Справа № 305/1730/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 квітня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т.Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Мацунича М. В.,

за участі секретарки судового засідання Бочко Л. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Кульчицький Олександр Сергійович, до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення невиплаченого страхового відшкодування, за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2020 року, ухвалене суддею Марусяк М. О.,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Кульчицький О.С., звернулася до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) про стягнення невиплаченого страхового відшкодування.

Позов обґрунтувала тим, що 02.06.2018 ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Форд-Фокус», номерний знак Чехії НОМЕР_1 , не впорався з керуванням, виїхав на праве узбіччя дороги та перекинувся на дах. У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_3 помер на місці.

12 червня 2020 року через свого представника вона звернулася до МТСБУ з заявою про виплату їй страхового відшкодування у загальному розмірі 58 338 грн, у тому числі відшкодування витрат, понесених на поховання і встановлення надгробного пам`ятника у сумі 36 000 грн, які підтверджуються товарним чеком від 26.07.2019.

Однак 08.07.2020 ТОВ «ЮК «Відшкодування» отримало від МТСБУ листа про необхідність їй надати фіскальний чек або розрахункову квитанцію, що підтверджують понесені нею витрати на поховання і спорудження надгробного пам`ятника. Свою відмову МТСБУ мотивувало тим, що наданий товарний чек не підтверджує понесені нею витрати на поховання та встановлення пам`ятника, оскільки такий не належить до розрахункових документів.

Уважала цю відмову відповідача безпідставною і необґрунтованою, оскільки наданий нею товарний чек є розрахунковим документом та підтверджує факт продажу їй товару (наданої послуги), а відтак вимога МТСБУ надати фіскальний чек, квитанцію чи будь-який інший документ є незаконною.

Посилаючись на наведені вище обставини просила стягнути з МТСБУ на її користь невиплачене страхове відшкодування у розмірі 36 000 грн, а також покласти на відповідача понесені у справі судові витрати.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 14.12.2020 зазначений позов задоволено. Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 невиплачене страхове відшкодування у розмірі 36 000 гривень. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням місцевого суду МТСБУ подало на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості через порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невірне установлення обставин, які мають значення для справи.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції помилково взято до уваги надані позивачкою товарний чек № 37 від 26.07.2019 на суму 36 000 грн і накладну № 146 від 26.07.2019, які буцімто свідчать про понесення ОСОБА_1 витрат на поховання і встановлення надгробного пам`ятника, оскільки ці документи належним чином не підтверджують оплату позивачкою коштів фізичній особі-підприємцю за надані послуги, як це регламентовано Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та «Положенням про форму та зміст розрахункових документів», затверджених наказом Мінфіну України № 13 від 21.01.2016.

Зазначав апелянт і те, що послуги у сфері поховання не відносяться до переліку послуг за якими реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються, а тому в даному випадку на підтвердження понесених позивачкою витрат має бути установленої форми розрахунковий документ.

З огляду на викладені вище обставини МТСБУ просило оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, а також розподілити понесені у справі судові витрати.

У відзиві на апеляційну скаргу МТСБУ представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Кульчицький О.С. посилався на її безпідставність та надуманість, просив у задоволенні такої відмовити, а оскаржене рішення місцевого суду залишити без змін.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції представниця позивачки ОСОБА_1 - адвокатеса Макух А.В. щодо задоволення апеляційної скарги заперечила з підстав наведених у відзиві на неї, просила таку залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду - без змін.

Представник апелянта (відповідача) МТСБУ у судове засідання не з`явився повторно, хоча про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому його неявка, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представниці позивачки, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що відповідно до постанови прокурора Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури Грапенюка В.М. про закриття кримінального провадження від 25.01.2019, кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000454 від 02.06.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку зі смертю підозрюваного ОСОБА_2 .

Зі змісту цієї постанови вбачається, що під час досудового розслідування встановлено, що 02.06.2018 приблизно о 02:50 год водій ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «Форд-Фокус», номерний знак Чехії НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Грушевського у смт. Великий Бичків Рахівського району Закарпатської області, на порушення вимог пунктів 2.3(б), 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху не впорався з керуванням та виїхав на праве узбіччя дороги, після чого перекинувся на дах. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир керованого ним автомобіля ОСОБА_3 помер на місці. Органом досудового розслідування ці дії ОСОБА_2 були кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого (а.с.12-15).

У матеріалах цієї справи є відсутні відомості, що на час зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль під керуванням ОСОБА_2 був застрахований та був оформлений відповідний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Позивачка ОСОБА_1 є матір`ю померлого в ДТП пасажира ОСОБА_3 , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 17.08.2001 та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 15.01.2009 (а.с.9, 10).

12 червня 2020 року позивачка ОСОБА_1 , через свого представника генерального директора ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» Кульчицького О.С., звернулася до МТСБУ з заявою про виплату їй страхового відшкодування внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди і смертю сина ОСОБА_3 у загальному розмірі 58 338 гривень, з яких: 36 000 грн витрат на поховання і встановлення надгробного пам`ятника; 22 338 грн завданої моральної шкоди. На обґрунтування своїх вимог щодо витрат на поховання і спорудження надгробного пам`ятника до цієї заяви було додано, зокрема товарний чек № 37 від 26.07.2019 та накладну № 156 від 26.07.2019, які видані фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (а.с.7, 8, 17, 18).

Як убачається із заміненого 10.03.2010 Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В03, то ОСОБА_4 з 17.12.2001 зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.19, 20). При цьому починаючи з 01.01.2012 ФОП ОСОБА_4 обрано ставку єдиного оподаткування, другої групи, види діяльності: різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю; неспеціалізована оптова торгівля; надання в оренду вантажних автомобілів. Це підтверджується випискою з електронного кабінету платника єдиного податку ДПС України (а.с.94).

Листом від 08.07.2020 за № 3.1-02/20117 МТСБУ відмовило позивачці ОСОБА_1 у виплаті відшкодування витрат понесених на поховання та спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 36 000 грн, оскільки наданий товарний чек належним чином не підтверджує понесення нею цих витрат, а тому їй необхідно надати фіскальний касовий чек або розрахункову квитанцію, що відповідають наказу Мінфіну України № 13 від 21.01.2016 «Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів» та «Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми № ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок)» (а.с.16).

Отже, з листа МТСБУ від 08.07.2020 за № 3.1-02/20117 та з матеріалів цієї справи вбачається, що саме право позивачки на страхове відшкодування понесених нею витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника сину ОСОБА_3 , їх розмір, своєчасність звернення до МТСБУ про страхове відшкодування, відповідачем не оспорюється. Не є предметом спору в даній справі і страхове відшкодування чи не відшкодування ОСОБА_1 22 338 грн моральної шкоди, завданої смертю її сина ОСОБА_3 .. Відтак зазначені обставини апеляційним судом не перевіряються.

Предметом спору в цій справі є лише належне чи неналежне підтвердження позивачкою перед відповідачем понесених нею витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і надалі в редакції цього Закону чинного на час виникнення спірних правовідносин), то МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема в разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

За положеннями пункту 27.4 ст. 27 вказаного Закону МТСБУ здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання МТСБУ документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть.

Приписами ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (тут і далі в редакції Закону чинного станом на 26.07.2019) передбачалось, що розрахункова операція - це, зокрема приймання від покупця готівкових коштів за місцем реалізації товарів (послуг); розрахунковий документ - це документ установленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований в установленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну

Пунктами 2, 15 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» регламентувалось, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: - видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції; - надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Порушення цього правила тягне за собою відповідальність, передбачену зазначеним законом, але не може бути підставою для застосування до порушника адміністративних чи фінансових санкцій, передбачених законодавством з питань оподаткування.

Як убачається зі змісту пункту 7 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, талоном або іншим документом.

Реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (окрім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення) (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій (пункт 6 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»).

Отже, враховуючи наведені вище норми законодавства, колегія суддів констатує, що законодавчо чітко визначено випадки звільнення продавця від обов`язкового надання покупцеві складених за встановленою формою фіскальних чеків, надрукованих реєстратором розрахункових операцій (РРО) або розрахункових квитанцій, у тому числі заповнених уручну. Оформлення розрахункових операцій із використанням товарних чеків у випадках, передбачених Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (звільнення від застосування РРО), є правомірним. При цьому застосовувати товарні чеки можна не лише щодо розрахунків за товари (як свідчить його назва), але і за роботи чи послуги.

Якщо форми та зміст фіскального чека, розрахункової квитанції та інших розрахункових документів, надання яких покупцю є обов`язковим, передбачені Положенням про форму та зміст розрахункових документів, затверджених наказом Мінфіну України від 21.01.2016 № 13, то типова форма та зміст товарного чека законодавчо досі не визначена, а відтак суб`єкти господарювання можуть видавати товарні чеки довільної форми.

На переконання колегії суддів є голослівними доводи апелянта про те, що у даному випадку, виданий суб`єктом господарювання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (як платником єдиного оподаткування, другої групи, звільненого від застосування РРО, з одним із видів діяльності якого є саме різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю) товарний чек не є належним розрахунковим документом, оскільки видача такого у довільній формі передбачена законодавством.

Зважаючи на те, що товарний чек № 37 від 26.07.2019, у тому числі разом із накладною № 156 від 26.07.2019, підтверджують проведену між позивачкою та ФОП ОСОБА_4 розрахункову операцію та свідчать про укладення між ними споживчого договору, а тому відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування з підстав не надання ОСОБА_1 фіскального касового чеку або розрахункової квитанції не може вважатись правомірною.

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене апеляційний суд доходить висновку, що позивачка довела належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами свої вимоги, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», заява № 4909/04, рішення ЄСПЛ від 10.02.2010, § 58).

Недоліки вирішення місцевим судом даного спору носять характер формальних міркувань та не впливають на правильність і справедливість ухваленого судом першої інстанції рішення.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржене рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, апеляційний суд не вбачає.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 261,20 грн (а.с.60) слід покласти на апелянта-відповідача МТСБУ.

Керуючись статтями 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 5 травня 2022 року.

Суддя-доповідачка

Судді