Справа № 761/5931/22
Провадження № 2/761/8112/2022
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2022 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Романишеної І.П.,

за участю секретаря Решти Д.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Візора Р.Я. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Київській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовною заявою про зобов`язання відповідача врахувати попередній стаж роботи позивача в комунальних засобах масової інформації, який надає право на одержання щомісячних доплат до посадового окладу за вислугу років, здійснити перерахунок та сплатити доплати до посадового окладу за вислугу років за період часу з 27 травня 2019 року по 31 грудня 2020 року.

Ухвалою суду від 10.05.2022 року було відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 21.11.2022 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено цивільну справу до розгляду по суті.

12.12.2022 року до суду надійшло клопотання від представника позивача стосовно закриття провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, та направити справу за належному юрисдикцією до Окружного адміністративного суду м.Києва.

Учасники судового засідання підтримали заявлене клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку з тим, що дана справа підлягає розглядається в порядку адміністративного судочинства.

Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що клопотання представника позивача підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч.1 ст.19 ЦПК України).

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Так, визначальним критерієм віднесення справи до справ цивільної юрисдикції є наявність приватно-правового інтересу у сфері цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.

В той час, як критерієм визначення справи до адміністративної юрисдикції є наявність стороною у справі суб`єкта владних повноважень та виконання ним у спірних відносинах управлінських функцій.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Статтею 5 КАС передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5)встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно з п.2 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п.17 ч.1 ст.4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Проходження публічної служби - це процес діяльності особи на посадах, які вона обіймає, починаючи від моменту призначення на відповідну посаду та завершуючи припиненням публічної служби, із сукупністю всіх обставин і фактів, які супроводжують таку діяльність. Оскільки така професійна діяльність нерозривно пов`язана з отриманням оплати (винагороди) за роботу, яку особа виконує на відповідній посаді, то правовідносини, пов`язані з нарахуваннями, виплатами, утриманнями, компенсаціями, перерахунками заробітної плати, компенсацій, грошової допомоги під час виконання такою особою своїх посадових обов`язків, є одним з елементів проходження публічної служби, а під час звільнення з публічної служби - одним з елементів припинення такої служби.

Відповідно до ч.1, 2 ст.1 Закону України «Про державну службу», державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Як убачається з матеріалів справи, предметом позову є те, що позивачу не було зараховано до стажу державної служби попередній стаж роботи в комунальних засобах масової інформації в порушення норми ст.12 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації», що впливає наразі на розмір загального стажу позивача на держслужбі, а також здійснення позивачу відповідних виплат, зокрема надбавок, а також надання додаткових днів відпустки.

Як убачається з матеріалів справи, позивач з 27.05.2019 працює в ГУ Держпраці Київської області на посаді головного спеціаліста, дана категорія посади в державному органі відноситься до державної служби, що є різновидом публічної служби. Таким чином, даний спір між органом державної влади, як суб`єктом владних повноважень, що здійснює по відношенню до позивача владні управлінські функції та фізичною особою, яка має спеціальний статус державного службовця та пов`язаний з проходженням публічної служби, відтак, є публічно-правовим і має розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17.10.2018 року у справі №661/3699/16-ц, яка згідно ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватися судом при виборі і застосуванні відповідної норми права до спірних правовідносин, відповідно до якої вимога позивача, яка є пов`язаною з проходженням особою публічної служби та звільненням з цієї служби, має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Згідно п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Аналіз змісту вищезазначеної правової норми свідчить про те, що суд першої інстанції позбавлений процесуального права направляти справи на розгляд до належного суду іншої юрисдикції, оскільки таким правом наділені виключно суди апеляційної та касаційної інстанції, які приймають постанову про закриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що провадження по справі підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, з роз`ясненням позивачу права на звернення до належного адміністративного суду з дотриманням вимог законодавства.

Керуючись ст.ст. 4, ст.255, 258-261, 263-265, 354 ЦПК,

У Х В А Л И В:

Клопотання представника - задовольнити частково.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Київській області про зобов`язання вчинити певні дії, - закрити.

Роз`яснити учасникам справи, що зазначена справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Роз`яснити, що відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

В іншій частині клопотання залишити без задоволення.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 15.12.2022 року.

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА