Провадження №2-о/193/44/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

05 грудня 2022 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Кравченко Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Ратушної В.В.,

заявниці ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_2 , представника заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел.Софіївка цивільну справу, в порядку окремого провадження, за заявою представника заявника ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: Софіївський РС ГУ ДМВ України в Дніпропетровській області, про встановлення факту постійного проживання на території України, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року представник заявника ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаною заявою в якій просив встановити факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року.

В обґрунтуванні представник заявника вказав, що заявниця народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Олександрівка Софіївського району, Дніпропетровської області. Після закінчення Першотравенської восьмирічної школи, вона стала навчатися в ПТУ № 24 та проживати у місті Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, де познайомилась з ОСОБА_4 , після їхнього спільного проживання протягом 7 років в них народився син, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Невдовзі фактичні шлюбні відносини між заявницею та ОСОБА_4 були припинені.

26 січня 1980 року між нею та ОСОБА_6 був укладений шлюб, зареєстрований Дніпровським ЗАГС м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Актовий запис № 64, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 виданим 31 серпня 1984 року.

Після укладання шлюбу з ОСОБА_6 та зміною прізвища, вона отримала паспорт громадянина СРСР Серії НОМЕР_2 , виданий 30 червня 1980 року Заводським РВВС м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Одруження з ОСОБА_6 виявилось невдалим і фактично між ними шлюбні відносини припинились з літа 1981 року, шлюб не розривали.

Влітку 1981 року вона зробила обмін квартири, в якій проживала з сином по АДРЕСА_1 . Спочатку вона із сином проживала по АДРЕСА_2 , потім вона знову змінила квартиру та стала проживати із сином в квартирі АДРЕСА_3 . Була зареєстрована за вказаною адресою з 20 квітня 1983 року по 12 листопада 1992 року. Представник заявника вважає, що це фактично підтверджує проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року. Паспорт радянського зразка ОСОБА_1 було втрачено в 1993 році, у зв`язку із чим вона не змогла зробити обмін паспорта СРСР та отримати паспорт громадянина України. З заявою про втрату паспорта зразка СРСР 1974 року та оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 зверталася 18 жовтня 2018 року до Софіївського РС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, який 15.12.2018 року відмовив їй у оформленні, документів на встановлення належності до громадянства України. Повторно вона звернулась до Софіївського РС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 01.06.2022 року і знову їй відмовили в оформленні документів на встановлення належності до громадянства України, посилаючись на те, що під час перевірки не підтверджено юридичного факту Вашої реєстрації в Україні на період 24.08.1991 або 13.11.1991 років, отже не встановлено належності до громадянства України (підтвердження реєстрації на період 24.08.1991 чи 13.11.1991 років необхідно здійснити в судовому порядку).

Ухвалою суду від 25 жовтня 2022 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 пояснила, що вона народилася в с. Олександрівка Софіївського району Криворізького району Дніпропетровської області, з території України не виїжджала. Проживала та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 з 20.04.1983 року по 12.11.1992 рік. За даною адресою був зареєстрований та проживав її син, 1970 року народження, який повернувся з армії навесні 1991 року. 12.11.1992 року вони продали квартиру і знялися з реєстрації за даною адресою. Надалі поділили гроші і вона купила іншу однокімнатну квартиру на АДРЕСА_5 , а син в подальшому проживав за адресою його дружини. Працювала вона офіційно до 1987 року, в подальшому працювала по найму. Наразі проживає у батьківському будинку в АДРЕСА_6 . Також пояснила, що вона зверталася у 1993 року із заявою про втрату паспорту, на що отримала довідку 21.06.1993 року, також у 2018 році та у 2022 році вона зверталася до Софіївського сектору ГУ ДМС у Дніпропетровській області з метою оформлення паспорту, на що їй було відмовлено та рекомендовано звернутись до суду. Заявлені вимоги підтримала та просили їх задовольнити.

Представник ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримав та просили їх задовольнити.

Представники заінтересованої особи Софіївського районного сектору Головного управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України Попришко М.І. не заперечував проти задоволення заяви ОСОБА_1 ..

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 , є двоюрідною сестрою його зятя. Проживає він в с. Олександрівка Софіївського району Криворізького району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 також проживає в цьому селі. Протягом 90х та по цей час вони спілкуються, на деяких святах та сімейних святах зустрічаються, спілкуються. У 1991 році вона проживала у Кривому Розі разом із своєю сім`єю. Наразі переїхала до будинку своїх батьків в с. Олександрівка Софіївського району Криворізького району Дніпропетровської області, оскільки інші члени родини віддали їй для проживання будинок.

Суд, вислухавши думку учасників справи, свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 , у ОСОБА_8 та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_5 . 26 січня 1980 року ОСОБА_8 та ОСОБА_6 уклали шлюб, відповідно до повторного свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого Дніпровським ЗАГС м. Дніпродзержинськ 31 серпня 1984 року. ОСОБА_8 змінила прізвище на « ОСОБА_9 » (а.с.6).

Згідно довідки Відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Довгинцівської районної в місті ради №11 від 06.01.2022, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , з 20.04.1983 по 12.11.1992 (а.с.8).

Відповідно довідки Відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Довгинцівської районної в місті ради № 12 від 06.01.2022, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , з 24.11.1992 по 22.06.1993 (а.с.9).

Відповідно до довідки №722 від 16.10.2018 виданої виконавчим комітетом Девладівської сільської ради, ОСОБА_1 , 1952 року народження, дійсно проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_6 , з 14.03.2002 по теперішній час (а.с. 12).

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_5 ОСОБА_1 маються записи за період роботи з 10.08.1981 по 01.03.1982, з 06.10.1982 по 11.10.1982, з 03.02.1983 по 23.02.1983, з 21.04.1982 по 26.04.1982, з 28.05.1984 по 17.12.1984, з 18.04.1985 по 21.05.1985, з 11.10.1985 по 22.10.1985, з 23.12.1985 по 13.05.1986 (а.с. 38-42).

Крім того, Софіївським РС ГУ ДМВ України в Дніпропетровській області надано копію заяви за Ф1 ОСОБА_1 щодо обміну паспорта НОМЕР_6 на НОМЕР_7 від 30.11.1980 р .(а.с. 36)

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку,встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно до п.1 ч.1 ст. 3 Закону України Про громадянство України в редакції від 18.01.2001 року громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) постійно проживали на території України, або на момент набрання чинності вище вказаного Закону (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до пункту 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, (далі Порядок № 215), для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України Про правонаступництво України, або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

У пункті 44 Порядку № 215 встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Підпунктом «а» пункту 7 Порядку № 215 передбачено, що встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України;

Згідно з пунктом 8 Порядку № 215 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що встановлення факту постійного проживання на території України станом на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року необхідно заявнику для подальшого звернення до відповідних органів Державної міграційної служби України з метою отримання паспорта громадянина України, суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення зазначеного факту у судовому порядку та про задоволення заяви ОСОБА_1 із встановленням того факту, що остання постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Керуючись ст.10,60, 88, 213, 214, 215, 256 ЦПК України, Закону України «Про громадянство України», суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника заявника ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: Софіївський РС ГУ ДМВ України в Дніпропетровській області, про встановлення факту постійного проживання на території України- задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с.Олександрівка, Криворізького (Софіївського) району, Дніпропетровської області , на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасникам справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка с.Олександрівка, Криворізького (Софіївського) району, Дніпропетровської області, проживає за адресою: АДРЕСА_7 ;

- заінтересована особа: Софіївський РС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, місцезнаходження: вул.Карпенка, 10а, смт.Софіївка, Криворізький район, Дніпропетровська область.

Повний текст рішення виготовлено "12" грудня 2022 року.

Суддя: Н.О.Кравченко