Справа № 362/1270/21
Провадження № 2/362/493/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2022 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравченко Л.М.,

за участі: секретаря судового засідання - Шмагун М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на будинок у порядку спадкування за заповітом,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду за позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на будинок у порядку спадкування за заповітом.

В позові посилається на наступне: ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дідусь - ОСОБА_6 , що стверджується свідоцтвом про смерть. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його бабуся - ОСОБА_7 . Після смерті спадкодавців залишилось спадкове майно, яким є житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 79,9 кв.м. За життя покійні дідусь та бабуся позивача розпорядились належним їх майном, зробивши в інтересах позивача заповіти на належне їм майно.

На момент смерті спадкодавців та по теперішній час, позивач був зареєстрований та проживав у спірному будинку. Вказане стверджується будинковою книгою, копії відповідних записів з якої додаються.

Після смерті спадкодавців до державної нотаріальної контори написали заяви про прийняття спадщини за законом відповідачі - сини та дочки.

На початку 2020 р. позивач звернувся до Васильківської міської державної нотаріальної контори із заявою на отримання свідоцтв про право на спадщину на спірний будинок після смерті дідуся та бабусі. Постановами нотаріуса від 02.03.2020 р. позивачу було відмовлено у видачі вказаних свідоцтв з тих підстав, що в заповітах спадкодавців зазначена адреса спірного будинку АДРЕСА_2 , проте у правовстановлюючих документах зазначено АДРЕСА_1 .

За таких обставин позивач просив суд визнати за ОСОБА_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 79,9 кв.м, житловою площею 53,8 кв.м у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.07.2021 р. відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.10.2022 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача через канцелярію суду подала заяву про слухання справи за відсутності її та позивача.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, та заяви про визнання позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_5 відповідно до копії актового запису про смерть є померлим з 14.06.1995 р. Вжитими процесуальними діями судом правонаступників не встановлено.

В силу вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом Загсу Васильківського міськвиконкому серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 , що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим міськвідділом ЗАГСУ серії НОМЕР_2 .

Спадкове майно складається з житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 79,9 кв.м, відповідно до копії свідоцтва на право власності на будівлю від 27.07.1950 р. та архівною довідкою КП Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації» від 27.08.2013 року №187.

Як вбачається з копій заповітів спадкодавців позивача від 09.09.1989 р., зареєстрованих в реєстрі № 2-1396, 2-1395, останні заповіли будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2 (раніше №6) ОСОБА_1 .

На момент смерті спадкодавців та по теперішній час, позивач зареєстрований та проживав у будинку в АДРЕСА_1 , як вбачається з копії будинкової книги.

Як вбачається з копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.03.2020 р. № 147/02-14, факт прийняття спадщини спадкоємцем ОСОБА_1 після ОСОБА_6 встановлено по будинковій книзі, виданій Васильківським РВМ Київської області, в якій є відмітка про реєстрацію спадкодавця разом з померлим з 13.07.1991 р. по теперішній час.

Як вбачається з копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.03.2020 р. № 146/02-14, факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після ОСОБА_7 підтверджується заявою про прийняття спадщини, справжність підпису на якій засвідчено 1-ю Вінницькою державною нотаріальною конторою 18.09.1992 р. за реєстровим № 6л-1179, та яка зареєстрована 24.11.1992 р. № 1049 та долучена до спадкової справи № 503 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 .

Тобто, факт прийняття позивачем спадщини в рамках діючого на той момент законодавства після спадкоємців підтверджується вищезазначеними постановами та матеріалами спадкових справ.

Також відповідно до даних постанов нотаріуса від 02.03.2020 р., позивачу було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті спадкодавців, оскільки в заповітах спадкодавців зазначена адреса спірного будинку АДРЕСА_2 , проте у правовстановлюючих документах зазначено АДРЕСА_1 .

Проте, відповідно до викопіювання на спірне будинковолодіння, в якому зазначено адресу спірного будинку - АДРЕСА_2 , коли покійні спадкодавці вчиняли заповіти щодо спірного будинку в інтересах позивача, вони вказали відповідну адресу спірного будинку.

Крім того, в матеріалах справи відсутні документи щодо перебування у власності спадкодавців іншого будинку по АДРЕСА_1 .

Як вбачається з спадкових справ, витребуваних судом у Васильківській міській державній нотаріальній конторі, за № 724/1991 та 503/1992, право на спадкування встановлено за заповітом, посвідченим Васильківською державно нотаріальною конторою 09.09.1989 р. Факт прийняття спадщини спадкоємцем ОСОБА_1 встановлено по будинковій книзі, виданій Васильківським РВМ Київської області, в якій є відмітка про реєстрацію спадкоємця разом з померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 по теперішній час.

Факт прийняття спадщини спадкоємцем ОСОБА_1 підтверджується заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_7 , справжність підпису на якій засвідчено 1-ю Вінницькою державною нотаріальною конторою 18.09.1992 р. за реєстровим № 6л-1179, та яка зареєстрована 24.11.1992 р. за № 1049, та долучена до спадкової справи № 503 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 .

Отже, виходячи з наведеного вище, свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_6 на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2 , як вказано в заповіті, видати неможливо, оскільки спадкодавцям належало по Ѕ частки житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 549 Цивільного кодексу Української РСР визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 (надалі Лист ВССУ), який визначає основні засади розгляду цивільних справ про спадкування, визначено, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 р., не допускається застосування судами норм ЦК 2003 р., а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Статтею 549 ЦК УРСР 1963 р. встановлювалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прий¬няття спадщини. При цьому в юридичній літературі того часу допускалась можливість фактичного вступу в управління спадковим майном шляхом проживанням в тому ж приміщенні та користування тими ж предметами, що раніше належали спадкодавцеві.

Отже, щодо спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 р., допускається фактичний вступ у володіння нею, а тому за наявності документів, що підтверджують фактичне прийняття спадщини, нотаріусом може бути видане свідоцтво про право на спадщину.

При цьому, спадкоємець, який фактично вступив у володіння й управління спадщиною до 01.01.2004 р., не обмежений строком у праві на отримання свідоцтва про право на спадщину.

У п. 3.3 розділу 1 ч. ІІ Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29.01.2009 р. зазначається, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема, запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також, власник майна, згідно статті 392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. за № 7 передбачено, що свідоцтво на право про спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, установленому цивільним законодавством порядку.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Уразі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті його діда та бабусі на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, суд, беручи до уваги, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, вважає що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.

З урахуванням встановлених під час судового розгляду фактів, визнання відповідачами позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і документально підтвердженими, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1216, 1218,1220,1261,1268, 1296 ЦК України, ст.ст.4,5,12,13,76-82,141,259, 263-265,268,273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на будинок у порядку спадкування за заповітом,- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 79,9 кв.м, житловою площею 53,8 кв.м у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суди апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя Л.М. Кравченко