РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2022 року

м. Рівне

Справа № 725/172/21

Провадження № 22-ц/4815/233/22

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 08 червня 2021 poкy у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 березня 2021 року, матеріали справи надіслано за підсудністю до Рівненського районного суду Рівненської області.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 08 червня 2021 poкy, матеріали справи надіслано за підсудністю до Першотравневого районного суду м. Чернівці.

Не погоджуючись ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 08 червня 2021 poкy, представник відповідача звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідач фактично проживає в АДРЕСА_1 , а частина належного спадкового майна ОСОБА_1 знаходиться та зареєстроване у місті Рівне. Виходячи з вищевикладеного вважає за правильне застосувати ч. 3 ст. 30 ЦПК України, згідно якої, позови кредиторів спадкодавця, що подаються до прийняття спадщини спадкоємцями, пред`являються за місцезнаходженням спадкового майна або основної його частини.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Ухвалюючи рішення про передачу справи на розгляд до Першотравневого районного суду м. Чернівці, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки 28 серпня 2020 року ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , про що зазначила в своїй заяві, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи, з позовом позивач звернувся 14 січня 2021 року, тобто після прийняття спадщини спадкоємцем, то вимоги ч.3 ст.30 ЦПК України, яка встановлює правила виключної підсудності, зокрема те, що позови кредиторів спадкодавця, що подаються до прийняття спадщини спадкоємцями, пред`являються за місцезнаходженням спадкового майна або основної його частини, застосувати неможливо.

Приймаючи рішення про направлення справи за підсудністю до Рівненського районного суду, дана обставина врахована судом не була.

Більше того, з матеріалів справи чітко вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована в м. Чернівці, є єдиним спадкоємцем після смерті чоловіка - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , доказів того що спадкове майно або його частина, знаходиться в Рівненському району немає, тому відсутні підстави для розгляду справи Рівненським районним судом Рівненської області.

Суд враховував, що відповідно до ст.32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Однак судом враховується і норма ч.1 ст.378 ЦПК України, згідно якої судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній i додатково поданими доказами та перевіряє законність i обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини i основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року, кожен при вирішенні cпopy, щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на справедливий i публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним i безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 3 статті 30 ЦПК України закріплено, що позови кредиторів спадкодавця, що подаються до прийняття спадщини спадкоємцями, пред`являються за місцезнаходженням спадкового майна або основної його частини.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , а 28 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округа Сохацького І.С. з заявою про прийняття спадщини. 14 січня 2021 року до Першотравневого районного суду м. Чернівців надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС в м. Чернівці відповідач зареєстрована в АДРЕСА_2 (а.с. 34)

Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2019 року по справі №676/1868/19 вказав, що не може погодитися також і з висновками апеляційного суду щодо визначення підсудності у цій справі за частиною третьою статті 30 ЦПК України - за місцезнаходженням спадкового майна, оскільки в таких справах застосовуються правила виключної підсудності лише у разі подання позову до спадкоємців, які ще не прийняли спадщину. Матеріали справи свідчать про прийняття відповідачами спадщини.

Тобто, при застосування норми ч. 3 ст. 30 ЦПК України, потрібно враховувати не тільки розташування майна, а й факт прийняття спадщини.

Спір у цій справі виник у зв`язку з невиконанням зобов`язань, які виникли з договорів позики, укладених між позивачами та спадкодавцем, правонаступником якого є відповідач у справі.

Відповідач прийняла спадщину до моменту звернення з позовом, тому позов про стягнення заборгованості за договорами позики має розглядатися за правилами територіальної підсудності, тобто за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача, а не за місцем знаходження успадкованого майна.

Водночас положення ст. 32 ЦПК України закріплюють, що спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

За приписами ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Отже, аналіз вказаних норм процесуального закону дає підстави вважати, що безумовною підставою для скасування судового рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю являється прийняття судом рішення з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), у разі пред`явлення учасником справи під час розгляду справи в суді першої інстанції заяв про непідсудність справи.

Враховуючи відсутність дискреційних повноважень місцевого суду, якому направлена справа за підсудністю; чинність ухвали Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 березня 2021 року та відсутність заперечень сторони позивача, слід дійти висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали.

Враховуючи викладене та кepyючиcь ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 08 червня 2021 poкy скасувати.

Повернути справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики до Рівненського районного суду Рівненської області для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Боймиструк С.В.

Судді Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.