Справа № 523/5721/18
Провадження №2-п/523/29/22
У Х В А Л А

"30" травня 2022 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді: Далеко К.О.

за участю секретаря судового засідання: Жекової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 в м. Одесі, заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2018 року по цивільній справі № 523/5721/18 за позовом публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

27.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду, якою просить: поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду; скасувати заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06.09.2018 року. В обґрунтування поданої заяви, ОСОБА_1 зазначає про наступне:

1) він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Тому, доводи суду про те, що він не зареєстрований в м. Одесі та Одеській області, а тому є належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на сайті, суперечать чинному законодавству;

2) між позивачем та відповідачем дійсно був укладений кредитний договір, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Починаючи з 26.07.2012 року по 04.09.2015 року ОСОБА_1 було повернуто тіло кредиту, останнє погашення відбулось 04.09.2015 року, у розмірі 750 гривень, що також підтверджується розрахунком заборгованості. З того часу, жодної вимоги про сплату кредиту від Банку не надходило. У заяві позичальника від 26.07.2012 року процента ставка не зазначена. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна» 30 днів пільгового періоду та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме цим Витягом з тарифів та Витягом з Умов був ознайомлений позивач. Крім того, роздруківка з сайту не може бути належним доказом, що підтверджується постановою Верховного Суду України від 11.03.2015 року. Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 26.07.2012 року у вигляді заяви-анкети, підписаний сторонами, не містить і строку повернення кредиту;

3) в матеріалах справи відсутнє поштове повідомлення про вручення копії рішення суду, лише під-час ознайомлення із матеріалами справи відповідач отримав його копію. Тому, строк на подання заяви про перегляд заочного рішення підлягає поновленню.

Ухвалою судді від 01.02.2022 року прийнято заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення судудо свого провадження, призначено судове засідання.

У судове засідання заявник (відповідач) ОСОБА_1 не з`явився, його представник адвокат Боровик А.О. просила здійснити розгляд заяви про перегляд заочного рішення суду за її відсутності, задовольнивши.

Позивач публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» не забезпечив явку до судового засідання свого представника, був повідомлений про дату, час та місце розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду, належним чином, судовою повісткою. Разом із тим, ПАТ КБ «Приватбанк» реалізував своє право та подав відзив на заяву про перегляд заочного рішення суду, яким просив відмовити у задоволенні заяви та перегляді заочного рішення суду. В обґрунтування відзиву, Банк зазначив, що відповідно до договору б/н від 26.07.2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2 400 грн., у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік. Зауважив на відсутності правових підстав для скасування заочного рішення суду, оскільки: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Заявником не подано суду доказів, що мали би істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст. 286 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення повинна бути розглянута протягом п`ятнадцяти днів з дня її надходження.

Відповідно до ч.1 ст. 287 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Виходячи зі змісту ч.2 ст. 286 та ч.1 ст. 287 ЦПК України, враховуючи належне повідомлення АТ «КБ «Приватбанк» про дату, час та місце розгляду справи, наявність заяви від представника ОСОБА_1 про розгляд заяви у їх відсутність, встановлену законодавством вимогу розгляду заяви про перегляд заочного рішення протягом п`ятнадцяти днів з дня її надходження, оскільки неявка сторін не перешкоджає розгляду заяви, суд вважає за можливе здійснити розгляд заяви про перегляд заочного рішення суду без участі сторін, на підставі наявних матеріалів справи.

Судом не здійснювалось фіксування судового засідання технічним записом, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку що заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 06 вересня 2018 року по цивільній справі № 523/5721/18, підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2- 4 статті 284 ЦПК України, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Судом встановлено, що 25.01.2022 року представник заявника ОСОБА_1 адвокат Боровик А.О. ознайомилась із матеріалами справи № 523/5721/18, а тим самим і з рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2018 року.

27.01.2022 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду Суворовського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2018 року.

Матеріали справи не містять доказів надсилання судом зазначеного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2018 року ОСОБА_1 , на виконання ст. 272 ЦПК України, після його ухвалення.

Так само, матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 ухвали про відкриття провадження у справі від 07.05.2018 року, судової повістки про розгляд справи 06.09.2018 року, що могло би свідчити про обізнаність останнього із наявністю у провадженні суду цивільної справи № 523/5721/18, та давало би підстави стверджувати про його бездіяльність. Справа була розглянута судом 06.09.2018 року за обставин однієї неявки до судового засідання відповідача ОСОБА_1 .

За загальним правилом, поважними причинами визнаються такі причини або обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух, а право на право на доступ до суду, закріплене у Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець.

Крім того, подібне обмеження не буде відповідати зазначеній Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (зокрема, справи «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року).

У справі «Делькорт проти Бельгії», рішення від 07.01.1970, ЄСПЛ зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У рішенні «Белеш та інші проти Чеської Республіки» (п. п. 50-51 і 69), ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав.

Відповідно до практики ЄСПЛ «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з п. 1 ст. Конвенції, а відмова суду вирішувати фактичні обставини справи, які є значущими у вирішенні спору може спричинити порушення ст. 6 Конвенції («Терра Вонінген Б.В. проти Нідерландів» п. 53-55).

Виходячи із наведеного, суд вважає що існують достатні правові підстави для поновлення ОСОБА_1 пропущеного строку на подання заяви про перегляд рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2018 року, оскільки повне заочне рішення суду від 06.09.2018 року не було йому вручене у день його проголошення, та взагалі не надсилалось на його адресу, заяву про перегляд заочного рішення суду Суворовського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2018 року подано відповідачем у двадцяти денний строк, встановлений ч.3 ст. 284 ЦПК України, з дня ознайомлення із матеріалами справи, а відповідно і з рішенням суду.

У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Зі змісту ст. 288 ЦПК України випливає, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2018 року: задоволено позов ПАТ «КБ «Приватбанк»; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованість за договором б/н від 26.07.2012 року в розмірі 71154,97 грн. та судовий збір в розмірі 1762 грн.

Відповідач ОСОБА_1 не з`явився у судове засідання 06.09.2018 року, повідомлявся про дату, час та місце розгляду судової справи один раз, в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Причиною повідомлення відповідача ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, стала відповідь Відділу адресно-довідкової роботи Головного Управління державної міграційної служби України в Одеській області, станом на 04.05.2018 року, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим/знятим з реєстрації по Одесі та Одеській області не значиться.

Разом із тим, згідно копії паспорта ОСОБА_1 , завіреної адвокатом Боровик А.О., ОСОБА_1 з 06.02.2012 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Така сама копія паспорта містилась в матеріалах справи №523/5721/18, станом на момент ухвалення судом заочного рішення суду від 06.09.2018 року.

За наведених обставин, суд дійшов висновків про те, що відповідач ОСОБА_1 не з`явився у судове засідання 06 вересня 2018 року, не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву, з поважних причин, оскільки не був повідомлений про дату, час та місце розгляду за місцем реєстрації свого проживання АДРЕСА_1 .

Одночасно, доводи та докази на які посилається ОСОБА_1 у заяві про перегляд заочного рішення суду від 06.09.2018 року, про повну сплату ним тіла кредиту з 26.07.2012 року по 04.09.2015 року, не погодження ним Умов щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та неустойки, оскільки Банк взагалі не ознайомлював його саме з цими Умовами, мають істотне значення для правильного вирішення справи, а тому підлягають перевірці судом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ч.5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (п. 36). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (п. 132).

На підставі наведеного, суд дійшов висновків що заочне рішення підлягає скасуванню, а справа призначенню до нового розгляду, за правилами спрощеного позовного провадження.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 287, 288, 289 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2018 року по цивільній справі №523/5721/18 за позовом публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Скасувати заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2018 року по справі № 523/5721/18 про задоволення позову ПАТ «КБ «Приватбанк» та стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованості за договором б/н від 26.07.2012 року в розмірі 71154,97 грн., судового збору в розмірі 1762 грн.

Призначити справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 18.07.2022 року о 11 год. 00 хв., з повідомленням (викликом) сторін для розгляду даної справи, про що повідомити учасників справи.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала суду оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Ухвала суду складена 30.05.2022 року.

Суддя: К.О. Далеко