Справа № 752/5709/19
Провадження № 2/752/523/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 вересня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Сітайла В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у приміщенні суду в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» в особі відділення № 4, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача Київська міська державна адміністрація про визнання недійсним договору

встановив:

20.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору до КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» в особі відділення № 4, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача Київська міська державна адміністрація.

25.03.2019 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. постановлено ухвалу про передачу справи на розгляд за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва.

16.05.2019 року Київським апеляційним судом винесено постанову про скасування ухвали судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 25.03.2019 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

28.05.2019 року керівником апарату суду Щербаком А.В. винесено розпорядження № 842 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ», а саме справи № 752/5709/19.

За даними протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2019 року, справу № 752/5709/19 розподілено до провадження судді Голосіївського районного суду м. Києва Шкірай М.І.

29.05.2019 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Шкірай М.І. винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

03.06.2019 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Шкірай М.І. винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження , призначено підготовче засідання.

16.01.2020 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про витребування доказів та закриття підготовчого провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

17.07.2020 року керівником апарату суду Щербаком А.В. винесено розпорядження № 411 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ», в тому числі, справи № 752/5709/19.

За даними протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2020 року, справу № 752/5709/19 розподілено до провадження судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г.

01.07.2020 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. винесено ухвалу про прийняття справи до свого провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

20.01.2020 року Голосіївським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 02.08.2016 року між ним та відповідачем укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, згідно з умовами якого відповідач зобов`язався надавати позивачу послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку АДРЕСА_1 .

На його думку, договір є недійсним з моменту його укладення з наступних підстав.

Пунктом 4 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній станом на 01.01.2016 року, передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить визначення виконавця житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Проте, на момент укладення договору, Київська міська державна адміністрація, яка є виконавчим органом Київської міської ради не визначила відповідача виконавцем послуг з утримання будинку шляхом прийняття відповідного розпорядження, як того вимагає п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та яке підлягало обов`язковому оприлюдненню відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Зазначена обставина підтверджується листом КМДА № 040-1271 від 06.12.2018 року, згідно якого розпорядження про визначення відповідача виконавцем послуг з утримання будинку за 2016-2018 роки не виявлено, тобто відповідач не мав права укладати договір, оскільки КМДА не наділяла його повноваженнями на обслуговування будинку.

Відтак, договір укладений з порушенням вимог ст. 203 ЦК України, а тому є недійсним в силу приписів ст. 215 ЦК України.

З огляду на викладене вище, просив визнати недійсним з моменту укладення договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку АДРЕСА_1 , який укладено 02.08.2016 року між ним та відповідачем.

25.06.2019 року до суду подано відзив на позов, відповідно до змісту якого відповідач КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» в особі відділення № 4 заперечували проти позову у повному обсязі, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції, чинній на момент укладення договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 02.08.2016 року, виконавцем є суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Відповідно до статуту КП «Житло-Сервіс» в редакції, чинній на момент підписання договору, предметом діяльності відповідача є утримання, обслуговування, експлуатація та ремонт будинків і споруд комунальної власності територіальної громади м. Києва та прибудинкових територій.

Таким чином, відповідач має повноваження на надання житлово-комунальних послуг з утримання будинків і прибудинкових територій.

Згідно з ч. 12 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в редакції чинній, на момент укладення договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 02.08.2016 року, замовник зобов`язаний передати закінчений будівництвом та підключений до інженерних мереж житловий будинок, що споруджувався із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, об`єднанню співвласників або власнику, або експлуатуючій організації протягом 120 календарних днів з дня його прийняття в експлуатацію.

На виконання цих вимог закону, ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» передала КП «Житло-Сервіс» на обслуговування та експлуатацію житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчить акт прийому-передачі.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на момент укладення договору, договір про надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі, якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) з іншим виконавцем.

Відповідач на момент укладення спірного договору мав право надавати житлово-комунальні послуги, а будинок був прийнятий на баланс від замовника будівництва, що унеможливлювало надання житлово-комунальних послуг іншими підприємствами, оскільки договір про надання житлово-комунальних послуг укладається між власником квартири та балансоутримувачем, якщо він є виконавцем.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору, до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить: визначення виконавця житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) відповідно до цього закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно з п.п. 1.5, 1.6 Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг, затвердженого наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства № 60 від 25.04.2005 року, виконавцем житлово-комунальних послуг, визначених у п. 1.1 Порядку, може бути суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання відповідних житлово-комунальних послуг та який може забезпечити виконання обов`язків, визначених у ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Виконавець житлово-комунальних послуг визначається органами місцевого самоврядування, крім випадків, коли власник (власники) житлових будинків бажає (бажають) визначити виконавця житлово-комунальних послуг самостійно.

Отже, позивач як один із співвласників багатоквартирного будинку, на власний розсуд, при вільному волевиявленні, уклав спірний договір з відповідачем, чим самостійно визначив виконавця житлово-комунальних послуг.

Таким чином, позивач, на власний розсуд, уклав договір про надання житлово-комунальних послуг з відповідачем, який є балансоутримувачем зазначеного вище будинку і виконавцем, відповідно до закону, а зміст договору відповідає вимогам, визначеним ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а тому підстави для визнання договору недійсним відсутні.

Просили відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі та стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000, 00 грн.

04.07.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якої позивач зазначив, що обставини, якими відповідач спростовує підстави для позову не відповідають дійсності, а тому просив задовольнити заявлені ним вимоги.

У судовому засіданні 15.09.2022 року сторони та третя особа відсутні, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, з огляду на що, суд вважає за можливе завершувати розгляд справи.

Врахувавши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач, звертаючись до суду з позовом зазначає, що на момент укладення договору, Київська міська державна адміністрація, яка є виконавчим органом Київської міської ради не визначила відповідача виконавцем послуг з утримання будинку шляхом прийняття відповідного розпорядження, як того вимагає п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та яке підлягало обов`язковому оприлюдненню відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відтак, договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку АДРЕСА_1 від 02.08.2016 року між ОСОБА_1 та відповідачем укладений з порушенням вимог ст. 203 ЦК України, а тому є недійсним в силу приписів ст. 215 ЦК України.

Відповідач заперечував проти позову, зазначивши, що договір укладено з дотриманням вимог чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції, чинній на момент укладення договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 02.08.2016 року, виконавцем є суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Відповідно до статуту КП «Житло-Сервіс» в редакції, чинній на момент підписання договору, предметом діяльності відповідача є утримання, обслуговування, експлуатація та ремонт будинків і споруд комунальної власності територіальної громади м. Києва та прибудинкових територій.

Згідно з ч. 12 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в редакції чинній, на момент укладення договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 02.08.2016 року, замовник зобов`язаний передати закінчений будівництвом та підключений до інженерних мереж житловий будинок, що споруджувався із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, об`єднанню співвласників або власнику, або експлуатуючій організації протягом 120 календарних днів з дня його прийняття в експлуатацію.

На виконання цих вимог закону, ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» передала КП «Житло-Сервіс» на обслуговування та експлуатацію житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчить акт прийому-передачі.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на момент укладення договору, договір про надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі, якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) з іншим виконавцем.

Відповідач на момент укладення спірного договору мав право надавати житлово-комунальні послуги, а будинок був прийнятий на баланс від замовника будівництва, що унеможливлювало надання житлово-комунальних послуг іншими підприємствами, оскільки договір про надання житлово-комунальних послуг укладається між власником квартири та балансоутримувачем, якщо він є виконавцем.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору, до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить: визначення виконавця житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) відповідно до цього закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно з п.п. 1.5, 1.6 Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг, затвердженого наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства № 60 від 25.04.2005 року, виконавцем житлово-комунальних послуг, визначених у п. 1.1 Порядку, може бути суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання відповідних житлово-комунальних послуг та який може забезпечити виконання обов`язків, визначених у ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Виконавець житлово-комунальних послуг визначається органами місцевого самоврядування, крім випадків, коли власник (власники) житлових будинків бажає (бажають) визначити виконавця житлово-комунальних послуг самостійно.

Відтак, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 , як один із співвласників багатоквартирного будинку, на власний розсуд, при вільному волевиявленні, уклав спірний договір з відповідачем, який є балансоутримувачем зазначеного вище будинку і виконавцем, відповідно до закону, чим самостійно визначив виконавця житлово-комунальних послуг.

Крім того, змісту договору відповідає вимогам, визначеним ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а тому підстави для визнання його недійсним, відсутні.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про визнання недійсним договору до КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» в особі відділення № 4, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача Київська міська державна адміністрація, не підлягають задоволенню судом.

Відповідач, за правилами ст. 141 ЦПК України, просив стягнути з позивача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000, 00 грн.

За правилами ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат ; для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Однак, відповідачем не надано суду доказів понесення зазначених витрат у вигляді квитанції чи іншого належного документа, а відтак вимоги про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000, 00 грн. не підлягають задоволенню судом.

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 141, 265, 268, 273 ЦПК України, суд -

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1 до комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» в особі відділення № 4, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача Київська міська державна адміністрація про визнання недійсним договору, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк