Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1756/22

номер провадження 2/695/896/22

06 грудня 2022 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Ватажок-Сташинської А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Біліченко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Золотоноша справу за позовом ОСОБА_1 , що діє у своїх інтересах, та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (далі позивачі) до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі відповідач) про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулися ОСОБА_1 , що діє у своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 20.10.2022 просятьстягнути з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь:

- ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах, та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , страхове відшкодування у сумі 231 200 грн 00 коп, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у сумі 30341 грн 04 коп, три відсотки річних у сумі 5 472 грн 79 коп, інфляційні втрати у сумі 50 411 грн 16 коп, усього на загальну суму 86 224 грн 99 коп та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15 000 грн 00 коп;

- ОСОБА_3 страхове відшкодування у сумі 14 400 грн 00 коп, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у сумі 1889 грн 75 коп, три відсотки річних у сумі 340 грн 87 коп, інфляційні втрати у сумі 3 139 грн 80 коп, усього на загальну суму 5 370 грн 42 коп, та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 000 грн 00 коп;

- ОСОБА_6 страхове відшкодування у сумі 14 400 грн 00 коп, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у сумі 1889 грн 75 коп, три вiдсотки рiчних у сумі 340 грн 87 коп, інфляційні втрати у сумі3 139 грн 80 коп, усього на загальну суму 5 370 грн 42 коп та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04.06.2021 в с. Ліхоліти, Чорнобаївсього району, Черкаської області водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2107», державний номерний знак НОМЕР_1 , допустив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці. За фактом ДТП було внесено відомості до ЄРДР за № 0000712 за попередньою правовою кваліфікацією ч.2 ст. 286 КК України. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 , пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно з полісом № АР741774 від 04.06.2021. Представник позивачів надіслав на юридичну адресу відповідача повідомлення про настання страхового випадку та звернувся в порядку, визначеному законодавством із заявою на виплату страхового відшкодування. 11 січня 2022 року ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відмовлено у виплаті заявленої суми страхового відшкодування, посилаючись на те, що кримінальне провадження закрито, у зв`язку з відсутністю у діях водія складу кримінально правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто відсутністю вини водія. На думку позивачів, страховиком помилково застосовано принцип вини та деліктне зобов`язання водія перед потерпілими як підставу для звільнення від цивільно-правової відповідальності.

Ухвалою суду від 18.07.2022 відкрито провадження у справі за даним позовом в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання з розгляду справ.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач надав 23.08.2022 до суду відзив, в якому вказав про безпідставність позовних вимог, оскільки ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» керується нормами спеціального законодавства у сфері регулювання правовідносин, що виникають під час дії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів». Сам лише факт того, що водій транспортного засобу ВАЗ 2107 був учасником дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 04.06.2021 в с. Ліхоліти, Чорнобаївнсього району, Черкаської області та в результаті якої було смертельно травмовано ОСОБА_8 не означає його беззаперечну вину в її настанні, оскільки вина у вчиненні кримінального правопорушення підлягає доказуванню в кримінальному провадженні. Необхідною умовою виникнення обов`язку щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілого саме для страховика є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час ДТП, що сталося із участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи). У ході досудового розслідування встановлено, що дана дорожньо-транспортна подія та її наслідки знаходяться у причинному зв`язку з порушенням п. 11.14, 19.1 Правил дорожнього руху України з боку велосипедиста ОСОБА_8 . Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи водій автомобіля ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_1 , повинен був діяти відповідно до пунктів 12.2, 12.6(г) та 12.3. та належним виконанням п.п. 12.3 ПДР України не мав технічної можливості запобігти настанню ДТП шляхом екстреного гальмування. Крім того, ОСОБА_8 рухався на велосипеді типу «Україна» із встановленим бензиновим двигуном без реєстраційного номера, тобто керував джерелом підвищеної небезпеки, оскільки він рухався не внаслідок мускульної сили, а за допомогою бензинового двигуна, тому застосуванню у даній справі підлягає ст. 1188 ЦК України. Також у відзиві вказано, що стягнення страхового відшкодування з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» не може бути та не є можливим, оскільки вина власника транспортного засобу ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», відсутня та не доводиться належними та допустимими доказами.

Ухвалою від 24.10.2022 закрито підготовче засідання з розгляду справи, призначено розгляд справи по суті.

У судове засідання, призначене на 11 год 30 хв 06.12.2022 позивачі не прибули, надавши суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю.

Представник позивача у судове засідання 06.12.2022 також не прибув, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні в режимі відео конференції 24.11.2022 представник позивачів ОСОБА_9 уточнені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю.

Відповідач явку свого представника у судове засідання також не забезпечив, однак правом подання відзиву скористався у повному обсязі, визначивши у ньому свою позицію. При цьому в матеріалах справи наявне заперечення відповідача на письмові пояснення, з якого вбачається, що він не визнає позовних вимог з підстав, викладених у запереченні та просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке

З матеріалів справи судом встановлено та визнається сторонами, що 04.06.2021 сталась дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «ВАЗ 2107», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 , рухаючись с. Ліхоліти, Чорнобаївнсього району, Черкаської області, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 . Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень останній загинув на місці події.

Факт смерті ОСОБА_8 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим виконавчим комітетом Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області 08.06.2021.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 202 від 07.06.2021, виданого на ім`я померлого ОСОБА_8 , причиною смерті зазначено сполучену травму голови, тулубу, тазу та кінцівок, отриманих в результаті зіткнення з легковим автомобілем.

Відповідальність водія транспортного засобу автомобіля марки «ВАЗ 2107», державний номерний знак НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно з полісом №АР741774 у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Постановою слідчого Головного управління Національної поліції в Черкаської області про закриття кримінального провадження від 30.09.2021, кримінальне провадження внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000712 від 05.06.2021 закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 КК України.

Згідно з свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 , виданого повторно Чорнобаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), 10.06.1995 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрували шлюб, про що здійснено відповідний актовий запис № 2. Після державної реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на « ОСОБА_11 ».

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 від 17.01.1996, виданого виконкомом Новоукраїнської сільської Ради народних депутатів Чорнобаївського району Черкаської області, ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_4 , батьками зазначено ОСОБА_8 та ОСОБА_1 .

Згідно з свідоцтвом про народження серія НОМЕР_5 від 03.04.2015, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чорнобаївського районного управління юстиції у Черкаській області, ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_3 , батьками зазначено ОСОБА_8 та ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_6 від 15.03.2007, виданого Іркліївською сільською радою, Чорнобаївського району, Черкаської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_2 , батьками зазначено ОСОБА_8 та ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою №1378 від 16.08.2021, виданою виконавчим комітетом Іркліївської сільської ради, Золотоніського району, Черкаської області, ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним були зареєстровані: дружина ОСОБА_1 , 1976 року народження, дочки ОСОБА_3 , 1997 року народження, ОСОБА_2 , 2007 року народження та син ОСОБА_4 , 1996 року народження.

18 серпня 2021 року представник ОСОБА_1 по довіреності ОСОБА_12 , на підставі вимог ст. 27.2, п. 27.3, ст.ст. 27, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», скерував на адресу ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» заяву про виплату ОСОБА_1 , як дружині потерпілого, страхового відшкодування, загальна сума вимоги за моральну шкоду заподіяну смертю ОСОБА_8 складає 18 000 грн, та для доньки потерпілого ОСОБА_2 (законним представником якої є ОСОБА_1 ) моральної шкоди в сумі 18 000 грн, та витрат на утримання в сумі 216 000 грн.

У відповідь 30.08.2021 представник ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» надіслав листа, у якому зазначив про необхідність доручення свідоцтва про народження ОСОБА_8 , копії лікарської довідки про смерть та копії довідки про причину смерті, копії про одруження ОСОБА_8 , копії свідоцтва про смерть батьків ОСОБА_8 або їх заяви про отримання або відмови від отримання своєї частки моральної шкоди з обов`язковим наданням копії паспорту та ідентифікаційного коду, довідки про склад сім`ї ОСОБА_8 та витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У подальшому 10.09.2021 представником позивача на адресу страхової компанії ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було надіслано заяву про долучення документів із долученою інформацією про склад сім`ї потерпілого та відомості про те, що ОСОБА_8 на день смерті перебував у шлюбі із ОСОБА_1 . Та 16.09.2021 відповідно, заяву із долученням копії свідоцтва про народження ОСОБА_8 , копії лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_8 № 202 від 07.06.2021, копії свідоцтва про смерть ОСОБА_13 , копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_8 та ОСОБА_10 та витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №№0000712 від 05.06.2021.

ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 23.09.2021 та 24.09.2021 надіслало листи ТОВ «Юридична компанія «ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ ПОЛІС» у яких зазначило про необхідність долучення до заяви про виплату страхового відшкодування від 18.08.2021 свідоцтва про народження ОСОБА_8 , копії свідоцтва про смерть батьків ОСОБА_8 або їх заяви про отримання або відмови від отримання своєї частки моральної шкоди з обов`язковим наданням копії паспорту та ідентифікаційного коду, витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, свідоцтва про шлюб ОСОБА_13 з ОСОБА_14 , копії свідоцтва про смерть ОСОБА_14 або його заяву про отримання або відмови від отримання своєї частки моральної шкоди з обов`язковим наданням копії паспорту та ідентифікаційного коду.

11 жовтня 2021 року представником позивача на адресу страхової компанії ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було надіслано заяву про долучення документів із долученням інформації про склад сім`ї потерпілої ОСОБА_8

ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 13.10.2021 та 20.10.2021 надіслало листи ТОВ «Юридична компанія «ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ ПОЛІС», у якому зазначив про необхідність доручення до заяви про виплату страхового відшкодування від 18.08.2021 свідоцтва про шлюб ОСОБА_13 з ОСОБА_14 , копії свідоцтва про смерть ОСОБА_14 або його заяву про отримання або відмови від отримання своєї частки моральної шкоди з обов`язковим наданням копії паспорту та ідентифікаційного коду, рішення суду щодо визнання водія забезпеченого транспортного засобу винною особою у скоєнні ДТП, свідоцтва про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про отримання або відмови від отримання своєї частки моральної шкоди з обов`язковим наданням копії паспорту та ідентифікаційного коду.

24 листопада 2021 року представником позивача на адресу страхової компанії ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було надіслано заяву про долучення документів із дорученням копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , довіреності ОСОБА_3 від 17.11.2021.

ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 03.12.2021 надіслало лист ТОВ «Юридична компанія «ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ ПОЛІС» у якому зазначив про необхідність дорученнядо заяви про виплату страхового відшкодування від 18.08.2021 свідоцтва про шлюб ОСОБА_13 з ОСОБА_14 , копії свідоцтва про смерть ОСОБА_14 або його заяву про отримання або відмови від отримання своєї частки моральної шкоди з обов`язковим наданням копії паспорту та ідентифікаційного коду, довіреності на представлення інтересів ОСОБА_1 , як законного представника неповнолітньої ОСОБА_2 або банківські реквізити ОСОБА_1 , та рішення суду щодо визнання водія забезпеченого транспортного засобу винною особою у скоєнні ДТП.

У подальшому 13.12.2021 та 28.12.2021 представником позивача на адресу страхової компанії ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було надіслано заяви про долучення документів із долученою відповіддю Відділу ДРАЦС у Черкаській області УДР ЦМУ МЮ (м.Київ) від 13.12.2021 та довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 21.12.2021 за №2300-0213-6/77687.Та 10.01.2022 відповідно, заяву про долученняпостанови старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Черкаській області про закриття кримінального провадження від 30.09.2021 з досудовою вимогою про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на загальну суму 259 200 грн 00 коп.

11 січня 2022 року листом № 233 ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» повідомило представника ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про те, що згідно з матеріалами страхової справи у діях ОСОБА_7 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходилися у причинному зв`язку з виникненням ДТП 04.06.2021 не вбачається, крім того, кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000712 закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія забезпеченого транспортного засобу, ОСОБА_7 , ознак кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, тому ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» не визнає майнові вимоги заявників, відтак, відсутні законні підстави для здійснення виплат.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно зі ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Така підстава є юридичним фактом. Отже, завдання шкоди є підставою виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтва, ушкодження здоров`я або смерті фізичної особи.

Так, особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю ОСОБА_8 є: дружина ОСОБА_1 та діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , які є позивачами у даній справі, що підтверджується також матеріалами справи.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до ст. 5 Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону).

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Згідно з п.п. 27.1-27.3 ст. 27 Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Згідно з п. 35.1 ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Відповідно до п. 35.2. вказаного Закону до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

У відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:-у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; -у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання вищевказаних вимог Закону, позивачі, в особі представника ОСОБА_12 , 18.08.2021 направили до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 04.06.2021 із доданими документами, що підтверджують факт настання страхового випадку та заяви про виплату страхового відшкодування.

Як встановлено судом, на даний час відповідач не виконав покладений на нього Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок і по страховому випадку прийняв рішення про невиплату позивачам страхового відшкодування моральної шкоди протягом 90 днів від дати одержання всіх документів, які визначені ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і, як вбачається з позиції відповідача, що висловлена у відзиві на позовну заяву, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» заперечує проводити будь-які страхові виплати, оскільки згідно ст. 36.2 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вину ОСОБА_7 у скоєному ДТП не встановлено.

Однак, суд критично оцінює зазначене твердження відповідача виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 8 постанови від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої ч.2 ст. 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила ст. 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 та 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Таким чином, зазначена ДТП є страховим випадком і заподіяна позивачам, як дружині та дітям загиблого шкода підлягає відшкодуванню, і такий обов`язок покладається на страховика.

Наведений правовий висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року № 447/2222/20.

Верховний Суд України у постанові від 03.12.2014 у справі №6-183цс14 вказав, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Також, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Наведений правовий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 28.03.2018 у справі №204/3783/16-ц.

Докази того, що ДТП сталася внаслідок умислу потерпілої особи ОСОБА_8 або ж непереборної сили, сторони суду не назвали та не надали.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому, відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для незадоволення вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Такої правової позиції дійшов у постанові Верховний Суд у справі № 242/1930/21 від 16.02.2022.

Також, слід зауважити, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у ст. 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Таким чином, за встановлених обставин справи, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», як страховик є зобов`язальним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, страховик набуває права зворотної вимоги до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Суд вважає, що в даному випадку, рішення відповідача про відмову у відшкодуванні шкоди суперечить вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та порушує право позивачів на отримання страхового відшкодування.

Щодо позовних вимог в частині стягнення із ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, суд зазначає про таке.

Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.ст. 610, 611 ЦК України). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення, невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно із ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до ст. 36.5. Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Положеннями ст. 536 ЦК України визначено, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-дійшла висновку, що «у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

У постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Аналогічні правові висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 442/6904/15-ц (провадження № 61-5767св18), від 06.06.2018 у справі № 643/18363/15-ц (провадження № 61-5617св18), від 13.06.2018 у справі № 464/7689/15-ц (провадження № 61-11118св18), від 20.06.2018 у справі № 607/1373/16-ц (провадження № 61-9587св18), від 17.10.2018 у справі № 526/1293/14-ц (провадження № 61-20867св18, від 19.06.2019 у справі № 2-438/129 (провадження № 61-19588св18).

Зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Суд, здійснивши перевірку правильності проведеного представником позивачів ОСОБА_9 розрахунку пені, 3% річних, інфляційних втрат, встановив, що сума нарахованих пені, 3 % річних, інфляційних втрат, є арифметично правильною, боргові періоди визначені вірно, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню та стягненню з відповідача.

Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що належить задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає про таке.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи, що позов задоволено повністю, а позивачі відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у сумі 3 569 грн 66 коп.

Керуючись ст. 89, 141, 229, 247, 263, 264, 354, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 ),що діє у своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 ), ОСОБА_4 АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_9 ) до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44,ідентифікаційний код 24175269) про стягнення страхового відшкодування задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 ,яка діє у своїх інтересах, та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страхове відшкодування у сумі 231 200 (двiстi тридцять одна тисяча двісті) грн 00 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка діє у своїх інтересах, та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у сумі 30 341 (тридцять тисяч триста сорок одна) грн 04 коп, три відсотки річних у сумі 5 472 (п`ять тисяч чотириста сімдесят дві) грн 79 коп, інфляційні втрати у сумі 50 411 (п`ятдесят тисяч чотириста одинадцять) грн 16 коп, усього на загальну суму 86 224 (вісімдесят шість тисяч двісті двадцять чотири) грн 99 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у сумі 14 400 (чотирнадцять тисяч чотириста) грн 00 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_3 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у сумі 1 889 (одна тисяча вісімсот вісімдесят дев`ять) грн 75 коп, три відсотки річних у сумі 340 (триста сорок) грн 87 коп, інфляційні втрати у сумі 3 139 (три тисячі сто тридцять дев`ять) грн 80 коп, усього на загальну суму 5 370 (п`ять тисяч триста сімдесят) грн 42 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_6 страхове відшкодування у сумі 14 400 (чотирнадцять тисяч чотириста) грн 00 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_6 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у сумі 1 889 (одна тисяча вiсiмсот вісімдесят дев`ять) грн 75 коп, три вiдсотки рiчних у сумі 340 (триста сорок) грн 87 коп, інфляційні втрати у сумі 3 139 (три тисячі сто тридцять дев`ять) грн 80 коп, усього на загальну суму 5 370 (п`ять тисяч триста сімдесят) грн 42 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»на користь держави судовий збір у сумі 3 569 (три тисячі п`ятсот шістдесят дев`ять) грн 66 коп.

Допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст. 354-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська