Справа № 466/4651/18 Головуючий у 1 інстанції: Федорова О.Ф.
Провадження № 22-ц/811/356/22 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Мікуш Ю.Р.

секретаря: Савчук Г.В.,

без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог Залізничного відділ державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про перерахунок заборгованості та зміну розміру стягнутих аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 ,третя особа без самостійних вимог: Залізничний відділ державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про перерахунок заборгованості та зміну розміру стягнутих аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2016 року у справі №466/6248/16-ц з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 в розмірі 50% від усіх видів доходу щомісячно на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнуті аліменти ним сплачуються в повному обсязі.

Зокрема наявними чеками підтверджуються виплати: за 2016 рік: липень 700 грн., серпень 200 грн., серпень 700 грн., вересень 500 грн., листопад 800 грн.; за 2017 рік: лютий 2000 грн., квітень 1 102 грн., травень 1500 грн., липень 2000 грн.,вересень 2 000 грн.

Також зазначав, що крім того, ним купувався одяг, взуття, подарунки на день народження та інші необхідні речі для дітей як в Україні, так і за кордоном на загальну суму 2 868 грн. 40 коп. і 427,18 злотих, що по курсу НБУ становить 2 990 грн.

Станом на 16 квітня 2018 року згідно розрахунку державного виконавця заборгованість по аліментах становить 55 771 грн. 94 коп., яка ним на час винесення рішення суду оплачена повністю, однак в цю суму належить врахувати вищезазначені витрати, які не враховані державним виконавцем.

Також ОСОБА_2 посилався на те, що ним оформлялися позика в інтересах сім`ї для придбання житла на суму 173 194 грн., пеня по якій склала 73 330 грн., та позика на суму 246 524 грн., які сплачені ним самостійно.

В подальшому позивачем сплачено на користь відповідача та інших співвласників у придбаній за кредитні кошти квартирі по 151 875грн. кожному, в цілому 759 375 грн. Єдиним його доходом є заробітна плата, але з урахуванням вищевказаних витрат, а також витрат на власне харчування, одяг інші необхідні потреби, розмір аліментів є надміру обтяжливим для нього.

Тому стягнуті у розмірі 50% зарплати аліменти перевищують як розмір мінімальних аліментів законодавчо визначений для дитини відповідного віку, так і є неспівмірним його витратам і прибуткам.

Він у добровільному порядку погашав заборгованість по аліментах, відповідно до виконавчого листа №466/6248/16-ц, і така, за його підрахунками, становить 15 764,40 гривень.

З урахуванням зазначених обставин та уточнених вимог від 02 вересня 2021 року ОСОБА_2 просив перерахувати суму заборгованості по аліментах, а саме врахувати в суму аліментів кошти в сумі 15 767,40грн. та зменшити аліменти з 50% заробітку до 30% заробітку (т.2 а.с.51).

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Зараховано грошові кошти в сумі 13 468 грн. 40 коп. в суму аліментів.

Зменшено розмір аліментів стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 . на утримання дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі рішення Шевченківського районного суду від 02.12.2016 року у справі № 466/6248/16-ц з 50% на 30% від усіх видів доходу ОСОБА_2 щомісячно але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.

Остаточно стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 на утримання дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 30% від усіх видів доходу ОСОБА_2 щомісячно але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття починаючи з дня набрання чинності рішення суду.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що договір позики, який було укладено 14 грудня 2011 року не є доказом зміни матеріального становища платника аліментів, адже такий договір був укладений до моменту ухвалення рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2016 року про визначення розміру аліментів.

Позивачем не укладалось жодних договорів в інтересах сім`ї, і вона не давала жодної згоди на укладення таких договорів. Після припинення шлюбних відносин з ОСОБА_2 діти постійно знаходяться на її утриманні.

ОСОБА_2 постійно працює, не має на утриманні інших дітей, а тому спроможний сплачувати аліменти визначеному рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2016 року.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції не вказав, які саме існують суттєві обставини, які слід враховувати при визначенні нового розміру аліментів.

Суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зменшення розміру аліментів які стягуються з ОСОБА_2 , відповідно і до зменшення рівня матеріального забезпечення двох його дітей.

Також ОСОБА_1 зазначає, що матеріальний стан позивача з 2016 року по даний час суттєво покращився, більш ніж у шість разів, що створює підстави для збільшення розміру аліментів, а не для їх зменшення.

За вказаних обставин, просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 28 липня 2022 року, є дата складення повного судового рішення 01 серпня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Судом та матеріалами справи встановлено, шлюб між сторонами зареєстровано 12 березня 2005 року, розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2016 року у справі № 466/1734/16-ц.

За час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 у них народились діти ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання яких рішенням Шевченківського районного суду від 02 грудня 2016 року у справі № 466/6248/16-ц з нього стягнуто аліменти на користь відповідачки ОСОБА_1 в розмірі 50% від усіх видів доходу щомісячно але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.(т. 1 а.с. 3-4)

Станом на 16 квітня 2018 року згідно розрахунку державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби заборгованість по аліментах становить 55 771 грн. 94 коп., яка ним на час ухвалення рішення суду оплачена повністю, що підтверджується довідкою Личаківської райдержадміністрації.

Позивачем долучено до позову Договір позики від 14 грудня 2011 року на суму 173 194 грн., п.5 цього Договору передбачена пеня в розмірі 3% річних і штраф у розмірі 2% суми позики за несвоєчасну оплату суми позики.

Позивач має постійну роботу, працює в Личаківській районній адміністрації Львівської міської ради, має стабільний дохід яким є заробітна плата, розмір якої підтверджено довідками про доходи.

Інформацією АТ КБ «ПриватБанк» підтверджено перерахування Позивачем на банківську картку відповідача за 2016 рік: 12 Липня 700 грн., 05 Серпня 200 грн., 23 Серпня 700 грн., 16 Вересня 500 грн., 22 Листопада 800 грн.; за 2017 рік: 02 Лютого 1 100 грн., 13 Квітня 1 100 грн., 31 Травня 1500 грн., 03 Липня 2000 грн., 28 Вересня 2 000 грн. Всього на суму: 10600 грн.

Відповідач в своїх поясненнях підтвердила те, що сторони припинили спільне проживання і не підтримували особистих відносин з 2017 року, проте між сторонами мали місце питання майнового характеру, а саме сплати їй вартості частки в квартирі.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що суми коштів перераховані позивачем на банківську картку відповідачки в сумі 10600 гривень, а також суми коштів витрачені ним на придбання одягу та продуктів харчування для дітей в сумі 2868,40 грн, а всього 13468,40 гривень слід зарахувати як кошти, перераховані на утримання дітей.

Аліменти у розмірі 50% всіх видів заробітку є обтяжливими для ОСОБА_2 , існують суттєві обставини, які слід врахувати при визначенні нового розміру аліментів 30% від усіх видів доходу.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись, виходячи з наступного.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Верховний Суд підкреслив: враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Про це ж йдеться і у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

ВС зазначив, що статтею 192 СК України передбачено можливість зміни рішення встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає можливість зробити висновок, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Згідно зі ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.

Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання.

Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, матеріальний стан ОСОБА_2 з моменту ухвалення рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2016 року у справі № 466/6248/16-ц, як мінімум не погіршився, а то й покращився.

Зокрема, розмір щомісячної заробітної плати ОСОБА_2 , на час розгляду справи №466/6248/16-ц, становив 2 200,00 гривень.

З долучених самим позивачам до матеріалів справи розрахунків заборгованості по аліментах, виданих державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУ юстиції у Львівській області вбачається, що станом на серпень 2018 року (момент подачі позову) розмір щомісячної заробітної плати ОСОБА_2 становив 11 082,50 гри., в жовтні 2018 року - 23 485,04 грн., листопад 2018 року - 12 402, 50 грн., грудень 2018 року - 34 232,91 грн. В 2019 році в основному щомісячна заробітна плата позивача становила більше 11 000 гривень.

У 2020 році аналогічно розмір заробітної плати також збільшувався.

Доказів отримання доходів у 2021 році позивач не надав, відповідно суд і не з`ясовував майновий стан позивача у 2021 році.

Крім цього, ОСОБА_2 не надав жодних доказів погіршення його майнового стану, у порівнянні з 2018 роком. Його сімейний стан не змінився, він не одружувався, на утриманні інших дітей не має, стан здоров`я добрий.

Отже позивачем не надано жодних доказів існування інших обставин, які б могли бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Договір позики, на який покликається позивач, було укладено 14 грудня 2011 року, тобто, за 5 років до моменту ухвалення рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2016 року не може бути доказом зміни матеріального становища платника аліментів після визначення судом розміру аліментів, адже був укладений до моменту прийняття рішення суду про визначення аліментів, внаслідок чого не має жодного доказового значення у справі про зменшення розміру аліментів, в контексті ст. 192 Сімейного кодексу України.

Також, позивачем не надано суду жодного доказів наявності заборгованості по вказаному договору позики від 14 грудня 2011 року станом на момент розгляду цієї справи та ухвалення рішення.

За вказаних обставин, зменшення розміру аліментів без доведення погіршення майнового становища повивача, не буде спрямовано на належне забезпечення дітей від шлюбу з позивачкою та суперечитиме її інтересам. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 09 вересня 2021 року в справі № 554/3355/20.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову про зменшення розміру аліментів, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану.

Не підтверджуються матеріалами справи висновки суду першої інстанції про зарахування на банківську картку ОСОБА_1 10600 гривень та витрати на суму 2868,40 гривень та 427,18 злотих як сплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2005 по 2016 рік, набули у власність майно, зокрема, житлова квартира, транспортний засіб, речі домашнього вжитку, відповідно вживали частково і в добровільному порядку заходів до поділу майна, існували інші фінансові відносини між сторонами які випливали з сімейних відносин.

У банківських платіжках «ПриватБанку» (т.1 а.с.12-13) відсутні дані про переказ коштів як сплата аліментів на утримання дітей.

Наявні чеки про купівлю канцелярських приладів та інших побутових речей, в тому числі, в республіці Польща, є недостатніми для висновку про виконання ОСОБА_2 аліментних зобов`язань перед ОСОБА_1 .

Крім того, законодавством не заборонено батькам надавати кошти на додаткові витрати дитини, які не охоплюються аліментними платежами.

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2021 року з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог Залізничного відділ державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про перерахунок заборгованості та зміну розміру стягнутих аліментів відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 01 серпня 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Приколота Т.І.

Мікуш Ю.Р.