ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/8921/15-ц Номер провадження 22-ц/814/4416/22Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дорош А.І., Дряниця Ю.В.,

розглянувши у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 13 липня 2022 року, постановлену суддею Яковенко Н.Л., у справі за скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна Сергія Володимировича, стягувач у виконавчому провадженні: ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

03.06.2022 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд зі скаргою на бездіяльність державного виконавця. Скарга обґрунтована тим, що із 05.03.2018 на виконанні ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває ВП №52078966 із примусового виконання рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 24.12.2015 (справа №642/8921/15-ц) про стягнення із АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суми депозиту в розмірі 2 990,95 євро, суми процентів у розмірі 580,26 євро.

АТ КБ «Приватбанк» виконано рішення суду, що підтверджено платіжними дорученнями від 07.11.2018 №1111078LGGX, №9783, №9784, але виконавче провадження за ним не закрито, що боржник вважаю бездіяльністю.

Із підстав викладеного, просить визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С.В., у частині не виконання вимог заяви представника АТ КБ «ПриватБанк» про закриття виконавчого провадження, та зобов`язати його винести постанову про закінчення виконавчого провадження №52078966.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 13.07.2022 у задоволенні скарги АТ КБ «ПриватБанк» на бездіяльність головного державного виконавця ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С.В., стягувач у виконавчому провадженні: ОСОБА_1 , - відмовлено.

Ухвала районного суду вмотивована тим, що стягувачем не отримано суму грошових коштів згідно судового рішення від 24.12.2015 (справа №642/8921/15-ц) в загальній сумі 3571,21 євро, а тому відсутніми є підстави для закінчення виконавчого провадження згідно п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що скарга АТ КБ «ПриватБанк» є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Із указаною ухвалою не погодився боржник АТ КБ «ПриватБанк» та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати й постановити нову, якою скаргу задовольнити.

Із підстав, попередньо викладених у скарзі, доводить належність виконання боржником судового рішення, що підтверджено платіжними дорученнями від 07.11.2018 №1111078LGGX, №9783, №9784.

Розбіжності у розмірі виплат, постановлених до стягнення згідно рішення суду від фактично сплачених боржником, пояснює відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів у силу вимог Податкового Кодексу України. Тоді як відсутність у резолютивній частині рішення суду вказівки, що сума підлягає стягненню за відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів, не є підставою для невиконання банком функцій податкового агента, що відповідає позиції Верховного Суду, сформованої у постановах від 16.04.2019, 25.04.2019 та 05.08.2020 (справи №№820/3747/18, 820/5002/16, К/9901/22886/18), яка безпідставно не була прийнята до уваги судом першої інстанції.

Повідомляє, що 05.05.2022 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до ДВС із заявою про закриття виконавчого провадження, відповіді на яку станом на 23.05.2022 не отримано.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 01.09.2022 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 13.07.2022; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду із повідомленням сторін.

26 та 30 вересня 2022 року до Полтавського апеляційного суду надійшли відзиви ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, як законну та обґрунтовану.

Учасники судового процесу до суду не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи. Разом із цим, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 24.12.2015 (справа №642/8921/15-ц) стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти депозиту у сумі 2990,95 євро, у валюті депозиту євро. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти відсотків депозиту в сумі 580,26 євро, у валюті депозиту євро./а.с.59-62/

Постановою старшого державного виконавця Жовтневого ВДВС м.Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області від 06.09.2016 відкрите ВП №52078966 із примусового виконання виконавчого листа №642/8921/15-ц про стягнення із АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 3571,21 євро./а.с.75/

14.09.2016 виконавче провадження №52078966 приєднано до зведеного виконавчого провадження №11355726, яке веде Соборний ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області./а.с.76-77/

12.01.2018 ВП №52078966 виведено зі складу зведеного ВП №11355726та передано до відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України./а.с.79-80/

05.03.2018 державним виконавцем ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України Мурихіним С.В. прийнято ВП №52078966 до виконання./а.с.70/

05.05.2022 до відділу ДВС надійшла заява від АТ КБ «ПриватБанк», у якій боржник виконавчого провадження вказував на добровільне виконання судового рішення 07.11.2018 та порушував питання про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»./а.с.9-10/

АТ КБ «ПриватБанк згідно платіжних доручень від 07.11.2018 здійснив перерахування грошових коштів в сумі 3458,06 євро виплати по рішенню суду на користь ОСОБА_1 , що підтверджується платіжним дорученням №І11078LGGX; 104,45 євро утримано податок на доходи фізичних осіб із доходу у вигляді процентів за ОСОБА_1 , що підтверджується платіжним дорученням №9783; 8,70 євро утримання військового збору, платіжне доручення №9784./а.с.18-20/

Відмовляючи у задоволенні скарги, районний суд виходив із того, що стягувачем не було отримано суму грошових коштів згідно судового рішення в загальній сумі 3571,21 євро, а тому відсутніми є підстави, визначені п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» для закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з повним фактичним виконанням судового рішення в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Таким чином дії державного виконавця вчиненні ним у межах повноважень та відповідають положенням Закону України «Про виконавче провадження».

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги їх не спростовують та зводяться до довільного тлумачення норм права на свою користь.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02 червня 2016 року.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII).

Статтею 26 Закону № 1404-VIII визначено початок примусового виконання рішення, зокрема: виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої);виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частина п`ята);за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста).

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи та норми права, якими вони регламентовані, апеляційний суд визнає правильними висновки суду першої інстанції щодо правомірності дій державного виконавця, який зобов`язаний виконувати судове рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом.

Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують та зводяться до довільного тлумачення норм права на власну користь,оскільки питання відрахування податків та інших обов`язків платежів має вирішуватися судом в порядку ч.1 ст.271 ЦПК України за заявою учасника справи, державного виконавця, приватного виконавця. За відсутності судового рішення із роз`ясненнями щодо утримання суми податків та інших обов`язкових платежів, державний виконавець правомірно виконував рішення згідно виконавчого документу, яким постановлено до стягнення 3571,21 євро, а не 3458,06 євро, як вважає боржник та окремо 104,45 євро податок на доходи фізичних осіб із доходу у вигляді процентів та 8,70 євро військового збору.

Наведене боржником у апеляційній скарзі практика Верховного Суду, сформованої у постановах від 16.04.2019, 25.04.2019 та 05.08.2020 (справи №№820/3747/18, 820/5002/16, К/9901/22886/18) правильність таких висновків не спростовує, оскільки є відмінною від спірних правовідносин, де має місце примусове виконання судового рішення органом ДВС.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 13 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22.12.2022.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді А.І. Дорош

Ю.В. Дряниця