П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 року місто Київ

справа № 753/8453/22

провадження№22-ц/824/11259/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса A.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Омельчуком Сергієм Леонідовичем,

на ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 23 серпня 2022 року, постановлену у складі судді Заставенко М.О.

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Батуринська міська рада, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 23 серпня 2022 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Батуринська міська рада, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Омельчук С.Л. подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі посилався на те, що суд першої інстанції грубо порушив норми процесуального права, не надав належну правову оцінку доказам у справі, обґрунтування ухвали здійснено на припущеннях, а тому ухвала підлягає скасуванню.

У заяві про встановлення факту батьківства, заявником стверджується, що заява про встановлення факту батьківства подається в тому числі, для створення умов здійснення дитиною особистих майнових прав, таких як отримання державної допомоги на дитину та отримання дитиною спадщини, як спадкоємцем першої черги.

Відтак у заяві про встановлення факту батьківства заявником наведені обґрунтування, які відповідають вимогам ч.1 ст. 293 ЦПК України, зокрема, що встановлення юридичного факту необхідне заявнику для охорони прав та інтересів особи, а також для здійснення майнових прав малолітньої особи.

Судом неправомірно відмовлено у відкритті провадження у справі, при цьому не наведено жодного спору про право, який вбачається з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення у відповідності до ч.4 ст. 315 ЦПК України.

Крім цього, заявником, у якості заінтересованої особи по справі, зазначено рідну сестру померлого, як єдину особу, яка залишилась в сім`ї померлого, яка в свою чергу вправі повідомити про наявність будь-яких спорів про право.

З метою уникнення у майбутньому будь-яких сумнівів або спорів, заявником заявлене у справі клопотання про призначення посмертної судово-генетичної експертизи.

При цьому обґрунтування суду в оскаржуваній ухвалі про те, що суд немає можливості перевірити наявність чи відсутність інших спадкоємців ОСОБА_3 суперечать ч.2 ст. 294 ЦПК України та є безпідставними, оскільки заявник заявляє лише вимогу про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини.

В судове засідання не з`явилися учасники справи, про день та час розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку.

Зважаючи на зміст апеляційної скарги ОСОБА_1 та судового рішення, що оскаржується, з урахуванням обставин даної справи, її складності, мотивованим викладенням позиції заявниці в її апеляційній скарзі та відсутністю потреби у наданні усних пояснень учасника справи, явка якого до апеляційного суду є необов`язковою, колегія суддів вважала можливим розглянути справу у відсутність ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), яка не з`явилася в судове засідання.

Оскільки рішення ухвалене за відсутністю учасників справи, то датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив із того, що зазначені заявником обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що у справі наявний спір про право. Вимога заявниці ОСОБА_1 зводиться не тільки до встановлення факту, але і про право на отримання державної допомоги на дитину та отримання сином заявника спадщини як спадкоємцем першої черги. На день звернення заявником із заявою шестимісячний строк для подання заяви на прийняття спадщини не сплинув, а тому у суду немає можливості перевірити наявність чи відсутність інших спадкоємців померлого ОСОБА_3 .. Заявником же не наведено даних про підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції повною мірою погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно д ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За ст. 130 Сімейного кодексу України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Факт батьківства встановлюється в порядку окремого провадження.

Відповідно до приписів ст. 315 ЦПК України, судам підвідомчі справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч.4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Аналогічні роз`яснення містить п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", де зазначено, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого суду факту пов`язане із вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті такої заяви, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб, а встановлення таких фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Отже, суд може виявити наявність спору про право як на стадії відкриття провадження, так і в процесі розгляду справи. У разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Як убачається зі змісту вимог, заявник ОСОБА_1 просить встановити факт батьківства ОСОБА_3 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та внести зміни до актового запису про народження дитини.

ОСОБА_1 у заяві зазначала, що після смерті ОСОБА_3 у нього залишилось спадкове майно, вона, як законний представник дитини, звернулась до приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області з заявою про прийняття спадщини, проте їй було роз`яснено, що родинні відносини батька та сина необхідно встановити в судовому порядку. Крім того, вона має намір оформити державну допомогу на дитину.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених у пункті 2 Постанови № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть, вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі судом не перевірено та не конкретизовано чиї права будуть порушені у разі розгляду заяви ОСОБА_1 і чи дійсно існує спір про право.

В той же час, в матеріалах справи відсутні докази того, що будь-яка особа заперечує проти вимог заявниці або висувала будь-які вимоги, які в своїй сукупності можуть вважатися спором щодо будь-якого права.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що норми процесуального права передбачають встановлення наявність спору про право, а не припускати його можливість.

Постановляючи ухвалу про відмову в відкритті провадження у справі, суд першої інстанції викладеного не врахував, не з`ясував обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не перевірив чи впливатиме встановлений факт батьківства на права і обов`язки інших осіб, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про наявність спору про право.

При цьому, суд не позбавлений можливості у разі встановлення в ході розгляду справи наявного, реального спору (звернення з відповідними заявами до суду зацікавлених осіб, виявлення інших претендентів на спадщину, тощо), вирішити питання про залишення заяви без розгляду в подальшому, як то передбачено ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Омельчуком Сергієм Леонідовичем, задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 23 серпня 2022 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус