ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №495/10979/17

Апеляційне провадження № 22-ц/813/6875/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 лютого 2022 року, ухвалене під головуванням судді Шевчук Ю.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви та відзивів на позов

У грудні 2017 року перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури (далі прокурор) звернувся до суду з позовом до Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, в якому просив:

-визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 29 грудня 2014 року №2679 «Про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,0919 га (кадастровий номер :02:012:0165) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 ;

-визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний №32628395, щодо земельної ділянки площею 0,0919 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:012:0165).

Позовні вимоги мотивовані тим, що Білгород-Дністровською окружною прокуратурою виявлено схему земельних оборудок на території смт.Затока, Білгород-Дністровського району, пов`язаної із виведенням земель комунальної власності територіальної громади Затоківської селищної ради на користь приватних осіб.

Встановлено, що між Департаментом державної автомобільної інспекції МВС України (далі Департамент ДАЇ МВС України) та Затоківською селищною радою 12 жовтня 2005 року укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,5244 га, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт.Затока, Лиманський курортний район, для розміщення готельного комплексу «Стрела» строком на 25 років.

На підставі технічної документації із землеустрою, щодо поділу та об`єднання земельних ділянок 23 грудня 2014 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0919 га по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:012:0165), із земель, наданих раніше у користування Департаменту ДАЇ МВС України.

Рішенням Затоківської селищної ради від 29 грудня 2014 року №2679 ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,0919 га (кадастровий номер :02:012:0165) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області за результатами розгляду документів, поданих ОСОБА_1 для оформлення права власності, видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 32628395 щодо земельної ділянки площею 0,0919 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23 січня 2015 року №18826674.

Позивач вважав, що ОСОБА_1 право власності на вказану земельну ділянку набула з порушенням вимог діючого законодавства, а саме земельну ділянку у порушення ст.ст.79-1,118 ЗК України передано без розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність та відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва здійснено в порушення положень Генерального плану смт.Затока та за відсутності детального плану території, у зв`язку з цим рішення Затоківської селищної ради підлягає визнанню судом незаконним, а свідоцтво про право власності недійсним.

Крім того, як вбачається з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно після набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, останньою згідно договору дарування від 03 липня 2015року, серія та номер: 502, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чербаджи К.М., передано спірну земельну ділянку на користь ОСОБА_2 , номер запису про право власності 10270523.

В подальшому ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу, серія та номер 1883, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю., передано земельну ділянку на користь ОСОБА_3 , номер запису про право власності 11838038.

ОСОБА_2 набував право власності на спірну земельну ділянку, а ОСОБА_3 є дійсним власником земельної ділянки на теперішній час.

Таким чином порушення інтересів територіальної громади смт.Затока полягає в незаконному набутті ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку комунальної власності площею 0,0919га (т.1а.с.3-12).

У відзиві на позов прокурора адвокат Галинський В.С. в інтересах ОСОБА_1 просив відмовити в позові, посилаючись на те, що визнання свідоцтва про право власності є неналежним способом захисту, оскільки вказане не несе в собі правових наслідків. Вказаний спосіб захисту не повертає земельну ділянку у комунальну власність, в зв`язку з тим, що на теперішній час земельна ділянка належить іншій особі.

Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст.388 ЦК України, які дають право витребувати майно від добросовісного набувача (т.1а.с.38-48).

У відзиві на позов адвокат Садовський В.Є. в інтересах третьої особи ОСОБА_3 та додаткових пояснення посилався на те, що в постанові від 01 червня 2021 року у справі №925/929/19 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного в постановах Верховного Суду України від 05 березня 2013 року у справі № 214 417а12, від 08 квітня 2015 року у справі № 6-32цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 712/10864/16-а та постановах від 26 червня 2019 року у справі № 701/902/17, від 03 червня 2019 року у справі № 708/933/17, від 24 лютого 2020 року у справі № 701/473/17, про те, що зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися в порядку, встановленому для зміни цільового призначення такої землі.

Зазначений правовий висновок застосовано Верховним Судом при розгляді аналогічної цивільної справи №495/1439/18 у справі №495/1439/18, за аналогічних обставин, наявних доказів.

Верховний Судом в постанові від 24 листопада 2021 року зроблено наступні висновки, щодо застосування норм права, які стали підставою для відмови в задоволенні позовних вимог Білгород-Дністровської місцевої прокуратури.

В постанові зазначено, що оскільки за оскаржуваним рішенням Затоківської селищної ради передано відповідачу у власність земельну ділянку із визначеним кадастровим номером, видом використання для індивідуального дачного будівництва, на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок - відсутні підстави вважати наявність порушень земельного законодавства.

З огляду на відсутність вказаних обставин, для отримання відповідачем спірної земельної ділянки у порядку безоплатної приватизації, за встановлених у цій справі обставин, не було необхідності розробляти проект землеустрою.

Зміна використання земельної ділянки з виду «Для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення» (Розділ секція Е07 підрозділ 07.01) на вид використання «Для індивідуального дачного будівництва» (Розділ секція ЕО7 підрозділ 07.03) не призводить до зміни цільового призначення земельної ділянки та відбувається у межах однієї категорії земель (т.2а.с.223-224).

Зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 лютого 2022 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що Затоківська селищна рада приймаючи рішення про передачу спірної земельної ділянки із визначеним кадастровим номером, цільовим призначенням земельної ділянки та видом її використання не порушила вимог законодавства в частині надання її у власність фізичній особі в межах безоплатної приватизації визначеної ст. 121 ЗК України.

Зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення, а отже, не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства України застосовуються при зміні цільового призначення (розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, його затвердження тощо).

Такого висновку дійшов Верховний Суд під час розгляду подібної справи №64013670/19 (постанова від 24 березня 2020 року), справи № 357/4277/17 (постанова від 10 жовтня 2018), справи №344/10412/16-а (постанова від 14 листопада 2019).

Формування спірної земельної ділянки відбулось без зміни цільового призначення, а саме категорії Е07 - «Землі рекреаційного призначення», а лише зі зміною виду використання земельної ділянки в межах даної категорії. Тому, формування земельних ділянок, зокрема спірної земельної ділянки 0,0919 га (кадастровий номер :02:012:0165) було цілком правомірно здійснено на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, в порядку ст.56 Закону України «Про землеустрій»(т.3а.с. 1-12).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

В апеляційній скарзі апелянт наводить наступні доводи та зазначає, що:

-згідно приписів п. «б» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України можуть набувати право власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної та комунальної власності;

-правові підстави набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності визначено ч. 1 ст.116 ЗК України. Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, передбачених цим Кодексом або за результатами аукціону;

-попередньому користувачу земля надавалась в оренду для будівництва та експлуатації готельного комплексу, та відповідно для цієї мети останнім розроблявся проект землеустрою щодо її відведення, у той час, як ОСОБА_1 спірну земельну ділянку передано вже у власність для індивідуального дачного будівництва, тобто за іншим видом призначення;

-згідно ч.6 ст.79-1 ЗК України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок;

-приписами ст.19 ЗК України визначено категорії земель, в тому числі й землі рекреаційного призначення. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень (ч. 1 ст.20 ЗК України), а між тим, судом першої інстанції залишено поза увагою, що кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму;

-ст.50 ЗК України встановлено, що землі рекреаційного призначення - це земельні ділянки, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів;

-виходячи зі змісту положень п.п. 14.1.129 та 14.1.129.1 Податкового кодексу України готелі є об`єктами нежитлової нерухомості, в той час як дачні будинки віднесено до об`єктів житлової нерухомості;

-об`єкти дачного будівництва мають свої будівельно-технічні та цільові особливості, які відокремлюють їх від інших об`єктів рекреаційного будівництва (рекреаційних установ). Дачний будинок не є установою, а відноситься до об`єктів житлової нерухомості;

-в межах вказаної категорії виокремлено різні види цільового використання земельних ділянок, а саме, для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту індивідуального дачного будівництва, для колективного дачного будівництва, тощо;

-судом першої інстанції не враховано, що відповідно до приписів ст.1 Закону України «Про землеустрій», цільове призначення земельної ділянки - це її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку;

-у даному випадку мало місце відведення земельної ділянки іншого виду цільового призначення та інших меж, мав розроблятися проект відведення земельної ділянки;

-зміна виду цільового призначення (використання) земельної ділянки, встановленого законодавством та конкретизованого уповноваженим органом державної влади у рішенні про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку, потребує обов`язкового дотримання механізму такої зміни;

-таких самих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі №495/6080/17 за аналогічним позовом Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, які у порушення положень ст. 263 ЦПК України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не враховано судом першої інстанції;

-суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що Затоківською селищною радою правомірно передано ОСОБА_1 земельну ділянку у власність для індивідуального дачного будівництва, тобто за іншим видом цільового використання, ніж у попереднього користувача, якому надавалась земля на умовах оренди для розміщення закладу відпочинку, без виготовлення проекту про зміну її цільового призначення;

-спірна земля згідно Генерального плану смт Затока відноситься до земель рекреаційного призначення, вид використання - для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, через що передача її у власність для індивідуального дачного будівництва відбулась з порушенням приписів законодавства;

-Департаменту ДАЇ МВС України у тимчасове користування для розміщення готельного комплексу «Стрела» надавалась ділянка на узбережжі Чорного моря загальною площею 1,5244 га. Проте, всупереч приписів ст.24 Закону України «Про оренду землі» землю поділено на декілька ділянок, які у подальшому передано вже у власність окремим громадянам для індивідуального будівництва;

- унаслідок таких дій землі, які перебувають під особливої охороною держави та призначені для організації відпочинку необмеженого кола населення, безоплатно перейшли у власність окремої приватної особи, що унеможливило їх користування народом України загалом;

-відповідач не міг законно набути право приватної власності на ділянку пляжу, що є очевидним, оскільки він набув такого права власності в спосіб, який за формальними ознаками лише має вигляд законного: юридичне оформлення права власності відповідача на землю стало можливим у результаті прийняття органом виконавчої влади низки незаконних рішень та дій попереднього користувача;

-спірна земельна ділянка на протязі року була відчужена, зокрема, ОСОБА_1 набувши право власності на спірну земельну ділянку 23 січня 2015 року, вже 03 липня 2015 року подарувала землю ОСОБА_2 , який в свою чергу продав спірну земельну ділянку ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 30 жовтня 2015 року . Наведене також вказує на певну схему, направлену на унеможливлення у подальшому витребування земельних ділянок, посилаючись на добросовісність набуття прав власності на землю;

-судом не звернута увага на те, що ці дії здійснено з метою виведення у приватну власність та уникнення відчуження на конкурентних засадах особливо цінних земель рекреаційного призначення, розташованих на узбережжі Чорного моря, які призначені для організації відпочинку необмеженого кола громадян, фактично здійснено незаконний поділ земельної ділянки, наданої раніше в користування для будівництва бази відпочинку, що свідчить про наявність схеми виведення цих земель у порушення вимог земельного законодавства;

-звернення прокурора із позовом у цій справі, є поновлення порушених інтересів держави на особливо цінні землі рекреаційного призначення, розташовані на узбережжі Чорного моря, через позбавлення територіальної громади права власності на них та можливості використання для рекреації необмеженого кола населення, тобто Українського народу загалом, що вказує на наявність «суспільного інтересу» у цій справі (т.3а.с.15-27 ).

Правом відзиву на апеляційну скаргу інші учасники процесу не скористались.

Учасники судового процесу про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 20 грудня 2022 року, повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи на іншу дату з поважних причин не подавали, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є незаконна передача рішенням Затоківської селищної ради від 29 грудня 2014 №2679 у власність відповідача ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0919 га (кадастровий номер :02:012:0165) для індивідуального дачного будівництва, сформованої у результаті поділу земельної ділянки загальною площею 1,5244 га, наданої раніше в оренду Департаменту державної автомобільної інспекції МВС України для розміщення готельного комплексу «СТРЕЛА» строком на 25 років, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення Затоківської селищної ради від 29 грудня 2014 № 2679 у подальшому стало підставою для отримання відповідачем свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 виданого 23 січня 2015року.

Отже, підставою зазначеного позову є те, що вид використання спірної земельної ділянки визначено для будівництва та експлуатації закладу відпочинку - готельного комплексу, а отже після її поділу Затоківська селищна рада мала розпорядитись нею відповідно до цього ж виду використання, а не передавати спірну земельну ділянку у власність відповідачу для індивідуального дачного будівництва.

Відмовляючи в позові прокурору,суд першої інстанції дійшов висновку, що формування спірної земельної ділянки відбулось без зміни цільового призначення, а саме категорії Е07 - «Землі рекреаційного призначення», а лише зі зміною виду використання земельної ділянки в межах даної категорії. Тому, формування земельних ділянок, зокрема спірної земельної ділянки 0,0919 га (кадастровий номер :02:012:0165) було цілком правомірно здійснено на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, в порядку ст.56 Закону України «Про землеустрій».

Погоджуючись з висновком місцевого суду про відмову в позові, колегія суддів вважає, що мотивувальна частина судового рішення має бути викладена в редакції цієї постанови з таких підстав.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Судом встановлено, що 12 жовтня 2005 року між Департаментом ДАЇ МВС України та Затоківською селищною радою укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,5244 га, яка знаходиться за адресою:Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, Лиманський курортний район, для розміщення готельного комплексу «Стрела» строком на 25 років (т.1а.с.16-18).

На підставі технічної документації із землеустрою, щодо поділу та об`єднання земельних ділянок 23 грудня 2014 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0919 га по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:012:0165), із земель, наданих раніше у користування Департаменту ДАЇ МВС України.

Рішенням Затоківської селищної ради від 29 грудня 2014 року №2679 ОСОБА_1 , передано у власність земельну ділянку площею 0,0919 га (кадастровий номер :02:012:0165) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (т.1а.с.19).

У подальшому державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області за результатами розгляду документів, поданих ОСОБА_1 для оформлення права власності, видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 32628395 щодо земельної ділянки площею 0,0919 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23 січня 2015 року №18826674 (т.1а.с.20).

Як вбачається з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно після набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, останньою згідно договору дарування від 03 липня 2015року, серія та номер: 502, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чербаджи К.М., передано спірну земельну ділянку на користь ОСОБА_2 , номер запису про право власності 10270523(т.1а.с.20-24).

В подальшому ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу, серія та номер 1883, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю., передано земельну ділянку на користь ОСОБА_3 , номер запису про право власності 11838038.

Тому ОСОБА_2 набував право власності на спірну земельну ділянку 03 липня 2015 року, а ОСОБА_3 є дійсним власником земельної ділянки на теперішній час з 30 жовтня 2015 року (т.1а.с.20-24).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Щодо зміни виду використання земельної ділянки

Склад земель визначено положеннями ст.18 ЗК України.

Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст.18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії; категорії земель України мають особливий правовий режим.

Категорії земель визначено ст.19 ЗК України, відповідно до положень ч.1 якої землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; г) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі (ч.2 ст.19 ЗК України).

Встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок врегульовані ст.20 ЗК України, відповідно до положень ч.1 якої віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень; зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу (ч.2 ст.20 ЗК України).

Цільове призначення земельної ділянки використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку (ст.1. Закону України «Про землеустрій»).

Отже, основою для визначення цільового призначення земельної ділянки є її належність до відповідної категорії земель і відповідного способу використання.

Відповідно до абз.1,2 ч.ч.5 ст.20 ЗК України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою; земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання.

Відтак, за цільовим призначенням землі України поділяються на категорії; у межах кожної категорії земель виділяються види використання земельної ділянки, які визначаються її власником або користувачем самостійно (з урахуванням виключення).

До земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів (ст.50 ЗК України).

Склад земель рекреаційного призначення визначено ст.51 ЗК України, відповідно до якої до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спору, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації.

Так, ст.52 ЗК України визначено, що землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. На землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель. Порядок використання земель рекреаційного призначення визначається законом.

Отже, відповідно до закріпленого принципу раціонального використання та охорони земель земельні ділянки рекреаційного призначення підлягають використанню виключно відповідно до видів їх використання, які відповідають їх цільовому призначенню.

Відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року №548, землі рекреаційного призначення (секція Е 07) (земельні ділянки зелених зон і земельних насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спору, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації):

07.01 Для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення;

07.02 Для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спору;

07.03 Для індивідуального дачного будівництва;

07.04 Для колективного дачного будівництва;

07.05 Для цілей підрозділів 07.01-07.04 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 01 червня 2021 року у справі №925/929/19 відступила від висновку, викладеного в постановах Верховного Суду України від 5 березня 2013 року у справі №21-417а12, від 8 квітня 2015 року у справі №6-32цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі №712/10864/16-а та постановах Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі №701/902/17-ц, від 03 червня 2019 року у справі №708/933/17, від 24 лютого 2020 року у справі №701/473/17, про те, що зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися в порядку, встановленому для зміни цільового призначення такої землі.

Відповідно до ч.2 ст.416 ЦПК України та ч.1 ст.417 ЦПК України висновок Великої Палати Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися норма матеріального права, є обов`язковим для застосування судами.

Отже, земельним законодавством встановлено, що за проектами землеустрою та з дотриманням відповідної процедури здійснюється зміна цільового призначення земельних ділянок. Для зміни виду використання земельної ділянки без зміни її категорії цільового призначення такої процедури чинним законодавством не передбачено. Зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення, як наслідок, не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства України застосовуються при зміні цільового призначення (розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, його затвердження тощо).

Зміна використання земельної ділянки з виду «Для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення» (Розділ секція Е07 підрозділ 07.01) на вид використання «Для індивідуального дачного будівництва» (Розділ секція Е07 підрозділ 07.03) не призводить до зміни цільового призначення земельної ділянки та відбувається у межах однієї категорії земель (землі рекреаційного призначення).

Аналогічний висновок щодо застосування норм права у спірних подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суді від 24 листопада 2021 року в справі №495/1439/18, від 04 травня 2022 року у справі №495/6-94/17.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, між Департаментом ДАЇ МВС України та Затоківською селищною радою 12.10.2005 року укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,5244 га, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, Лиманський курортний район, для розміщення готельного комплексу «Стрела» строком на 25 років.

За категорією землі є землею рекреаційного призначення та мала вид використання «для розміщення готельного комплексу «Стрела», що відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року №548, входить у вид 07.01 «Для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення».

Земельна ділянка площею 0,0919га кадастровий номер :02:012:0165, що сформована на підставі технічної документації щодо поділу земельної ділянки, яка раніше перебувала в оренді Департаменту ДАІ МВС України та була повернута орендарем власнику Затоківській селищній раді 20 листопада 2014 року, за категорією землі є землею рекреаційного призначення та після повернення орендодавцю набула виду використання «для індивідуального дачного будівництва», що відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року №548, входить у вид 07.01 «Для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення» (в Державному земельному кадастрі дана земельна ділянка зареєстрована Відділом Держземагенства у м.Білгороді-Дністровському 23 грудня 2014 року, тобто у період після повернення орендарем та до передачі у приватну власність).

Земельна ділянка площею 0,0919 га кадастровий номер :02:012:0165, що передана рішенням ради від 29 грудня 2014 року №2679 у приватну власність ОСОБА_1 , за категорією землі є землею рекреаційного призначення та мала вид використання «для індивідуального дачного будівництва», що відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року №548, входить у вид 07.03 «Для індивідуального дачного будівництва».

В даному випадку зміна цільового призначення землі не відбулася, змінився вид використання землі в межах однієї категорії землі (землі рекреаційного призначення), що не призвело до зміни цільового призначення земельної ділянки та, відповідно, не вимагало розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження.

У подальшому державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області за результатами розгляду документів, поданих відповідачем ОСОБА_1 для оформлення права власності, видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 32628395 щодо земельної ділянки площею 0,0919 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23 січня 2015 року №18826674.

При цьому Затоківська селищна рада як власник земельної ділянки кадастровий номер :02:012:0165 мала право визначати вид її використання в межах категорії землі рекреаційного призначення. На підставі технічної документації щодо поділу земельна ділянка кадастровий номер :02:012:0165 була сформована з присвоєнням кадастрового номеру та зареєстрована в Державному земельному кадастрі. Лише потому ця сформована та зареєстрована земельна ділянка була передана ОСОБА_1 у власність. Генеральним планом смт. Затока (зі змінами від 16 березня 2015 року) спірна земельна ділянка віднесена до земель рекреаційного призначення об`єктів стаціонарної рекреації, дачного будівництва.

Отже, прийняття Затоківською селищною радою рішення від 29 грудня 2014 року №2679, яким передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку кадастровий номер :02:012:0165 для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , відповідало як документації із землеустрою, так і містобудівній документації.

Щодо порядку здійснення безоплатної приватизації земельної ділянки

Відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Так, ч.1 ст.15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Так, ч.1 ст.116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений ст.118 ЗК України.

Згідно з ч.ч.1,2,4,6,7,9 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно ч.1 та 2 ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Виходячи з аналізу положень ч.ч.5-10 ст.79-1 ЗК України можна дійти висновку, що підставою для формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Крім того, згідно з ч.1 ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Отже, формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Крім того, згідно з ч.1 ст.50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 рішенням Затоківською селищною радою від 29 грудня 2014 року №2679 передано у власність земельну ділянку кадастровий номер :02:012:0165 для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, відсутні підстави вважати наявність порушень земельного законодавства.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі, якщо земельна ділянка є не сформованою, або у разі зміни її цільового призначення.

З огляду на відсутність вказаних обставин, для отримання ОСОБА_1 земельної ділянки у порядку безоплатної приватизації, за встановлених у цій справі обставин, не було необхідності розробляти проект землеустрою.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд по такій же справі № 495/1439/18-ц в постанові від 24 листопада 2021 року.

Щодо способу захисту порушених прав, застосованого позивачем

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цим діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 22 жовтня 2019 року №923/876/16.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18, від 16 лютого 2021 року у справі №910/2861/18.

Велика Палата Верховного Суду у справі №359/3373/16-ц у постанові від 23 листопада 2021 року вказувала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Таким чином, належним відповідачем за позовом про витребування від (стягнення з) особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст.387 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог ст.388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів ст.ст.387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі №911/36817, від 22 січня 2020 року у справі №910/1809/18, від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18, від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц.

Отже, вимоги про визнання незаконним рішення ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку не відповідають належному способу захисту.

Так, для витребування нерухомого майна оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16). Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17, від 11 лютого 2020 року у справі №922/614/19).

Визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, яке видане на підставі відповідного оспорюваного рішення про передачу у власність земельної ділянки, також не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого володіння, а тому в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16).

Позовна заява у цій справі подана прокурором у грудні 2017 року у зв`язку із незаконним, на його думку, заволодінням земельною ділянкою комунальної власності фізичною особою ОСОБА_1 .

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно спірна земельна ділянка неодноразово відчужувалась та станом на 30 жовтня 2015 року власником значиться ОСОБА_3 (т.1 а.с.21).

Ураховуючи викладене, заявлені в цій справі прокурором позовні вимоги про визнання незаконним рішення Затоківської селищної ради від 29 грудня 2014 року№2679 «Про передачу гр. ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,0919 га, кадастровий номер :02:012:0165 для індивідуального дачного будівництва, розташованої за адресом: АДРЕСА_1 , визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 у січні 2015 року щодо земельної ділянки площею 0,0919 га, кадастровий номер :02:012:0165 не відповідають належному способу захисту.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18.

На дане орієнтує й остання практика Верховного Суду у справах за позовами прокурора до Затоківської селищної ради, громадян, реєстраторів щодо набуття громадянами у власність земельних ділянок (постанови Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі №495/1439/18, від 04 травня 2022 року у справі №495/6094/17).

Таким чином, визнання свідоцтва про право власності є неналежним способом захисту, оскільки вказане не несе в собі правових наслідків. Вказаний спосіб захисту не повертає земельну ділянку у комунальну власність, в зв`язку з тим, що на теперішній час земельна ділянка належить іншій особі ОСОБА_3 з 30 жовтня 2015 року.

Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, з підстав передбачених ст.ст.387,388 ЦК України, які дають право витребувати майно від добросовісного набувача.

Інші доводи апелянта спростовуються матеріалами справи тому мають бути відхилені.

Враховуючи викладене, рішення суду необхідно змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 лютого 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді: