Справа № 466/763/21 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/811/3225/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Назар Х.Б.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника ГУ НП у Львівській обл. Невелич Ю.В., представника Львівської обласної прокуратури

Яворського Я.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

03.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, в якому просив стягнути з відповідачів 300 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури.

Свої вимоги мотивує тим, що 09.02.2015 по вул. Личаківській у м. Львові незаконно заволоділи транспортним засобом марки «Range Rover», н.з. НОМЕР_1 . Цього ж дня в ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення. 11.02.2015 його було затримано працівниками СКР Личаківського PB ЛМУ ГУМВС України у Львівській області за підозрою у вчиненні вказаного злочину, йому інкриміновано ч.3 ст.289 КК України - вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, що завдало великої матеріальної шкоди. 14.02.2015 ухвалою слідчого судді його взято під варту з утриманням у Львівському слідчому ізоляторі, де він пробув до 17.02.2015, звільнившись у зв`язку з внесенням 365 400 грн застави.

У зв`язку з проведенням додаткових слідчих дій, 25.05.2015 йому повідомлено уточнену підозру за ч.2 ст. 289 КК України, а саме про те, він за попередньою змовою в групі із іншою особою, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, за допомогою попередньо придбаного (виготовленого) при невстановлених досудовим слідством обставинах, місці та часі, електронного пристрою для сканування (перехоплення) радіосигналу електронного ключа який відкриває центральний замок автомобіля та його подальшого відтворення, 09 лютого 2015 року в період 12:45 год. по 14:10 год., заволоділи припаркованим поряд із будинком №14 на вулиці Личаківській у місті Львові, транспортним засобом - автомобілем марки «RangeRover» 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Обвинувальний акт скерований до Личаківського районного суду м. Львова 25.06.2015. Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 12.06.2017 в частині обвинувачення за ч.2 ст.289 КК України його виправдано. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 24.04.2019 вирок залишено без змін.

Таким чином вважає, що він незаконно перебував під слідством та судом з 11.02.2015 по 24.04.2019, загалом 4 роки, 2 місяці і 13 днів, від так діями органів досудового розслідування йому було завдано значної моральної шкоди, яку він оцінює у 300 000 грн. Така шкода, на його думку, полягає у перенесених ним душевних і моральних стражданнях, нервових стресах через необхідність витрачання додаткових зусиль по відновленню його порушених прав, негативному впливі на його честь та гідність, що призвело до погіршення відносин з оточуючими та близькими йому людьми. В тому числі, у зв`язку із внесенням за нього застави в розмірі 365 400 гривень на рахунок суду, на нього було покладено певні обов`язки, які обмежували його в праві на свободу пересування, зобов`язували за першою вимогою прибувати до слідчого та суду, а також носити електронний засіб контролю, який давав змогу відслідковувати та фіксувати місцезнаходження, що також негативно вплинуло на його психічний стан.

На підставі наведеного просив задовольнити позов.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що оскільки позивача було затримано за підозрою у вчиненні злочину, застосовано запобіжний захід - тримання під вартою та за результатами розгляду кримінальної справи, а також те , що відносно позивача було винесено виправдувальний вирок, свідчить про набуття Позивачем передбаченого законом права для отримання відповідного відшкодування. Окрім того, звертає на те, що судом першої інстанції було помилково враховано при винесенні рішення від 29 липня 2021 року те, що вироком Личаківського районного суду міста Львова від 12 червня 2017 року в частині обвинувачення за ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України - виправдано, проте визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.185 Кримінального кодексу України. Вважає, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, представник ГУ НП у Львівській області Невелич Ю.В., представник Львівської обласної прокуратури Яворський Я.Т. заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

З протоколу про затримання від 12.02.2015 вбачається, що 12.02.2015 працівниками СКР Личаківського PB ЛМУ ГУМВС України у Львівській області затримано позивача ОСОБА_1 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України за кваліфікуючими ознаками - вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, що завдало великої матеріальної шкоди.

За даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000363 від 09.02.2015.

14.02.2015 ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова, позивачу обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, з можливістю внесення застави у розмірі 365 400 грн. 17.02.2015 ОСОБА_1 був звільнений з-під варти у зв`язку із внесенням його дружиною застави у вищевказаному розмірі. На нього були покладені відповідні обов`язки, дія яких продовжено до 14.06.2015.

25.05.2015 ОСОБА_1 повідомлено змінену підозру за ч.2 ст. 289 КК України, а саме про те, що він за попередньою змовою в групі із ОСОБА_3 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, за допомогою попередньо придбаного (виготовленого) при невстановлених досудовим слідством обставинах, місці та часі, електронного пристрою для сканування (перехоплення) радіосигналу електронного ключа який відкриває центральний замок автомобіля та його подальшого відтворення, 09.02.2015 в період 12:45 год. по 14:10 год., заволоділи припаркованим поряд із будинком АДРЕСА_1 , транспортним засобом - автомобілем марки «RangeRover» 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Постановою від 20.05.2015 кримінальне провадження №0000363 було об`єднано з кримінальним провадження № 0001292, за матеріалами якого ОСОБА_1 було оголошено про підозру про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Обвинувальний акт у вказаному об`єднаному кримінальному провадженні скерований до Личаківського районного суду м. Львова 25.06.2015.

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 12.06.2017 у справі № 463/6264/15-к, ОСОБА_1 в частині обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України виправдано. При цьому цим вироком його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, та призначено покарання у вигляді 6 місяців арешту. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбуття покарання з випробуванням із іспитовим строком на 1 (один) рік.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 24.04.2019 вирок Личаківського районного суду м. Львова від 12.06.2017 в частині обвинувачення ОСОБА_1 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.289 КК України залишено без змін та пом`якшено покарання, призначене за ч.1 ст. 185 КК України, до штрафу.

Звертаючись до суду з цим позовом,ОСОБА_1 просив стягнути на його користь з Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного Єдиного казначейського рахунку 300 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури.

Відповідно до статей 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Механізм застосування положень вказаного Закону визначено Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженим наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.1996 № 6/5/3/41, зареєстрованим в МЮУ 06.03.1996 за №106/1131 (зі змінами та доповненнями, далі - Положення), п.3 якого передбачено, що право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації.

Отже, право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди на підставі Закону виникає в особи у випадку повної реабілітації.

Встановивши, що ОСОБА_1 вироком Личаківського районного суду м. Львова від 12.06.2017 у справі № 463/6264/15-к, в частині обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України виправдано, однак цим же вироком його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що наведені обставини не свідчать про повну реабілітацію позивача.

Відтак, у позивача не виникло право на відшкодування моральної шкоди відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

З огляду на вищенаведене, колегій суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 02.12.2022

Головуючий

Судді