Справа № 175/3826/22
Провадження № 2-о/175/121/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року смт Слобожанське

Суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Дараган Л.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту недостовірності поширеної інформації та її спростування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту недостовірності поширеної інформації та її спростування.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

З поданої заяви вбачається, що заявницею заявляються вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановлення факту недостовірності та спростування поширеної інформації щодо заявниці в мережі Інтернет на вебсайті «АНТИКОР» за відповідним посиланням в статті під назвою (мовою оригіналу) « ОСОБА_2 сeстры Соседки отмыли через « ІНФОРМАЦІЯ_1 » около 90 миллионов» в певних твердженнях. Також в заяві зазначено, що особа, яка поширила недостовірну інформацію невідома, а тому відповідно до абзацу 3 ч. 4 ст. 277 ЦК України, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування.

Разом із цим, відповідно до положень ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких узагалі не було або які були, але відомості про них не відповідають дійсності. Крім того, законодавець уточнює, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка поширила таку інформацію, не доведе протилежне.

Також положеннями ч. 2 ст. 302 ЦК України визначено, що фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.

Захищаючи свої права, особа, щодо якої поширено недостовірну інформацію, має довести факт того, що таке поширення інформації порочить її честь, гідність і ділову репутацію.

У разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет, то належним відповідачем є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта вільним, належним відповідачем є власник вебсайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника вебсайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Така ж правова позиція висловлена й у висновках Великої Палати Верховного суду, викладених у постанові від 12 листопада 2019 року (справа № 904/4494/18).

В заяві зазначено, що інформація, яку заявниця просить визнати недостовірною і спростувати, була поширена в мережі Інтернет на вебсайті «АНТИКОР» (https://аntikor.com.ua). Також заявниця зазначає про те, що особа, яка поширила недостовірну інформацію невідома, тобто автора відповідного інформаційного матеріалу та власника вебсайту встановити неможливо.

Відповідно до визначення, наведеного у ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», власник вебсайту особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання вебсайту. За відсутності доказів іншого власником вебсайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до вебсайту, і (або) отримувач послуг хостингу.

При цьому, з доданої до заяви інформації, отриманої за результатами пошуку на WHOIS сервісах, вбачається, що реєстратором доменного імені аntikor.com.ua є ua.gransy (organization: ІНФОРМАЦІЯ_2 , url: https://regtons.com, address: 13000, CR, Prague, Borivojova, 35, email: ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Тобто, заявниця може встановити власника вебсайту https://аntikor.com.ua, звернувшись до реєстратора його доменного імені, яким є ua.gransy (organization: ІНФОРМАЦІЯ_2 , url: https://regtons.com, address: 13000, CR, Prague, Borivojova, 35, email: ІНФОРМАЦІЯ_3 ), з відповідним запитом.

Доказів такого звернення або доказів відмови у наданні такої інформації до заяви не додано.

Також відповідні послуги та довідки для встановлення власників вебсайтів/реєстрантів доменних імен надаються і ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес», до якого заявниця із будь-яким запитом взагалі не зверталася.

Крім того, на вказаному вище вебсайті «АНТИКОР» (https://аntikor.com.ua) в розділі «Про нас» зазначено, що Національний антикорупційний портал «АНТИКОР» є публічним майданчиком для висвітлення рейдерських захоплень підприємств та корупції в органах влади. Редакційну політику порталу «АНТИКОР» визначає редакційна колегія видання. В розділі «Контакти» зазначено адресу Національного антикорупційного порталу «АНТИКОР»: м. Київ, б-р Ромена Ролана,7, і адреси електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_4

З доданих до заяви матеріалів вбачається, що саме на адресу Національного антикорупційного порталу «АНТИКОР» і був направлений відповідний адвокатський запит з метою встановлення власника вебсайту. Проте, відсутні підстави вважати, що особа, яка поширила інформацію, невідома, оскільки станом на дату звернення до суду із заявою про встановлення факту недостовірності поширеної інформації та її спростування адвокат не отримав відповіді. Не отримання відповіді на адвокатський запит не свідчить про неможливість встановлення особи, яка поширила недостовірну інформацію.

До того ж, на вебсайті «АНТИКОР» (https://аntikor.com.ua) міститься знак охорони авторського права ©.

Як встановлено судом за результатами перевірки інформації у Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, що розміщений на офіційному вебсайті ДП «Український інститут інтелектуальної власності», власником свідоцтва на знак товарів і послуг «АНТИКОР» № НОМЕР_1 є «ТЕКА-ГРУП ФАУНДЕІШН» (адреса: Глобал Банк Тауер, 18 Флор, 50 стріт, П.О. Бокс 0831-02484, Панама, Республіка Панама), заявник ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 ).

Крім того, зі змісту викладеної на вебсайті «АНТИКОР» (https://аntikor.com.ua) публікації, певні твердження якої заявниця визнати недостовірними і спростувати, вбачається, що автором цієї публікації є інший вебсайт skelet.info, посилання на який зазначено під публікацією. Проте, ці обставини заявницею взагалі були залишені поза увагою.

Тобто, посилання заяниці на неможливість встановлення особи, яка поширила недостовірну інформацію, та можливість звернення до суду із заявою про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування в окремому проваджені є передчасними і спростовуються доданими до заяви документами.

Разом із цим, окреме провадження це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право. Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. Тобто, в порядку окремого провадження може вирішуватися питання про факт, але не спір про право. Встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Крім того, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення або вирішення особистих чи майнових прав самого заявника.

Отже, приймаючи до уваги зазначені вище і встановлені судом обставини, та враховуючи, що у спорі про поширення інформації існують, щонайменше, дві сторони, кожна з яких може займати протилежну позицію щодо поширеної інформації, вбачається, що існує спір про право.

Таким чином, при відкритті провадження у справі за заявою про встановлення факту недостовірності поширеної інформації та її спростування судом встановлено наявність спору про право, який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним відмовити заявниці у відкритті провадження за заявою про встановлення факту недостовірності поширеної інформації та її спростування, в зв`язку з тим, що вбачається спір про право.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 293, 315 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту недостовірності поширеної інформації та її спростування.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, а ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у разі, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: