Номер провадження: 22-ц/813/4351/22
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Комлевої О.С.

За участю секретаря - Дерезюк В. В.

розглянула у судовому засідання м. Одеса в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та від імені малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4

-про вселення,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА

Короткий зміст вимог

В серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про вселення її та малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартиру АДРЕСА_1 .

Вимоги обґрунтовує тим, що з 07.12.2016 року вона постійно проживала та була зареєстрована у зазначеній квартирі на підставі заяви власника квартири, яким на той час був ОСОБА_6 з яким вона проживала однією сім`єю. В червні 2017 року вона завагітніла, про що сповістила всій сім`ї.

В жовтні 2017 року вона від ОСОБА_5 - батька цивільного чоловіка ОСОБА_7 , отримала письмове попередження про необхідність звільнити квартиру в зв`язку зі зміною власника.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у неї народився син ОСОБА_3 . Власник квартири - ОСОБА_5 за підтримки свого сина ОСОБА_6 та представника - адвоката Ільина Сергія Вікторовича позивачку до квартири не впустиши, а запропонував їй вселитися до орендованої ОСОБА_6 іншої квартири, та знятись з реєстрації свого місця проживання та місця проживання малолітньої дитини, яка була 08.02.2018 року також зареєстрована у зазначеній квартирі.

ОСОБА_6 надавав їй договори оренди на різні квартири з пропозицією оселитися в них, на що ОСОБА_2 не погодилася і в липні 2018 року звернулася з заявою до органу поліції про скоєння відносно неї та дитини злочину щодо неправомірного виселення, всупереч встановленим законом правилами та потім звернулася до суду з позовом про вселення в квартиру її та її сина.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.06.2021 року позов задоволено.

Вселено ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартиру АДРЕСА_1 .

Короткий зміст апеляційної скарги

31.08.2021 року відповідачка ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18.06.2021 року в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розгляд справи за відсутністю сторін

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.11.2022 року клопотання представника позивачки ОСОБА_2 - адвоката Адабаш Світлани Аксентіївнипро проведення судового засідання в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке призначено на 24.11.2022 року о 10 год. 10 хв. - задоволено.

Згідно довідки Одеського апеляційного суду віл 24.11.2022 року фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось у зв`язку з тим, що особи, які беруть участь у справі, не вийшли на зв`язок в режимі відео конференції.

На підставі ст. 29 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», у виконання рішень зборів суддів Одеського апеляційного суду від 02.03.2022р. та 16.03.2022р., у зв`язку із введенням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 р., керуючись статтею 26 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», враховуючи рішення Ради суддів України № 9 від24.02.2022р. та рекомендації Ради суддів України від 02.03.2022 р. щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з метою вжиття невідкладних заходів для забезпечення безперебійного функціонування Одеського апеляційного суду, головою суду видано Розпорядження №1 від 02 березня 2022 року, до якого внесені зміни розпорядженням №2 від 16 березня 2022 року, відповідно до п.п. 3-4 якого:

Зважаючи на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, підрозділів територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя, розгляд цивільних справ продовжити без участі учасників провадження в приміщенні Одеського апеляційного суду.

Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та з відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.

Згідно із ч. 2 ст.372ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони сповіщені належним чином, при цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ)СТОРІН

Апелянт вказує, що з зазначеним рішенням суду не згодна повністю. Вважає, що воно прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема посилається на те, що вона не отримувала судових повісток про розгляд справи, а кур`єрська накладна про відмову 22.05.2021 року в отриманні судової повістки не відповідає дійсності.

При цьому зазначає, що спірна квартира була придбана за кошти її чоловіка - ОСОБА_5 для власних потреб, однак оформили на сина, котрий з 2013 року по 2017 рік в ній проживав. В цій квартири деякий час проживала і позивачка з якою у нього не було наміру створювати сім`ю та вести спільне господарство, а лише підтримувались інтимні стосунки та носили тимчасовий характер.

Позивачка в грудні 2016 року без погодження з фактичним власником була зареєстрована в спірній квартирі.

Зазначає, що ОСОБА_2 не брала участі у витратах на купівлю квартири, її облаштування та її утримання. Крім того, як на момент придбання квартири, так і на момент проведення ремонтних робіт, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 разом не проживали.

Посилається на те, що районним судом не враховано, що відповідач не є членом сім`ї власників квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а її право користування квартири було набуто від прав колишнього власника квартири - ОСОБА_7 .

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

Матеріалами справи встановлено, що 07.12.2016 року ОСОБА_2 була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 та постійно в ній проживала.

08.02.2018 року в квартирі АДРЕСА_1 було зареєстроване місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначені обставини підтверджуються Довідкою з місця проживання щодо складу сім`ї та реєстрації за №2452 від 05.07.2018 року, виданою начальником Дільниці №7 ЖКС «Чорноморський», а також матеріалами щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 , які були надані Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, витребуваними за ухвалою суду про витребування доказів від 08.10.2018 року (т.1, а.с.13), (т.1, а.с.22-23).

З попередження про необхідність звільнення зайнятого приміщення від 30.08.2017 року, адресованого ОСОБА_2 представником власника квартири за довіреністю від 16.08.2017 року ОСОБА_8 , вбачається, що між ОСОБА_6 , за заявою якого 07.12.2016 року ОСОБА_2 була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 договір найму не укладався і що 05.17.2017 року ОСОБА_6 подарував зазначену квартиру ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , помер та після його смерті спадщину прийняли його дружина ОСОБА_1 та їх діти - ОСОБА_4 , а ОСОБА_7 відмовився від прийняття спадщини, що підтверджується його заявою від 04.03.2019 року.

У зв`язку з наміром членів сім`ї власника переїхати в квартиру, ОСОБА_2 запропоновано звільнити квартиру та знятись з реєстрації свого місця проживання, що у протилежному випадку змусить власника звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 (т.1, а.с.27).

В матеріалах справи містяться копії договорів оренди квартир від 19.02.2018 року та 25.02.2018 року щодо оренди квартир за адресами по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , які укладав ОСОБА_7 для проживання (т.1, а.с.28-34).

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовну заяву ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вселення районний суд виходив з правомірного набуття права постійного користування квартирою АДРЕСА_1 та відсутності іншого житла.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Право на житло - є однією з первинних потреб людини, яка виникає з моменту її народження і зберігається протягом усього життя.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine»), рішення від 02 грудня 2010 року) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із частиною третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 СК України).

Частиною другою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

З огляду на зазначене судова колегія вважає, обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 та її малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , правомірно набули права постійного користування спірним житловим приміщенням і іншого житла не мають, а тому правильно вважав, що вони мають право на постійне користування зазначеною квартирою і неправомірності постійного користування ними житловим приміщенням районному суду не доведено, їх вселення у квартиру, де зареєстроване їх місце проживання, відповідає вимогам закону.

Доводи апелянта, що вона не була належним чином сповіщена про час та місце судового розгляду справи спростовуються матеріалами справи, оскільки за повідомленням кур`єрскої доставки 22.05.2021 року о 11-08 год. вона відмовилась від отримання судової повістки (а.с.248-249).

Посилання на те, що квартира придбана за кошти її чоловіка не приймаються до уваги, оскільки не стосуються предмета позову.

Керуючись ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384, 389,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 червня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді- О.С.Комлева

С.М.Сегеда