Номер провадження: 22-ц/813/4231/22
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНСТРИМ», ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги за договором іпотеки, скасування рішень про державну реєстрацію права власності та реєстраційних записів про право власності, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Абухіна Р.Д. 01 липня 2021 року у м. Одеса, -

встановила:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив: визнати недійсним Договір від 23.02.2017 року про відступлення права вимоги за договором іпотеки кв. АДРЕСА_1 , укладений між ТОВ «ФІНСТРИМ» та громадянином ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО та зареєстрований у реєстрі за №272; визнати недійсним Договір від 23.02.2017 року про відступлення права вимоги за договором іпотеки кв. АДРЕСА_2 , укладений між ТОВ «ФІНСТРИМ» та громадянином ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО та зареєстрований в реєстрі за №270; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності, індексний номер: 35463995 від 31.05.2017 року, яким було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та запис про право власності 20697094 від 26.05.2017 року; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності, індексний номер: 35469914 від 31.05.2017 року, яким було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 та запис про право власності 20697625 від 26.05.2017 року.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та ВАТ « Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитні договори, забезпечені договорами іпотеки, предметом яких є квартира АДРЕСА_1 , та квартира АДРЕСА_2 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 2-5044/2010 стягнуто з позивача заборгованість в розмірі 3 960 395 грн., та ухвалою від 17.05.2017 року змінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача ТОВ «ФІНСТРИМ» на ОСОБА_3 на підставі укладених між ТОВ «ФІНСТРИМ» та ОСОБА_2 договорів відступлення прав вимоги за договорами іпотеки.

ОСОБА_1 вважав, що договори про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки є оспорюваними та підлягають визнанню недійсними, оскільки зобов`язання виникло на підставі кредитного договору з характерним спеціальним суб`єктом, а саме, кредитор банк або інша фінансова установа, таким чином позивач вважав, що договори про відступлення прав вимоги не відповідають вимогам ст. ст. 203, 215 ЦК України та підлягають визнанню недійсним.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що укладені між відповідачами Договори відступлення прави вимоги за договорами іпотеки суперечать приписам цивільного законодавства України щодо суб`єктного складу кредитного договору, а тому вони підлягають визнанню недійсними на підставі ч.1 ст. 215 ЦК України.

Сторони про розгляд справи на 13.12.2022 року були сповіщені належним чином. Заяв, клопотань від сторін по справі на адресу Одеського апеляційного суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права; невідповідність висновків суду обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що єдиною правовою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 судом першої інстанції зазначено те, що ОСОБА_1 у нотаріально посвідченій заяві надав згоду на укладання договорів про відступлення права вимоги, фактично визнав зобов`язання по сплаті заборгованості та надав згоду на звернення стягнення на предмети іпотеки.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 16.03.2007 року між ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №014/0054/74/71674, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 202 000 доларів США на умовах строковості та повернення з процентами за його користування, в розмірі та у порядку, передбаченому кредитним договором строком до 16.03.2020 року, в забезпечення якого відповідач надав в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , згідно договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. 05.04.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1280.

27.04.2007 року ОСОБА_1 уклав з ВАТ «Райффайзен банк Аваль» кредитний договір № 014/0054/74/73934 в розмірі 195 334 грн. строком до 27.04.2027 року. В якості забезпечення виконання зобов`язання по вказаному договору, між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки та договір іпотеки № 2294, який в Державному реєстрі іпотек зареєстрований за реєстровим № 511125, відповідно до якого позивач передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_2 .

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 2-5044/2010 стягнуто з ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 , в солідарному порядку, на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитними договорами № 014/0054/74/71674 від 16.03.2007 року та № 014/0054/74/73934 від 27.04.2007 року в розмірі 3 960 395,26 грн. та судові витрати.

23.02.2017 року права та обов`язки кредитора за кредитними договорами між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , були відступлені ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ПАТ «КБ «Фінансовий партнер», який відступив права та обов`язки іпотекодержателя ТОВ «ФІНСТРИМ», який, в свою чергу, відступив права та обов`язки іпотекодержателя на користь фізичної особи ОСОБА_3 , згідно з договором про відступлення права вимоги за кредитним договором.

23.02.2017 року права та обов`язки іпотекодержателя за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. 05.04.2007 року, були відступлені ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ПАТ «КБ «Фінансовий партнер», який відступив права та обов`язки іпотекодержателя ТОВ «ФІНСТРИМ», який відступив права та обов`язки Іпотекодержателя громадянину ОСОБА_3 згідно на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В. 23.02.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 272.

Рішенням державного реєстратора Ройлянської сільської ради Саратського району Одеської області здійснено державну реєстрацію права власності на квартири, що є предметами іпотеки, за ОСОБА_3 .

Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 514 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Положення частини 1 статті 1083 ЦК України регулюють питання наступного відступлення права грошової вимоги після укладення договору факторингу.

Так, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу (частина 1 статті 1083 ЦК України).

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 7 грудня 2000 року № 2121III, в якій зазначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

У статті 1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Таким чином, укладений 23.02.2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КБ «Фінансовий партнер» Договір про відступлення права вимоги за кредитним договором є, за своєю правовою природою, договором факторингу.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 3 квітня 2009 року № 231» від 6 лютого 2014 року № 352 до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Зі статей 1077 та 1079 ЦК України та частини 5 статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що договір факторингу зачіпає інтереси трьох сторін: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактора, яким може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, та боржника, тобто набувача послуг чи товарів за первинним договором.

Фінансова установа це юридична особа, яка згідно із законом надає одну або декілька фінансових послуг і внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку (пункт 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1 того ж Закону фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг належить до фінансових послуг (пункт 11 частини 1 статті 4 Закону).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 ЦК України). Оскільки факторинг є фінансовою послугою, вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Вказана норма передбачає правило, за яким фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання.

Юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі, якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій (частини 1 та 2 статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 дійшла висновку про те, що договір факторингу є правочином, який характеризується, зокрема, тим, що йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник набувач послуг чи товарів за первинним договором).

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме: кредитор банк або інша фінансова установа.

Таким чином, оскільки договорами факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, то воно повинно здійснюватися відповідно до положень цієї глави, яка регулює відносини з факторингу (частина 2 статті 1083 ЦК України). Тобто, наступне відступлення права грошової вимоги має здійснюватися шляхом укладення саме договору факторингу з відповідним суб`єктним складом його сторін (стаття 1079 ЦК України), а не шляхом укладення договору про відступлення права вимоги з фізичною особою.

З матеріалів справи вбачається, що 23.02.2017 року на підставі Договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, права та обов`язки кредитора за кредитними договорами між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , були відступлені ТОВ «ФІНСТРИМ» на користь фізичної особи ОСОБА_3 .

У той же день, 23.02.2017 року, права та обов`язки іпотекодержателя за договором іпотеки, були відступлені ТОВ «ФІНСТРИМ» на користь ОСОБА_3 .

Таким чином, із укладенням оспорюваного Договору відступлення прав за договорами іпотеки від 23.02.2017 року відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою - ТОВ «ФІНСТРИМ», на фізичну особу - ОСОБА_3 , яка не може надавати фінансові послуги згідно з вищенаведеними нормами права.

Фактично сторони спірних договорів уклали ряд угод, завдяки яким здійснили перехід права на вимогу іпотечного майна від банку до фізичної особи. При цьому, оскільки договір факторингу не може бути укладений між банком та фізичною особою, задіяли спосіб переходу формально начебто правильний, проте за змістом такий, що лише приховав дійсні наміри сторін.

Крім того, відступлення прав за іпотечним договором ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» могло вчинити лише за умови одночасного здійснення відступлення права вимоги за основним зобов`язанням (кредитним договором) шляхом укладення договору факторингу, стороною якого ОСОБА_3 бути не міг.

Згідно частини 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 13, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить до висновку, що оскаржувані Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки кв. АДРЕСА_1 , укладений від 23.02.2017 року між ТОВ «ФІНСТРИМ» та громадянином ОСОБА_3 , та Договір від 23.02.2017 року про відступлення права вимоги за договором іпотеки кв. АДРЕСА_2 , укладений між ТОВ «ФІНСТРИМ» та громадянином ОСОБА_3 , - укладені з порушенням частини 3 статті 512, статті 1054, частини 3 статті 1079, частини 2 статті 1083 ЦК України, статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а відтак, є недійсними.

Вказане ґрунтується на правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14ц.

Посилання суду першої інстанції на те, що 13.12.2018 року ОСОБА_1 надав заяву, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Адамець О.І., в якій підтвердив факт отримання ним вимоги про сплату боргу, та погодився на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем ( кредитором) права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , та квартиру АДРЕСА_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, є таким, що не має правого значення для вирішення справи, оскільки вказана заява не стосується предмету спору, та не спростовує факт недійсності оскаржуваних Договорів про відступлення права вимоги за договорами іпотеки.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про скасування рішень про державну реєстрацію права власності та реєстраційних записів про право власності, то колегія суддів вважає їх такими, що підлягають задоволенню, на підставі наступного.

Колегія суддів зазначає, що належними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав (постанови Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 645/3067/19, від 17.08.2022 року № 450/441/19, від 22.08.2022 року у справі № 597/977/21).

Оскільки у даному випадку судом апеляційної інстанції задоволені вимоги про визнання недійсними Договорів про відступлення права вимоги за договором іпотеки щодо спірних квартир, тобто, судом ухвалено рішення по суті спору щодо спірного майна, яке перебуває у володінні фізичної особи, то позовні вимоги про скасування рішення про права власності та реєстраційних записів про право власності, які є похідними від вказаних первісних вимог, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2021 року, та постановлення нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з наведених вище підстав.

Крім того, на підставі ч.1 ст. 141, п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНСТРИМ» та ОСОБА_2 підлягають стягненню, в рівних частках, на користь ОСОБА_1 понесені останнім судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 3 842,50 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2021 року скасувати.

Постановити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНСТРИМ», ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги за договором іпотеки, скасування рішень про державну реєстрацію права власності та реєстраційних записів про право власності - задовольнити.

Визнати недійсним Договір від 23.02.2017 року, укладений між ТОВ «ФІНСТРИМ» та ОСОБА_3 про відступлення права вимоги за договором іпотеки квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм Оленою Володимирівною та зареєстрований у реєстрі за №272.

Визнати недійсним Договір від 23.02.2017 року, укладений між ТОВ «ФІНСТРИМ» та ОСОБА_3 про відступлення права вимоги за договором іпотеки квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм Оленою Володимирівною та зареєстрований в реєстрі за №270.

Скасувати рішення про державну реєстрацію права власності, індексний номер: 35463995 від 31.05.2017 року, яким було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , та запис про право власності 20697094 від 26.05.2017 року.

Скасувати рішення про державну реєстрацію права власності, індексний номер: 35469914 від 31.05.2017 року, яким було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 та запис про право власності 20697625 від 26.05.2017 року.

Стягнути, у рівних частках, з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНСТРИМ» () та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в сумі 3 842,50 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 21 грудня 2022 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе