провадження № 2/752/7774/22
УХВАЛА

06.12.2022 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04.11.2022.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду загального позовного провадження.

В порядку підготовки справи до розгляду представник відповідача подав до суду клопотання , яким просив залишити позов без руху, посилаючись на підстави, які викладені в письмовій заяві, а також з огляду на те, що позивачем не сплачено судовий збір за всі пред`явлені вимоги.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків за наступних підстав.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить суд скасувати наказ про звільнення, поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду в сумі 20000,00 грн.

Однак, позивачем не виконано вимог п. 3 ч. 3 ст. 175 та п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, а саме: не у повному обсязі зазначено ціну позову; разом з обґрунтованим розрахунком щодо нарахування та заявленої до стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України у постанові №2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у позовній заяві повинні міститися не лише позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину».

Відповідно до норм чинного ЦПК України, у позовній заяві почергово повинно бути викладено по кожній позовній вимозі: зміст позовної вимоги, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує цю позовну вимогу та зазначення доказів, що її підтверджує, наявність підстав для звільнення від доказування.

Відповідно до пп. 4, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Зміст позовних вимог - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду. Під підставами позову, як вказує Верховний суд України, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Виклад обставин підстави також необхідний для визначення тотожності позову, захисту відповідача від позову, зміни позову позивачем та найголовніше - для визначення предмета доказування по даній справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, що порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Вивченням позовної заяви, встановлено, що дана позовна заява не відповідає вимогам п. 4 ч. 3 ст.175 ЦПК України, оскільки у позові не коректно викладено зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, зокрема: у пункті 3 позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу по день ухвалення судового рішення, при цьому жодним чином ні у змісті позовної заяви ні у прохальній частині не визначає розмір, який підлягає стягненню, принаймні станом на день звернення до суду із позовом.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Належним доказом про сплату судового збору є оригінал квитанції про його сплату.

При цьому, позивач вказує про звільнення її від сплати з огляду на положення пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Проте, суд не може погодитись з такими доводами позивача у повному обсязі з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем у порушення вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України не сплачено судовий збір, за три позовні вимоги: про скасування наказу про звільнення (немайнова вимога); про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (вимога майнового характеру); про стягнення моральної шкоди (вимога майнового характеру), що є самостійними позовними вимогами, та підлягають сплаті судового збору за кожну вимогу окремо.

За змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Такі правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 та ухвалах Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі №505/3097/17, від 28 лютого 2019 року у справі №442/2603/18, від 05 березня 2019 року у справі № 554/7844/18, від 21 березня 2019 року у справах №341/437/18, №544/528/18-ц, від 07 червня 2019 року у справі №755/14829/18 від 12 червня 2019 року у справі №759/10039/18.

У силу частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що не є заробітною платою, підлягає оплаті судовим збором за ставками, передбаченими для позовних вимог майнового характеру.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтями 3 і 4 Закону України «Про судовий збір» визначено об`єкти справляння судового збору, його розміри та перелік позовних заяв чи інших заяв, передбачених процесуальним законодавством, за подання яких судовий збір не справляється.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Законом України «Про державний бюджет на 2022 рік» встановлено, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з 01 січня 2022 року складає 2481,00 грн.

Згідно приписів п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (992,40 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (11 350,00 грн.).

Згідно приписів п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (992,40 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (12 405,00 грн.).

Ставка судового збору за подачу до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 2022 рік становить 992,40 грн. (п. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір»).

За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру (ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір»).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України встановлено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується чи оспорюванню сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Таким чином, позивачу слід зазначити у позовній заяві та уточнити позовну вимогу п. 3 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зазначивши у позовній заяві суму, яка підлягає до стягнення із відповідача, вказавши нову ціну позову, та надати документ, що підтверджує сплату судового збору з розрахунку (ціна позову*1%, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

При цьому, позивач не позбавлена можливості сплатити судовий збір з розрахунку попередньо визначеної ціни позову на час звернення до суду з вказаним позовом.

Позовна вимога майнового характеру про стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 20000 грн. 00 коп., також підлягає оплаті судовим збором із розрахунку (ціна позову 20000 грн. 00 коп. *1%, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (992,40 грн.) = 992,40 грн.

Посилання позивача на Закон України «Про судовий збір» також не є підставою для звільнення позивача від сплати судового збору за позовну вимогу про скасування наказу про звільнення.

Крім того, позовна вимога про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення також підлягає оплаті судовим збором за ставками, передбаченими для позовних вимог немайнового характеру.

Таким чином, позивачу слід уточнити позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зазначивши у прохальній частині суму, яка підлягає до стягнення з відповідача (період стягнення), вказавши у позовній заяві ціну позову, з врахуванням суми стягнення моральної шкоди та середнього заробітку загалом, надавши документ, що підтверджує сплату судового збору з розрахунку (ціна позову*1%, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб), як за позовну вимогу майнового характеру та позовну вимогу про скасування наказу про звільнення у розмірі 992,40 грн.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху

Крім того, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк (п. 8 ч.1 ст. 257 ЦПК України).

Враховуючи те, що виявлені недоліки перешкоджають подальшому розгляду справи після відкриття провадження у справі, суд приходить до висновку про необхідність залишення позовної заяви без руху із наданням позивачу строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене, позивачу необхідно подати позовну заяву із дотриманням вимог зазначених у вказаній ухвалі суду у відповідній кількості примірників до кількісного складу учасників процесу (ч. 1 ст. 177 ЦПК України), а також докази сплати судового збору у визначеному законом розмірі за пред`явлені вимоги майнового та немайнового характеру.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, - залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків позову, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем даної ухвали.

Запропонувати позивачу подати до суду позовну заяву із дотриманням вимог зазначених в мотивувальній частині цієї ухвали суду у відповідній кількості примірників до кількісного складу учасників процесу, а також подати докази сплати судового збору у визначеному законом розмірі за пред`явлені вимоги майнового та немайнового характеру.

Роз`яснити позивачу, що якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк вимоги ухвали суду виконані не будуть, - позов буде залишено без розгляду.

Копію ухвали направити позивачу для належного виконання, відповідачу - для відома.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.П. Чередніченко