Справа № 638/9358/21
Провадження № 2/638/61/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2022 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді Штих Т.В.

за участі секретаря Зайченка Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Департамент реєстрації Харківської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії про надання дозволу на зняття з реєстраційного обліку малолітньої дитини без згоди батька, -

встановив:

Представник ОСОБА_1 , яка дії в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_3 , - адвокат Сєришевої О.С. звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить суд надати дозвіл на зняття з реєстраційного обліку (місця проживання) малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , без згоди батька ОСОБА_2 ..

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що 03.08.2012 між нею та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, від якого мають спільну малолітню дочку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка постійно проживає разом з позивачкою у Ізраїлі та перебуває на її повному утриманні. 01.06.2017 рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова вищезазначений шлюб розірвано. У серпні 2017 року позивачка разом зі своїми дітьми: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 переїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю. Позивачці на підставі договору купівлі-продажу на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , у якій зареєстрована малолітня ОСОБА_3 . Позивачка просить надати дозвіл на зняття з реєстраційного обліку малолітньої дитини ОСОБА_3 з метою продажу вищезазначеної квартири.

Відповідачем ОСОБА_2 надано відзив на позовну заяву, в якій він повністю заперечує проти позовної заяви. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що у разі задоволення позову, малолітня ОСОБА_3 залишиться без місця проживання та житла у м. Харкові. Відповідач зазначає, що ним було надано дозвіл на отримання громадянства Ізраїлю донькою та постійне місце проживання разом з матір`ю в Ізраїлі було зумовлено тим, що при наданні такого дозволу малолітня ОСОБА_3 не втрачає громадянства, прав та гарантій, наданих законодавством країни для громадян України. Крім того вважає, що зняття з реєстрації місця проживання його дочки ОСОБА_3 надасть позивачці можливість чинити відповідачу та родичам дитини перешкоди у спілкуванні.

Позивачкою надано відповідь на відзив, в якій вона не підтримує заперечення відповідача та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання з`явився відповідач та представник відповідача.

Інші учасники у судове засідання не з`явилися. Від представника позивачки надійшло клопотання про перенесення розгляду справи. Суд вважає заяву невмотивованою.

В судовому засіданні відповідач проти позову заперечував, просив відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, заслухавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано Висновок №484 від 07.09.2021 про недоцільність зняття малолітньої ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 . У документі зазначається, що зняття дитини з реєстраційного обліку за зареєстрованим місцем проживання порушує охоронювані законом права та інтереси дитини, суперечить її інтересам та може призвести до звуження обсягу існуючих майнових прав. Крім того зазначено, що матір малолітньої ОСОБА_3 не надала до позовної заяви доказів про те, що в Ізраїлі нею створені умови для належного проживання дитини.

Суд погоджується з твердженнями, викладеними у Висновку №484 від 07.09.2021.

Так, ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.

Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

Крім того, відповідно до частини 3 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно із ч. 1 ст. 242 ЦК України, батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Статтею 161 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 р. №265 (далі -Порядок), визначає механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів.

В п.3. Порядку встановлено, що декларування/реєстрація місця проживання (перебування), зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), зміна місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) особи здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради.

Відповідно до п.4. Порядку, особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

У разі коли особа не є власником (співвласником) житла, за адресою якого декларується місце її проживання, декларування місця проживання особи здійснюється за згодою власника (співвласників) житла, уповноваженої особи житла, яка підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису та відображається в декларації під час її формування. Згода власника (співвласників) житла не вимагається у разі декларування місця проживання дітей віком до 18 років за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання їх батьків або інших законних представників чи одного з них. (п.11 Порядку).

В п.16. Порядку встановлено, що місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини.

Відповідно до п.17. Порядку, згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку.

В п. 33. Порядку встановлено, що подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

В п. 65. Порядку встановлено, що зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання дитини віком до 14 років підтверджується електронними підписами батьків, що базуються на кваліфікованих сертифікатах електронних підписів, у разі подання заяви в електронній формі або за письмовою згодою другого з батьків, що надається у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

В ст.14 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових та службових осіб з питань свободи пересування, вільного вибору місця проживання можуть бути оскаржені в установленому законом порядку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, тобто не будь-яким чином, а способом, встановленим договором або законом.

Згідно із ст.76,77,78 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Як зазначено у статті 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20 листопада 1989 року № 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 вказаного Закону Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

У випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Зі змісту наведених положень законодавства, дозвіл на зняття з реєстрації та реєстрацію місця проживання малолітньої дитини надають її батьки.

Таким чином до повноважень суду не відноситься ухвалення рішення про надання дозволу на зняття з реєстрації та реєстрацію місця проживання малолітньої дитини замість її батьків. (ст.16 ЦК України).

А тому суд вважає неефективним обраний позивачем спосіб захисту інтересів малолітньої дитини для забезпечення її права користування житловим приміщенням, права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні шляхом надання судом дозволу на зняття її із зареєстрованого місця проживання та реєстрацію місця проживання малолітньої дитини замість батька.

Аналіз Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Порядку дозволяє зробити висновки, що суд не є органом, який має право знімати фізичну особу із зареєстрованого місця реєстрації чи реєструвати місце проживання особи. Таким органом є відповідний орган реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради. А суд не має права перебирати на себе повноваження інших органів держави чи місцевого самоврядування.

Крім того, варто відзначити, що стороною позивача не доведено, що батько дитини безпідставно, з власних міркувань не надає дозволу на зняття з реєстрації малолітньої доньки, а тому доводи сторони позивача в цій частині є також недоведеними.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги недоведеність позовних вимог, та прийняття відповідачем рішення про відмову у знятті з реєстраційного обліку малолітньої дитини в межах наданих повноважень та із дотримання встановлених законом вимог, суд вважає позов безпідставним та недоведеним, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Керуючись ст.ст. 16, 29, 242 ЦК України, ст.ст. 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Департамент реєстрації Харківської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії про надання дозволу на зняття з реєстраційного обліку малолітньої дитини без згоди батька - залишити без задоволення.

Судові витрати вважати сплаченими позивачкою.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення складений 22 грудня 2022 року.

Суддя: Т.В. ШТИХ.