною адресою, син проживає з моменту ведення воєнного стану, квартира повністю обладнана його речами, а поруч проживають друзі-однолітки дитини.

Тому зміна місця постійного проживання дитини може завдати його емоційному та душевному стану.

При розгляді даного питання позивач просить суд врахувати те, що від початку 2016 року неповнолітній син і проживав із ним (позивачем) за адресою постійного проживання - АДРЕСА_1 .

У судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, прохав задовольнити.

У судові засідання відповідачка не з`явилялась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, зокрема на дату 09.06.2022 року через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служби у справах дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області до суду надійшов висновок про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком.

Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, 29 серпня 2003 року, сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, за актовим записом № 473, свідоцтво серії НОМЕР_1 .

Починаючи з 2010 року, позивач з відповідачкою проживають за різними адресами.

Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який постійно проживає з позивачем , зокрема в Луганській області за адресою: АДРЕСА_1 . Наразі позивач зі своїм сином були змушені переїхати у зв`язку із бойовими діями на території місця постійного проживання в АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою внутрішньо переміщеної особи №1619-.

Подружні відносини між сторонами припинені. Спільне господарство сторони не ведуть з 2010 року.

Подальше спільне проживання та збереження сім`ї неможливо.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення.

Суд вважає , що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та буде суперечити їх інтересам.

Враховуючи, що сторони до примирення не прагнуть, збереження сім`ї є неможливим, позов є обґрунтованим та в цій частині підлягає задоволенню, шлюб підлягає розірванню.

Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини суд зазначає наступне.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зобов`язує держави-учасниці забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що з метою недопущення порушень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року під час розгляду справ про визначення місця проживання дитини слід враховувати два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», § 100; Рішення ЄСПЛ від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України», § 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Крім того, частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Частиною четвертою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Таким чином, цією нормою права встановлено вичерпний перелік осіб, місце проживання (місцезнаходження) яких може вважатися місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років: батько, мати, опікун дитини, навчальний заклад чи заклад охорони здоров`я, в якому проживає дитина.

Відповідно до висновку Служби у справах дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області щодо визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 18 травня 2022 року Службою у справах дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради проведено обстеження умов проживання батька з сином за адресою: АДРЕСА_2 . Під час обстеження встановлено, що умови проживання задовільні. Проте даний вид помешкання менш пристосоване для проживання дитини.

Так як ОСОБА_1 та його неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є внутрішньо переміщеною особою (довідка від 30 березня 2022 року №1619-) згідно якої зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , питання про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 було розглянуто на Комісії з питань захисту прав дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області. Батько хлопчика повідомив комісії, що має доброзичливі відносини з сином. Завжди виконує обов`язки по вихованню та утриманні сина, піклується про його здоров`я, забезпечує духовний та розумовий розвиток, що підтверджує документально. У соціумі зарекомендував себе з позитивної сторони: ввічливою, добропорядною врівноваженою людиною.

Мати неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за інформацією Лисичанського ліцею №4 Северодонецкого району Луганської області, який відвідував її неповнолітній син : « Мати ОСОБА_2 з родиною не проживає, в адміністрації навчального закладу відомостей про місце перебування матері за час навчання дитини немає. ОСОБА_2 до школи не з`являється, не відвідує батьківські збори, не цікавиться рівнем навчання дитини та її проблемами в школі».

Відповідно до ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами, з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Тому слід зауважити, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявляє тверде бажання проживати разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Керуючись ст.141 Сімейного кодексу України, п.72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування пов`язаної із захистом прав дитини», взявши до уваги вищевказані факти та враховуючи рекомендації Комісії з питань захисту прав дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, Служба у справах дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно даного висновку Служби у справах дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області служба вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідачка з 2016 року не займається вихованням дитини, за період навчання дитини до школи не з`являлася та не зверталася до адміністрації ліцею, що підтверджується довідкою виданою директором Лисичанського ліцею №4 Сєвєродонецького району Луганської області. Окрім цього відповідачка не проявляє до дитини материнської любові та не бажає спілкуватися з сином. Також вона емоційно не врівноважена та схильна до психологічних образ.

Позивач не чинить перешкод відповідачці в здійсненні її прав та обов`язків щодо дитини.

Позивач має постійне місце роботи, у нього нормований робочий день. З роботодавцем укладений трудовий договір який передбачає достатню та своєчасну виплату заробітної плати, таким чином позивач може забезпечити достатній рівень життя та розвитку своєму неповнолітньому сину.

Переїзд та проживання з батьком, за адресою - АДРЕСА_2 , є волею та бажанням самої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , він висловлює повну згоду на проживання з батьком, що також підтверджено органом опіки та піклування. За вказаною адресою, дитина проживає з моменту ведення воєнного стану, квартира повністю обладнана його речами, а поруч проживають друзі-однолітки дитини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок про те, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

У вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) також зроблено висновок, що під забороною розлучення дитини з матір`ю в контексті Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

У постанові зазначено, що з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

Враховуючи те, що дитина тривалий час проживає з батьком, ним створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини, з огляду на найкращі інтереси дитини, та з`ясувавши думку неповнолітнього ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком - ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При вирішенні питання щодо стягнення судового збору суд враховує ту обставину, що позивачем заявлено дві позовні вимоги при цьому ним сплачено судовий збір за одну вимогу в розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного витрати по сплаті судового збору понесені позивачем в розмірі 992,40 грн., згідно ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 319, 328, 392 ЦК України, ст. ст. 57, 60, 69-71 СК України, ст. ст. 12, 13, 78-80, 141, 258 - 268, 352 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Шлюб укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований 29 серпня 2003 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, за актовим записом № 473, свідоцтво серії НОМЕР_1 - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_2 залишити - « ОСОБА_2 ».

Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий 1 МВМ Лисичанського МВ УМВС України по Луганській області 26.01.1996 року, зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за фактичним місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Лисичанським МВ УМВС України в Луганській області 07.10.2003 року, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий 1 МВМ Лисичанського МВ УМВС України по Луганській області 26.01.1996 року, зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Лисичанським МВ УМВС України в Луганській області 07.10.2003 року, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя: А.Г. Потетій