Справа № 344/7402/22
Провадження № 22-ц/4808/994/22
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Бойчука І.В., Баркова В.М.

секретаря Працун В.В.,

з участю особи, що подала апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_2 адвоката Романишин К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Губенко Ольги Валеріївни на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Бабій О.М. 27 червня 2022 року у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У червні 2022 року ОСОБА_2 звернулась із заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 .

Заяву обґрунтовано тим, що з ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі з 14 січня 2011 року. В шлюбі народилось двоє дітей: донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заявниця вказує, що протягом двох років стосунки між ними з чоловіком були напружені, з його боку час від часу спостерігалися безпідставні акти агресії та нестабільний емоційний стан. Після народження другої дитини поведінка чоловіка різко погіршилась.

25 квітня 2022 року чоловік не давав їй покупати сина після прогулянки, почав кричати, висловлюватись брутальною лайкою та штурхав її, відібрав телефон, заламав руки та поставив на коліна. Після даної ситуації чоловік далі продовжував чинити тиск психологічного характеру. Щодня він погрожував, говорив різні непристойності, що негативно відображається на її емоційному стані. 01 травня 2022 року стався черговий конфлікт, чоловік не випускав з дому на прогулянку, згодом випустив і пішов слідом, близько 16 год відібрав коляску з дитиною і втік. Поліція знайшла чоловіка на вул. Коновальця та стосовно нього було винесено терміновий заборонний припис на 3 доби. Вимоги припису не були дотримані та чоловік 02 травня 2022 року вчинив конфлікт у дворі будинку, у зв`язку з чим була викликана поліція та зафіксовано факт порушення тимчасового заборонного припису. Вони з ОСОБА_1 проживають в одній квартирі, він продовжує погрожувати у різний спосіб. Вона не витримує такого психологічного тиску з боку чоловіка, боїться, що він щось зробить їй чи дітям, не знає чого очікувати від нього.

Просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 та встановити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 , покласти на нього наступні обов`язки на строк 6 місяців: заборонити перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ведення листування, телефонних переговорів (в тому числі надсилати смс повідомлення) з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (а.с.1-4).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 червня 2022 року заяву задоволено частково. Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 терміном на два місці, яким суд визначив заходи тимчасового обмеження його прав та поклав на нього обов`язки, а саме: заборонив ОСОБА_1 перебувати у місці проживання ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонив ОСОБА_1 ведення листування, телефонних переговорів (в тому числі надсилати смс-повідомлення) з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В задоволенні решти вимог заяви відмовлено (а.с.51-56).

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Губенко О.В. подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що після народження сина в лютому 2022 року відносини змінились в гіршу сторону, дружина почала безпідставно і не аргументовано сваритись та вчиняла конфлікти. Жодних доказів умисного спричинення психологічного насильства з його боку відносно заявниці або обмеження її прав та спричинення шкоди насильством заявницею не надано. Навпаки заявниця вказала, що вона ніяким чином необмежена у вільному пересуванні як у спільному житлі, так і по будь-якої місцевості та підтвердила, що працює і не має ні соціальної, ні економічної залежності від ОСОБА_1 .

Всі вимоги заявниці зводились до того, що вона втратила почуття та інтерес до свого чоловіка, бажає з ним розлучитися, але не може цього зробити, оскільки молодшій дитині не виповнилось одного року. Сама заявниця вказує, що 01 травня 2022 року стався черговий конфлікт на тлі розбіжностей, у яких умовах потрібно годувати новонародженого сина під час прогулянки. ОСОБА_1 наполягав на тому, щоб знайти затишне місце, але заявниця ігнорувала його і весь час комусь телефонувала. Як потім стало відомо, викликала поліцію.

Тимчасовий заборонний припис №270404 від 01.05.2022 року не може бути прийнятий до уваги в якості доказу, тому що складений з порушенням Порядку винесення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України термінового заборонного припису стосовно кривдника, затвердженого Наказом МВС України №654 від 01.08.2018 року.

Вказує, що існування тимчасового заборонного припису №270404 від 01.05.2022 року та протоколу про адміністративне правопорушення за ст.173-2 КУПАП не можуть слугувати доказом здійснення домашнього насильства, оскільки наявність таких відомостей не є доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні злочину, правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено відповідним рішенням суду.

Відповідь ГУ НП в Івано-Франківській області від 07.06.2022 року та відповідь від 05.05.2022 року на звернення ОСОБА_2 носять інформативний характер та не містять фіксації фактів вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_1 .

Також вказує, що заборона вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб та заборона перебувати у місці знаходження за адресою АДРЕСА_1 строком на два місяці, є таким, що може надмірно обмежувати його права як батька на спілкування з дітьми, обмежувати його як батька в обговоренні з матір`ю питань їх виховання та обмежує його, як власника майна, користуватись житлом, що належить йому на праві приватної власності.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви (а.с.62-66).

Представник ОСОБА_2 адвокат Романишин К.В. подала відзив на апеляційну скаргу.

Вказує, що твердження про постійні погрози з боку ОСОБА_1 , застосування фізичної розправи, його безпідставні акти агресії та нестабільний емоційний стан апелянтом не прокоментовано та не заперечено.

ОСОБА_1 не надано пояснень стосовно ситуації, яка виникла 25 квітня 2022 року, коли не перешкоджав покупати сина, оскільки понабирав воду у всі ємкості, що були вдома і забороняв спорожнити дитячу ванночку. ОСОБА_1 кричав на ОСОБА_2 , брутально висловлювався та штовхав її. А коли взяла телефон, щоб зателефонувати у поліцію, чоловік відібрав його та завів руки за спину і поставив на коліна. Все це відбувалось у присутності їх старшої дочки ОСОБА_3 .

Доводи апелянта про те, що тимчасовий заборонний припис від 01.05.2022 року не може підтверджувати факт вчинення домашнього насильства, оскільки виданий з порушенням процедури його винесення, є безпідставними, бо вказаний припис не оскаржувався ОСОБА_1 , а отже є законним.

Посилання апелянта на те, що на час розгляду справи не існує жодного судового рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства над заявницею не спростовують висновку суду у цій справі й не впливають на правильність оскаржуваного судового рішення, так як встановлення обмежувального припису є превентивним способом захисту потерпілих від домашнього насильства.

Суд першої інстанції, з урахуванням оцінки ризиків, дійшов правильного висновку про те,що максимальний строк дії обмежувального припису за обставин, встановлених у справі, є надмірним та обґрунтовано зменшив його до мінімального (два місяці). Весь час дії обмежувального припису з 28 червня 2022 року по 28 серпня 2022 року ОСОБА_1 , коли у нього виникало бажання, спілкувався з дітьми, зі старшою дочкою спілкувався телефоном, ходив гуляти інколи, а молодшого сина йому виносили на двір для прогулянки. Жодних перешкод у спілкуванні з дітьми не чинилось, що ще раз підтверджує, що заява про видачу обмежувального припису, а відтак рішення суду жодним чином не впливало на його спілкування з дітьми.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін (а.с.93-97).

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення особи, що подала апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_2 адвоката Романишин К.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи частково заяву, суд виходив з положень ст.1, 3,21, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», встановивши обставини вчинення заінтересованою особою домашнього насильства щодо заявника, дійшов висновку, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, оцінюючи сам вид насильства (психологічне), ризики продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, вважав за необхідне покласти на заінтересовану особу обов`язки щодо заявниці, заборонивши ОСОБА_1 перебувати у місці проживання ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; ведення листування, телефонних переговорів (в тому числі надсилати смс-повідомлення) з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на два місці, оскільки більш тривалий строк може привести до негативних наслідків для дітей та ОСОБА_1 , які мають право на спілкування з батьком та дітьми відповідно.

З таким висновком апеляційний суд погоджується з огляду на таке.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 січня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 від 14.01.2011 року (а.с.8)

Сторони спільно проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їм на праві спільної сумісної власності.

Місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано у АДРЕСА_2 .

Сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 9,10).

01 травня 2022 року щодо ОСОБА_1 винесено терміновий заборонний припис тривалістю на 3 доби. Під час проведення перевірки було встановлено, що в діях ОСОБА_1 вбачається адміністративне правопорушення за вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_7 . ОСОБА_1 роз`яснено норми чинного законодавства, після чого винесено терміновий заборонний припис терміном на три доби та складено протокол за ст.173-2 КУпАП (а.с.13).

Припис винесено працівниками Івано-Франківського РУП у зв`язку зі скоєнням домашнього насильства, а саме: 01 травня 2022 року близько 16 год. за адресою АДРЕСА_3 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство щодо до своєї дружини ОСОБА_2 та йому заборонено було в будь який спосіб контактувати з постраждалою особою, тобто ОСОБА_2 .

У листі начальника Івано-Франківського РУП від 07.06.2022 року зазначено, що 02 травня 2022 року зареєстроване звернення ОСОБА_2 з приводу порушення умов тимчасового заборонного припису (протягом 3 діб) її чоловіком ОСОБА_1 (а.с.12).

На місце події було скеровано працівників УПП та проведено профілактичну бесіду із ОСОБА_1 .

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до частини десятої статті 26 Закону у разі порушення кримінального провадження у зв`язку із вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту вищевказаних правових норм видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків.

Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, який обґрунтованого виходив із того, що заявниця підтвердила факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно неї, а також наявність ризиків продовження вчинення заінтересованою особою домашнього насильства у майбутньому.

Слід звернути увагу на те, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Отже, хоча і на день ухвалення оскаржуваного рішення справа щодо ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення і не була розглянута, однак у подальшому обставини вчинення домашнього насильства підтверджується постановою Івано-Франківського міського суду від 05 жовтня 2022 року, згідно якої провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП. Тобто зміст цієї постанови не реабілітує ОСОБА_1 як особу, яка вчинила адміністративне правопорушення.

Вказане судове рішення є допустимим доказом, оскільки розміщене в Єдиному державному реєстрі судових рішень, є відкритим для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Цей доказ свідчить, що факт вчинення ОСОБА_1 систематичного домашнього насильства відносно заявниці підтверджується належними доказами у справі, зокрема, терміновим заборонним приписом від 01 травня 2022 року, який не оспорений у визначеному законом порядку, інформацією щодо його порушення і судовим рішенням про закриття справи про адміністративне правопорушення за статтею 173-2 КУпАП, тобто за вчинення домашнього насильства відносно заявниці, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: - втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявниці щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника частині другій статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису у вигляді заборони ОСОБА_1 строком на 2 місяці перебувати в місці проживання ОСОБА_2 підлягали задоволенню.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачка , як жертва домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків потребувала захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки вчинення відповідачем протиправних дій щодо неї давали підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення кривдником психологічного та фізичного насильства.

Посилання апелянта на обмеження права власника квартири розпоряджатися своїм майном не є підставою для скасування судового рішення, так як тимчасове обмеження прав кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є легітимним заходом втручання у права та свободи особи при наявності обставин, що він має інше зареєстроване місце проживання, тобто його право на житло в цілому не обмежено.

Крім того, очевидна загроза життю та здоров`ю ОСОБА_2 є пріоритетними для видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_1 .

На момент розгляду судом апеляційної інстанції даної справи строк обмежувального припису закінчився.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Губенко Ольги Валеріївни залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 червня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 07 грудня 2022 року.