Єдиний унікальний номер: 448/1555/21
Провадження № 2/448/128/22
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(повний текст)

31.05.2022 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Юрія БІЛОУСА,

за участю секретаря судового засідання Ірини РОМАНЧЕНКО,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

суть спору: відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

учасники справи:

сторона позивача:

позивачка ОСОБА_1 , не з`явилась,

її представник-адвокат Роман ЗАСТАВНИЙ (ордер серії ВС №1139022),

сторона відповідача:

відповідач ОСОБА_2 ,

його представник-адвокат Олександр ТИМОЩУК (ордер серії ВС №1121439),

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

в с т а н о в и в:

І. Короткий виклад обставин справи:

Адвокат Ієговська А., звернулась в інтересах громадянки ОСОБА_3 (надалі Позивачка) до суду із позову до громадянина ОСОБА_4 (надалі Відповідач) про відшкодування шкоди, заподіяної смертю батька ОСОБА_5 , в розмірі 150 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 13.10.2020 року близько 20 год. 12 хв. по вул.Ярослава Мудрого, поблизу буд.116, що у м.Мостиська, Яворівського Львівської області, водій автомобіля «Volkswagen Transporter Т5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , (Відповідач), рухаючись у напрямку до центру м.Мостиська в межах своєї смуги руху, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який рухався по його смузі руху назустріч автомобілю. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень останній загинув на місці пригоди.

Стверджує, що 13.10.2020 року за фактом даної ДТП було внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000812 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Постановою про закриття кримінального провадження від 30 грудня 2020 року старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у Львівській області Клебанюк Т.Ю., вищевказане кримінальне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Вказує, що із висновку №52/2020 від 29.10.2020 року судово - медичної експертизи відомо, що причиною смерті ОСОБА_5 є травма шиї, яка виразилась переломом шийного відділу хребта з пошкодженням спинного мозку, що призвело до зупинки серцевої діяльності та дихання. Виявлені ушкодження могли утворитись від дії тупих твердих предметів, що мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, перебувають в прямому причинному зв`язку із смертю. Відповідно виявлені тілесні ушкодження які утворились, характерні при зіткненні потерпілого з автомобілем. Внаслідок смерті ОСОБА_5 , в результаті вищевказаної ДТП, дочці загиблого Позивачці було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок Відповідача, у розмірі та з підстав викладених нижче.

Зазначає, що з урахуванням викладеного, глибини перенесених Позивачкою моральних страждань та тих нескінченних страждань, що будуть переслідувати Позивачку довготривалий час, перенесених нею моральних переживань, які продовжують тривати по даний час і ніколи не закінчиться та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у її життєвих стосунках, часу та зусиль, які можливо хоч частково відновлять стан її психологічного здоров`я, величину моральної шкоди Позивачка оцінює у 210 000 грн.

Покликається на те, що станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Volkswagen Transporter Т5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 була застрахована в АТ «СГ ТАС» згідно договору № АР/7952960 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно в АТ «СГ ТАС» було подано заяву про виплату страхового відшкодування пов`язане із заподіяною моральною шкодою 60 000 грн., яка Страховиком була виплачена в повному обсязі.

Вважає, що розмір страхового відшкодування моральної шкоди виплачений Позивачці не є співмірним із фактичним розміром заподіяної моральної шкоди Позивачці, а тому остання була змушена через свого представника звернутись до суду із вищевказаним позовом.

З огляду на вищенаведене, просить суд стягнути з Відповідача в користь Позивачки 150 000 гривень відшкодування моральної шкоди завданої смертю батька, а також 30 000 грн. судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

ІІ. Позиція сторін по справі:

Позивачка ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилась, однак із матеріалів справи відомо, що її інтереси представлятиме адвокат Заставний Р.

Представник Позивачки адвокат Заставний Р., в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримав в повному обсязі, просив суд поданий позов задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 , в судовому засіданні позов визнав частково. Згідний відшкодувати шкоду Позивачці в розмірі 25 000 грн. Зазначив, що допомагав з похованням батька Позивачки. Понесені витрати на похорон взяв на себе.

Представник Відповідача адвокат Тимощук О., підтримав доводи, висловлені своїм довірителем. Наполягав на частковому задоволені позову, - 25 000 грн.

ІІІ. Процесуальні дії у справі:

01.12.2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано для розгляду судді Білоусу Ю.Б.

28.12.2021 року ухвалою суду відкрито провадження по даній справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

17.03.2022 року задоволено клопотання сторони Відповідача про визначення явки Позивачки обов`язковою.

14.04.2022 року задоволено клопотання сторони Позивачки про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

ІV. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази, у тому числі й ті, що відхилені судом, а так само і оцінка аргументів сторін:

Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи відомо, що Позивачка по справі є дочкою ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 відомо, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 56 років внаслідок наступних обставин.

13.10.2020 року близько 20:12год., по вул.Ярослава Мудрого, поблизу буд.116, що у м.Мостиська, Яворівського району Львівської області, водій автомобіля «Volkswagen Transporter Т5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , (Відповідач), рухаючись у напрямку до центру м.Мостиська в межах своєї смуги руху, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який рухався по його смузі руху назустріч автомобілю.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , загинув на місці пригоди.

Того ж таки дня, а саме: 13.10.2020 року, за фактом даного ДТП було внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000812 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

В процесі досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000812 було проведено ряд експертиз.

Згідно висновку судово-токсикологічної експертизи №3696/2020-т від 23.10.2020 року у крові Відповідача не виявлено: етилового, метилового, пропілового, бутилового амілового спиртів.

Як вбачається з висновку №52/2020 від 29.10.2020 року при судово-медичній експертизі причиною смерті ОСОБА_5 , є травма шиї, яка виразилась переломом шийного відділу хребта з пошкодженням спинного мозку, що призвело до зупинки серцевої діяльності та дихання. Виявленні ушкодження могли утворитись від дії тупих твердих предметів, мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, перебувають в прямому причинному зв`язку із смертю. Враховуючи виявлені тілесні ушкодження, наявні ознаки загального струсу тіла можна прийти до висновку, що дані ушкодження могли утворитись при зіткненні потерпілого, при цьому потерпілий міг перебувати у вертикальному або близькому до нього положенні. При експертизі крові сечі трупа ОСОБА_5 виявлено етиловий спирт в кількості - 4,00 ‰.

Як відомо із висновку судово автотехнічної експертизи №6740 від 26.11.2020 року, транспортний засіб автомобіль марки «Volkswagen Transporter Т5», реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у технічно справному стані.

З висновку № 6770 від 26.11.2020 року судової транспортно-трасологічної експертизи місце наїзду автомобіля марки «Volkswagen Transporter Т5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_5 розташоване в межах правої смуги руху проїзної частини вул.Ярослава Мудрого в м.Мостиська, Яворівського району Львівської області.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №6995 від 24.11.2020 року, при заданих вихідних даних вибрана водієм ОСОБА_4 швидкість руху 50 км/год., з технічної точки зору, відповідала видимості дороги у напрямку руху, яка складала 49,9 м., оскільки при такій видимості дороги значення допустимої швидкості руху складає величину біля 63...76 км/год. У заданій дорожній ситуацій водій ОСОБА_4 повинен був з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п.1.5; 1.10 (в частині значення терміну небезпека для руху»); 12.3 ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій повинен був із моменту виникнення небезпеки для руху (з моменту, виявлення пішохода в світлі фар свого автомобіля) - негайно вжити заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу. При заданих вихідних даних водій ОСОБА_4 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування (як способу зупинки у межах найкоротшої, з можливих, віддалі). Оскільки при заданих вихідних даних водій ОСОБА_4 не мав технічної можливості уникнути скоєння наїзду на пішохода ОСОБА_5 шляхом своєчасного застосування гальмування, тому немає підстави стверджувати, що, з технічної точки зору, дії водія ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.п. 1.5; 1.10 (в частиш значення термін «небезпека для руху»); 12.3 ПДР України. При заданих вихідних даних причиною настання даної ДТП, з технічної точки зору, є та обставина, що пішохід ОСОБА_5 знаходився на проїзній частині дороги та те, що його видимість наставала на такій віддалі для водія автомобіля «Volkswagen Transporter Т5», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 , яка вже була недостатньою для уникнення наїзду.

30.12.2020 року згідно постанови старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у Львівській області Клебанюка Т.Ю. від 30 грудня 2020 року вищевказане кримінальне провадження закрито у зв`язку із відсутністю в діях Відповідача складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Дана постанова оскаржена не була, про що в судовому засіданні не заперечувала сторона Позивача.

Підставою для закриття кримінального провадження були ті обставини, що причиною настання даної ДТП є та обставина, що пішохід ОСОБА_5 появився на смузі руху для водія ОСОБА_4 на такій відстані, яка вже була недостатньою для своєчасного гальмування та уникнення наїзду, а тому в діях водія Відповідача не встановлено порушень вимог ПДР, які перебували у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із настанням описаної вище дорожньо-транспортної пригоди.

В діях Відповідача, відсутній склад кримінального правопорушення, оскільки під час досудового розслідування не встановлено порушень ним вимог правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу.

Сторона Позивача просить стягнути з Відповідача моральну шкоду в розмірі 150 000 грн., завдану смертю батька ОСОБА_5 , внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки автомобіля марки «Volkswagen Transporter Т5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , котрим в момент дорожньо-транспортної пригоди керував ОСОБА_4 .

При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права.

Згідно статті 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до статті 16 ЦК способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішенням, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частина 2 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Тобто, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (стаття 1187 ЦК України).

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (стаття 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (стаття 1193 ЦК України).

Згідно частини 2 статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

З обставин справи, які знайшли своє підтвердження наявними в матеріалах письмовими доказами, суд встановив, що Відповідач, керуючи автомобілем, а відтак здійснюючи діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , внаслідок чого такий від отриманих трав помер на місці події.

Як з`ясовано в ході судового розгляду, у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 13.10.2020 року, не було встановлено обставин непереборної сили або умислу ОСОБА_5 .

Так само і в ході судового розгляду стороною Відповідача не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин непереборної сили або умислу такого.

Відсутні такі докази і в матеріалах справи.

У постанові Верховного Суду від 10.01.2019 у справі №500/2095/15-ц визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи, завдана нею шкода відшкодовується, зокрема, якщо шкоду завдано ушкодженням здоров`я, життю внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Наявність вини заподіювача шкоди не вимагається. А відтак, відсутність вини водія та закриття кримінального провадження відносно нього, в даному випадку Відповідача не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

В силу наведених норм права, у Відповідача виник обов`язок з відшкодування завданої шкоди, в даному випадку стороні Позивача, як потерпілій особі.

Положеннями статті 23 ЦК України визначено - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 3 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно пункту 9 даної Постанови зазначено, що суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Європейський суд з прав людини вказує, що перше речення статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) вимагає від держав, серед іншого, запровадження законодавчих та адміністративних механізмів, спрямованих на забезпечення ефективного стримування загроз праву на життя у контексті як державної, так і приватної діяльності, під час здійснення якої право на життя може опинитися під загрозою (рішення у cправі «Енерюлдіз проти Туреччини»). Якщо порушення права на життя чи тілесну недоторканість не здійснюється навмисно, позитивне зобов`язання за статтею 2 Конвенції щодо створення ефективної судової системи не обов`язково вимагає надання кримінально-правового засобу правового захисту в кожному випадку (рішення у справі «Во проти Франції»).

Ґрунтуючись на природно-правових засадах розумності й добросовісності, суд бере до уваги вразливість становища позивачів, ступінь важливості для їх предмета спору та, відповідно, необхідність вияву суб`єктами правозастосування особливої сумлінності при розгляді справи цієї особи.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд акцентує увагу на тому, що розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

Окремо суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована в АТ «СГ «ТАС» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР №7952960 від 31.07.2020 року.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Слід зазначити те, що Позивачці ОСОБА_3 , на підставі заяви такої за №82182/56/2021/53 від 12.08.2021 року АТ «СГ «ТАС» відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплачено відшкодування страхової виплати в розмірі 60 000 гривень, що стверджується копією повідомлення АТ «СГ «ТАС», котрий міститься при матеріалах справи.

Інший розмір моральної шкоди, яка заподіяна Позивачці та визначена грішми, враховуючи наведені вище вимоги Закону, покладається на Відповідача.

За правилами статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Згідно вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними і достатніми.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Про допустимість доказів зазначено у статті 78 ЦПК України, згідно вимог якої, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з процесуальним законодавством сторони мають певні права та обов`язки, реалізація яких, як правило, залежить від самих учасників процесу.

Надання доказів на підтвердження доводів і обставин, на які позивач посилається як на підставу свої вимог, є обов`язком саме позивача, і їх ненадання є неналежним виконання процесуальних прав та свідчить про те, що позивач не вчиняє активних дій для доведення обґрунтованості своїх вимог перед судом.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Своїми процесуальними правами сторони під час розгляду вищевказаної цивільної справи розпорядились на власний розсуд.

Ураховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачці ОСОБА_3 стороною Відповідача моральної шкоди, завданої загибеллю батька ОСОБА_5 .

На думку та переконання суду, заявлений розмір моральної шкоди 150 000 грн., є явно завищеним та в судовому засіданні стороною Позивача належними і допустимими доказами не підтверджено саме стягнення такої суми моральної шкоди з Відповідача, а тому, враховуючи відсутність встановленої в кримінальному провадженні вини Відповідача, те що батько потерпілої особи, знехтував правилами безпеки руху, що виразилось в тому, що такий під час несприятливих погодних умов перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння в межах смуги руху проїзної частини, де рухався транспортний засіб під керуванням Відповідача, окрім того, суд враховує виплачену страховою компанію страхову виплату в розмірі 60 000 грн., матеріальний стан Відповідача, понесені ним витрати на поховання ОСОБА_5 (розписка колишньої дружини ОСОБА_6 від 14.10.2020 р., де така зазначила, що Відповідач допоміг в похованні ОСОБА_7 ), тощо, виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості, суд вважає за необхідне зменшити заявлений стороною Позивача розмір такої шкоди.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

В рішенні ЄСПЛ «Суомінен проти Фінляндії» (№ 37801/97, 01.07.2003р. §36) зазначено, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доводів сторін на підтвердження їхніх позицій, суд зобов`язаний виправдовувати свої дії і наводити обґрунтування своїх рішень.

Також в рішенні «Гірвісаарі проти Фінляндії" (№ 49684/99, 27.09.2001р. §30) ЄСПЛ вказує: «ще одне призначення належно обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам спору, що вони були почуті; також, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд судом вищої інстанції; лише за умови винесення обґрунтованого рішення забезпечується публічний контроль за здійсненням правосуддя».

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову сторони Позивача, з наведених вище мотивів та підстав.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

V. Вирішення питання щодо судових витрат:

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Частиною 6 статті 141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судом встановлено, що ціна позову складає 150 000,00 грн., таким чином, сплаті підлягає 1% відсоток ціни позову, що становить 1 500 грн.

Беручи до уваги, що позовні вимоги задоволені частково, а сторона Позивача звільнена від сплати судового збору, з Відповідача на користь Держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 499,95 грн. пропорційно до задоволених вимог (33, 33 % від ставки судового збору), інша частина судових витрат компенсуються за рахунок держави.

Щодо витрат на правничу допомогу, то з даного приводу слід зазначити таке.

Відповідно до заяви представника Позивачки про продовження строку надання доказів сплати судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, такий подав у порядку ч.8 ст.141 ЦПК України заяву, згідно якої просив суд продовжити строк надання доказів сплати судових витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

Як відомо із вимог частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З огляду на подану стороною Позивача заяву, а також враховуючи наведене вище, стороні Позивача необхідно подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення докази щодо розміру витрат, які вона сплатила у зв`язку з розглядом справи (витрати на правничу допомогу).

При цьому, суд роз`яснює стороні Позивача, що відповідно до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 274 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про: відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя с.Глиниці, Яворівського району Львівської області, РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; жительки АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 , 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди завданої смертю батька.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця с.Глиниці, Яворівського району Львівської області, РНОКПП НОМЕР_4 , на користь Держави судовий збір в розмірі 499 (чотириста дев`яносто дев`ять) гривень 95 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

У відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України стороні позивача подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення докази щодо розміру витрат, які вона сплатила у зв`язку з розглядом справи.

Згідно п.5 ч.7 ст.265 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати об 10:00 год., 13.06.2022 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Повний текст судового рішення складено 06 червня 2022 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_5 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканець с.Глиниці, Яворівського району Львівської області, РНОКПП: НОМЕР_4 .

Суддя Юрій БІЛОУС

Рішення набрало законної сили « » 20 р.

Суддя Юрій БІЛОУС