23.12.22 Справа № 469/993/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року смт.Березанка

Березанський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Гапоненко Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Якубець С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Коблівська сільська рада Березанського району Миколаївської області, про визнання заповіту нікчемним,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 звернулась до суду з зазначеним позовом, у якому зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна сестра ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 . Спадкоємці першої черги відсутні. Позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5 , але від нотаріуса довідалась про наявність складеного ОСОБА_5 27 жовтня 2011 року заповіту, засвідченого та зареєстрованого Коблівською сільською радою Березанського району 27 жовтня 2011 року за № 151, за яким ОСОБА_5 заповідала належне їй майно ОСОБА_2 .

Позивач просила визнати вказаний заповіт нікчемним, посилаючись на те, що його складено з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, так як відсутні відомості, що заповіт підписано на прохання заповідача ОСОБА_6 у присутності заповідача, що є порушенням ч.4 ст.207 ЦК України, та не перевірено дієздатність ОСОБА_6 . Крім того, у тексті заповіту зазначено, що він прочитано ОСОБА_5 , проте це не відповідало дійсності, оскільки вона була неосвіченою, малограмотною та не вміла читати, була у тяжкому фізичному стані, з низьким тиском та за півдоби померла, тому у такому випадку заповіт мав бути посвідчений в присутності свідків.

Відповідач ОСОБА_2 надала заперечення на позов, у яких просила у задоволенні позову відмовити, а провадження у справі закрити у зв`язку з повторним зверненням до суду з такими ж вимогами та з тих же підстав, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, недоведеність викладених у позовній заяві обставин щодо неосвідченості та малограмотності заповідача ОСОБА_5 та невідповідність вимог позивача фактичним обставинам справи, які свідчать про дотримання вимог ЦК при посвідченні заповіту.

22 грудня 2015 року представник третьої особи надав суду заперечення проти позову, у якому просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на правомірність складання заповіту та його посвідчення (т.1, а.с.121-122).

Учасники справи у судове засідання декілька разів не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені, причини неявки суду не повідомили.

Представник позивача адвокат Ютовець О.О. надав заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника.

На підставі ст.223 ЦПК України судом розглянуто справу по суті за відсутності учасників справи.

З матеріалів спадкової справи № 10/2012 (т.1, а.с.143-157) до майна померлої ОСОБА_5 вбачається, що 27 жовтня 2011 року о 14.00 год. ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений секретарем Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області Громовою З.В., та зареєстрований в реєстрі за № 151, яким все своє майно заповіла ОСОБА_2 .. Зазначений заповіт у зв"язку з тяжким станом здоров`я заповідача ОСОБА_5 , пов`язаною із захворюванням кінцівок пальців рук, на прохання заповідача та в присутності секретаря Коблівської сільської ради Громової З.В., підписано ОСОБА_6 , особу якої встановлено. Заповіт на прохання заповідача записано з її слів за допомогою загальноприйнятих технічних засобів та прочитано уголос. У зв`язку з тяжким станом здоров`я заповідача заповіт посвідчено на дому, за адресою АДРЕСА_1 (т.1, а.с.8, 151).

Встановлення особи ОСОБА_6 вбачається також і з витягу з книги реєстрації нотаріальних дій Коблівської сільської ради (т.1, а.с.124-125), у якій вказані реквізити паспорта вказаної особи.

З витягу про державну реєстрацію прав Березанської філії ММБТІ від 01 лютого 2012 року вбачається, що ОСОБА_5 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (т.1, а.с.36).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим виконкомом Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області (т.1, а.с.145).

Відповідач ОСОБА_2 16 лютого 2012 року звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 (т.1, а.с.144).

Позивач є рідною сестрою померлої ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження (т.1, а.с.11, 12), свідоцтвом про одруження ОСОБА_3 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_3 (а.с.10), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (т.1, а.с.13), з якого вбачається, що ОСОБА_4 02 серпня 1963 року уклала шлюб із ОСОБА_10 та змінила дівоче прізвище ОСОБА_4 на ОСОБА_4.

05 квітня 2012 року позивач подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 за законом (т.1, а.с.151).

Як вбачається з ксерокопії виписки із паспорту здоров`я ОСОБА_5 , 10.11.2006 року їй було поставлено діагноз «Ішемічна хвороба серця. Синдром ІІ ст.. Гіпертонічна хвороба». 24.10.2011 року ОСОБА_4 надавалася медична допомога, діагноз «ІХС ІІ-ІІІ ст. Коронарокардіосклероз». 27.10.2011 року у ОСОБА_4 мав місце діагноз «ІХС ІІ-ІІІ ст.». Загальний стан важкий. Не дивлячись на надану необхідну невідкладну медичну допомогу, стан хворої не покращився. ІНФОРМАЦІЯ_2 о 07:10 год. хвора померла. Діагноз «Серцево-судинна недостатність. ІХС Атеросклероз кардіосклеротичний» (т.1, а.с.14-15).

Відповідно до ксерокопії медичного висновку від 10.06.2010 року №135 (т.1, а.с.16) про здатність до самообслуговування та потребу в сторонній допомозі громадянина, який потребує соціального обслуговування (надання соціальних послуг) територіальним центром за місцем проживання заповідача ОСОБА_5 визнано особою, що потребує постійного обслуговування вдома (наданню соціальних послуг), соціально-побутової адаптації та соціально-медичних послуг, яка має вади опорно-рухового апарату, порушення мови, рухова активність значно знижена, втрачена (майже повністю), до самообслуговування не здатна.

Згідно з наказом директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) від 17.09.2010 року №24 ОСОБА_5 було взято на надомне обслуговування з 15.09.2010 року як дитину війни, яка має вади опорно-рухового апарату, проживає одиноко та потребує постійної сторонньої допомоги, обслуговування закріплено за соціальним робітником ОСОБА_12 (т.1, а.с.15).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 13 вересня 2012 року у справі № 22ц/1490/2082/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним за ч.1 ст.1257 ЦК України відмовлено у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 08 квітня 2014 року (справа № 22-ц/734/1110/14) у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Коблівська сільська рада Березанського району Миколаївської області, про визнання заповіту недійсним відмовлено.

Крім зазначених вище обставин щодо дати, місця відкриття спадщини, складення ОСОБА_5 заповіту, прийняття спадщини сторонами, судом встановлено, що волевиявлення заповідача було вільним, на момент складення заповіту вона хоча й мала серцево-судинні захворювання та захворювання опорно-рухового апарату, але завжди перебувала в нормальному психічному і розумовому стані, на психіатричному обліку не перебувала, психічними захворюваннями не страждала.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 07 листопада 2014 року (Справа №469/466/14-ц), залишеним без змін судами апеляційної та касаційної інстанції, відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача Коблівська сільська рада Березанського району Миколаївської області, про визнання заповіту недійсним у зв`язку з його укладенням під збігом тяжких обставин на вкрай невигідних умовах.

Судом встановлено добровільність складення заповіту ОСОБА_5 .

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 07 липня 2015 року (справа № 469/1566/14-ц), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області 20 серпня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача Коблівська сільська рада Березанського району Миколаївської області, про визнання заповіту недійсним з підстав зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною.

Зазначені справи розглядались судами за вимогами ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, тоді як справа, що розглядається, стосується нікчемності заповіту, тобто предмет позову є іншим, ніж у попередніх позовах, а тому відсутні передбачені п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України підстави для закриття провадження у справі.

Згідно із ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України, згідно з якою, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноруч, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Згідно зі ст.1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до п.1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 22/5 від 25.08.1994р. та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.10.1994р. за № 256/466, чинної на час укладення спірного заповіту, у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють такі нотаріальні дії, як посвідчення заповіту. Відповідно до п.2 зазначеної Інструкції нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

Згідно з п.8 Інструкції, нотаріальні дії вчиняються в приміщенні виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням виконавчого комітету, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії (на дому, в лікарні, на підприємстві, установі, організації та ін.) із зазначенням адреси, а також причини цього.

Нотаріальні дії вчиняються після їх оплати в день подачі всіх необхідних документів (п.9).

Відповідно до п.10 Інструкції, коли за громадянина, який внаслідок фізичної вади, хвороби, або з інших поважних причин не може підписати заповіт, підписується інший громадянин, посадова особа виконавчого комітету встановлює особу громадянина, який підписався.

За змістом ст.1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Згідно з п.33 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Якщо при посвідченні заповіту, заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноруч підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними в пункті 13 Інструкції, відповідно до якого, якщо громадянин внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин не може власноруч підписати заповіт, доручення, заяву чи інший документ, за його дорученням і в його присутності та в присутності посадової особи виконавчого комітету, яка вчиняє нотаріальні дії, заповіт, доручення, заяву чи інший документ може підписати інший громадянин. Про причини, з яких громадянин, заінтересований у вчиненні нотаріальної дії, не міг підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі.

Судом установлено, що спірний заповіт було складено за допомогою технічних засобів зі слів заповідача, в ньому зазначено всі необхідні дані щодо місця і часу його складення, дати і місця народження заповідача, зазначено причину неможливості власноручного підписання заповіту заповідачем - у зв`язку з захворюванням кінцівок рук, заповіт прочитано заповідачем вголос та підписано за дорученням заповідача та у її присутності і у присутності секретаря виконкому Коблівської сільської ради Громової З.В. ОСОБА_6., особу якої встановлено, про що зазначено у заповіті.

Зміст посвідчувального напису відповідає Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 р. N 22/5 (п.8, 13, 18, дод.7).

Як визначено ч.1 ст.30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними; цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Підписання заповіту іншою особою замість заповідача на його прохання не створює для цієї особи цивільних прав та обов`язків.

Саме тому вимог щодо перевірки дієздатності особи, яка підписала заповіт замість заповідача, Цивільний кодекс України не містить.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою.

На підставі абзацу третього частини другої статті 1248 ЦК України, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Стаття 1252 ЦК України встановлює випадки посвідчення заповіту іншою посадовою, службовою особою, відмінною від нотаріуса чи посадової особи органу місцевого самоврядування.

Згідно з п.158 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій (чинної на час вчинення правочину), на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Присутність не менше як двох свідків при посвідчення заповіту є обов`язковою.

У тексті оспорюваного заповіту зазначено, що заповіт прочитано ОСОБА_5 вголос; відомості про наявність у ОСОБА_5 фізичних вад, які б перешкоджали самостійному прочитанню нею заповіту, відсутні та наявності таких фізичних вад судом не встановлено, тому посвідчення заповіту у присутності свідків не було необхідним.

Посилання позивача на стан здоров`я заповідача на момент складення заповіту не містить викладу конкретних обставин, які б свідчили, що ОСОБА_5 не мала фізичної можливості самостійно прочитати заповіт, та, з урахуванням обставин, встановлених попередніми судовими рішеннями, щодо фізичного та психічного стану ОСОБА_5 , суд вважає припущеннями, які не підтвердились при розгляді справи.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Отже, відсутні підстави вважати складений ОСОБА_5 заповіт нікчемним.

Щодо обраного позивачем способу захисту цивільних прав - вимог про визнання заповіту нікчемним - суд виходить з таких міркувань.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом, що відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: