Справа № 739/1003/22
Провадження № 2-др/739/3/22
08 грудня 2022 року м. Новгород-Сіверський
Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого - судді Чепурка В.В.,
секретарів судового засідання Лукаш Н.Я.,
позивачки ОСОБА_1 ,
представника позивачки ОСОБА_2 ,
представників відповідача Никифоренко Т.В., Йовенка О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Новгород-Сіверський фаховий медичний коледж» Чернігівської обласної ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ОСОБА_1 (далі позивачка), діючи через свого представника ОСОБА_2 , звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за її позовом до Комунального закладу «Новгород-Сіверський фаховий медичний коледж» (далі відповідач) Чернігівської обласної ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 вересня 2022 року по 08 листопада 2022 року.
Заява мотивована тим, що рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 08 листопада 2022 року було частково задоволено її позов до відповідача про поновлення її на роботі, проте вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу після звільнення і до дня ухвалення вказаного рішення залишилася не розглянутою. Відповідно проситься ухвалити додаткове рішення за вказаною вимогою та стягнути на свою користь середній заробіток, який згідно доданого до заяви розрахунку становить 17 776 грн. 22 коп.
Ухвалою суду від 01 грудня 2022 року заяву прийнято до провадження та призначено судовий розгляд.
У судовому засіданні позивачка та її представник заяву підтримали і просили її задовольнити, стягнувши з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 17 776 грн. 22 коп. згідно доданого до заяви розрахунку. Також представник позивачки вказав, що середній заробіток підлягає стягненню незалежно від того чи перебувала позивачка перед незаконним звільненням у відпустці без збереження заробітної плати.
Представники відповідача у судовому засіданні висловилися проти задоволення заяви та ухвалення додаткового рішення про стягнення середнього заробітку, оскільки позивачку було звільнено під час її перебування у відпустці без збереження заробітної плати і відповідно звільнення не призвело до втрати позивачкою заробітку. Також пояснили, що саме січень та лютий 2022 року були останніми перед звільненням повними місяцями роботи позивачки, оскільки після того у їхньому закладі був простій.
Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.
Як встановлено, рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 08 листопада 2022 року було частково задоволено цивільний позов ОСОБА_1 до Комунального закладу «Новгород-Сіверський фаховий медичний коледж» Чернігівської обласної ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Даним рішенням ОСОБА_1 поновлено на посаді чергового по гуртожитку Комунального закладу «Новгород-Сіверський фаховий медичний коледж» Чернігівської обласної ради з 31 серпня 2022 року. При цьому у задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за період перебування у відпустці без збереження заробітної плати з 08 червня по 31 серпня 2022 року відмовлено.
Водночас, зі змісту позовної заяви вбачається, що крім вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на період з 08 червня по 31 серпня 2022 року та поновлення на посаді, вона також містила вимогу про стягнути на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 вересня 2022 року і по дату ухвалення рішення у справі, і дана позовна вимога залишилася невирішеною.
Вирішуючи позовну вимогу про стягнення вказаного середнього заробітку суд враховує наступне.
Так, частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Зі змісту наведеного вище положення вбачається, що законодавець не пов`язує право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням з тим, чи перебуває особа на день звільнення на роботі та виконувала відповідну трудову функцію, або ж у відпустці, зокрема й без збереження заробітної плати.
Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.
Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника.
Таке тлумачення відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, сприяє дотриманню балансу прав і законних інтересів незаконно звільнених працівників, які були позбавлені можливості працювати та отримувати гарантовану на конституційному рівні винагороду за виконану роботу, та стимулює несумлінних роботодавців, які порушили таке конституційне право працівників, у подальшому дотримуватися норм чинного законодавства.
Крім того Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), і сама виплата, відповідно, названа середньою заробітною платою.
З огляду на викладене суд вважає необгрунтованими доводи представників відповідача про відсутність підстав для стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що мотивується останніми перебування позивачки на час звільнення у відпустці без збереження заробітної плати.
Таким чином, оскільки позивачку було незаконно звільнено 31 серпня 2022 року у зв`язку з чим вона поновлена на займаній посаді рішенням суду від 08 листопада 2022 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 01 вересня 2022 року по 08 листопада 2022 року, тобто по день ухвалення судом рішення у даній справі.
Представником позивачки подано розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 вересня 2022 року по 08 листопада 2022 року, який визначено у розмірі 17 776 грн. 22 коп. виходячи з кількості робочих днів у вказаний період 49 днів та середньоденного заробітку позивачки за два повні місяці до дня звільнення, тобто за січень і лютий 2022 року, що становить 362 грн. 78 коп. (а.с. 2).
Вказаний розрахунок складено у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» з урахуванням як кількості робочих днів у період вимушеного прогулу, так і розміру середньоденного заробітку позивачки протягом останніх двох повних місяців роботи перед днем звільнення, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 вересня 2022 року по 08 листопада 2022 року у розмірі 17 776 грн. 22 коп. (49 х 362 грн. 78 коп.). Отже, вказана позовна вимога підлягає задоволенню повністю.
Судові витрати
Позивачку за законом було звільнено від сплати судового збору за поданим нею позовом, зокрема й за вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Оскільки позов в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 вересня 2022 року по 08 листопада 2022 року підлягає задоволенню, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.
На підставі викладеного, керуючись статтями 83, 141, 247, 258-259, 263-268, 273, 352, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за її позовом до Комунального закладу «Новгород-Сіверський фаховий медичний коледж» Чернігівської обласної ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.
Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі №739/1803/22 за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Новгород-Сіверський фаховий медичний коледж» Чернігівської обласної ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Стягнути з Комунального закладу «Новгород-Сіверський фаховий медичний коледж» Чернігівської обласної ради в дохід держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.
Додаткове рішення судунабирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Додаткове рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя В.В. Чепурко
Повне рішення складено 13 грудня 2022 року.