КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форт» на додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 серпня 2022 року (суддя Хромова О.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форт», третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

у листопаді 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса №2585, вчиненого 13 липня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач посилалася на те, що 25 лютого 2008 року між нею та ВАТ КБ «Надра» був укладений договір «автопакет» №172/П/99/2008-840, відповідно до якого банк надавав їй до 25 лютого 2015 року в кредит грошові кошти у сумі 12 974,26 доларів США на придбання автотранспортного засобу. Крім того, банк відкривав відновлювальну траншеву кредитну лінію з лімітом 674,66 доларів США на витрати страхувальника на страхові платежі згідно договору страхування.

Позивач зазначала, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29 травня 2012 року у цивільній справі №2604/6857/2012 стягнуто з неї на користь банку 20 579,21 доларів США із відповідним гривневим еквівалентом заборгованості за кредитним договором та судові витрати.

Позивач зазначала, що 15 травня 2020 року між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» укладений договір №GL2N79276ПВ272 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Комерційний банк «Надра» відступив на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» право вимоги до неї за договором №172/П/99/2008-840 від 25 лютого 2008 року. 12 серпня 2021 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва у цивільній справі №2604/6857/12 замінено стягувача згідно виконавчого листа по справі №2604/6857/12 з ПАТ «КБ Надра» на ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус».

Позивач посилалася на те, що в жовтні 2021 року вона отримала рекомендований лист від приватного виконавця Павлюка Н.В., який містив постанову про відкриття виконавчого провадження №6696687 від 29 вересня 2021 року, із змісту якої вона дізналася про наявність виконавчого напису №2585, вчиненого 13 липня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В., на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус», виданого в рамках тих же кредитних правовідносин згідно того ж договору «автопакет» №172/П/99/2008-840 від 25 лютого 2008 року.

Позивач стверджувала, що оспорюваний виконавчий напис був вчинений поза межами трирічного строку з моменту виникнення права вимоги у кредитора, а договір «автопакет» №172/П/99/2008-840 від 25 лютого 2008 року не був нотаріально посвідченим від самого початку, що свідчить про те, що виконавчий напис №2585, вчинений в рамках захисту прав та інтересів ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус», із порушенням чинного законодавства та не на підставі документів, які встановлюють безспірність заборгованості за договором.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 квітня 2022 року замінено відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форт».

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року позов задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2585, вчинений 13 липня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем. Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1 362грн.

У серпні 2022 року представник позивача - адвокат Бутенко О.А. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, яким здійснити розподіл судових витрат, понесених ОСОБА_1 на надання їй професійної правничої допомоги, та стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Форт» понесені позивачем судові витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 9 000грн.

Мотивуючи вимоги заяви, представник позивача зазначав, що рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року не містить положень щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із наданням позивачу правової допомоги адвокатом, хоча в тексті позовної заяви позивачем зазначений попередній розрахунок суми судових витрат, які вона понесла у зв`язку із розглядом справи, у розмірі 4 362грн, які складаються з судового збору та 3000грн за надання професійної правової допомоги адвокатом. Крім того в тексті позовної заяви зазначено, що орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи, становить 15 000грн.

Представник позивача зазначав, що на підтвердження факту понесених судових витрат позивачем до позову були додані копія договору 08/10/21 від 8 жовтня 2021 року про надання правової допомоги адвокатом, копія акту приймання-передачі від 12 листопада 2021 року, копія листа-повідомлення від 8 жовтня 2021 року та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №8128/10.

Представник позивача посилався на те, що 8 жовтня 2021 року між ним та ОСОБА_1 був укладений договір №08/10/21 про надання правової допомоги, предметом якого визначено надання правової допомоги адвокатом клієнту у справі про визнання виконавчого напису №2585, виданого 13 липня 2020 року, таким, що не підлягає виконанню, що стосується прав та інтересів клієнта, шляхом здійснення адвокатської діяльності без обмежень у повноваженнях в судах всіх інстанцій будь-якої підсудності, у будь-яких юридичних особах, будь-яких підприємствах, будь-яких органах державної влади та перед будь-якими фізичними та посадовими особами.

Представник позивача стверджував, що згідно розрахунку, гонорар адвоката за надання правової допомоги щодо складання в інтересах клієнта позовної заяви у даній справі оцінено в 9 000грн (18 годин виконання робіт х 500грн - вартість однієї години роботи адвоката).

Адвокат Бутенко О.А. посилався на те, що в межах виконання договору про надання правової допомоги, ним перед ОСОБА_1 було виконано свої зобов`язання із надання правової допомоги, обсяг якої визначено умовами даного договору, та що стосується складання в інтересах клієнта позовної заяви, на підтвердження чого та на виконання п.2.7. договору 12 листопада 2021 року складений акт приймання-передачі.

Адвокат Бутенко О.А. звертав увагу суду, що при здійсненні розподілу судових витрат ОСОБА_1 необхідно взяти до уваги те, що такі витрати є фіксовані, не залежать від сторонніх обставин та чинників, та мали би бути понесені з боку позивача обов`язково. Також вартим уваги є і значення самого захисту прав для ОСОБА_1 у даній справі шляхом подання позову, який було задоволено. Оскільки внаслідок подання складеного в її інтересах позову, її було звільнено від безпідставно і незаконно покладеного тягаря сплати та/або стягнення грошових коштів у загальному розмірі 886 795грн 66коп.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 серпня 2022 року стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Форт» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 9 000грн.

У поданій апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Форт» просить додаткове рішення суду змінити, визначивши розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1 000грн, посилаючись на неврахування судом першої інстанції заперечень відповідача на заяву представника позивача про ухвалення судового рішення.

Відповідач вважає, що витрати, визначені позивачем, є неспівмірними із складністю справи, наданим адвокатом Бутенком О.А. обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру.

Відповідач зазначає, що підготовка позовної заяви не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зазначена справа не є складною, у мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів, а нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося.

Також відповідач звертає увагу суду, що позивач не зверталася до товариства із пропозицією мирного врегулювання спору, а також необхідно врахувати той факт, що за позивачем наявна заборгованість за кредитним зобов`язанням перед відповідачем.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

ТОВ «Фінансова компанія «Форт», будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги, що підтверджується врученням поштового відправлення уповноваженій особі відповідача 30 листопада 2022 року (с.с.186), у судове засідання своїх представників не направило, 27 жовтня 2022 року на електронну пошту Київського апеляційного суду директор товариства направив заяву, яка підписана його електронним підписом, про розгляд апеляційної скарги у відсутність представника товариства (с.с.176-178).

ОСОБА_1 та приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. про день та час розгляду апеляційної скарги повідомлялися за наявними в матеріалах справи адресами, однак судові повістки-повідомлення повернулися до суду без вручення з відмітками листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою» (с.с. 187-190).

Згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів, надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у

випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Виходячи із зазначених норм процесуального права, вважається, що судове повідомлення вручено вказаним учасникам справи, вони у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, клопотання про його перенесення не подали, причини неявки не повідомили.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів відповідно до положень ст. 372 ЦПК України провела судовий розгляд у відсутність учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначила, що розрахунок суми судових витрат, які вона понесла у зв`язку із розглядом справи, дорівнює 4 362грн та складається з: 908грн (сплата судового збору за вимогу немайнового характеру), 454грн (сплата судового збору за подання заяви про забезпечення позову) та 3000грн за надання їй професійної правової допомоги адвокатом. Інші судові витрати, що пов`язані із розглядом даного позову, будуть заявлені у строк, визначений ст. 141 ЦПК України; орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи дорівнює 15 000грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року позов задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2585, вчинений 13 липня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем. Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1 362грн.

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

5 серпня 2022 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Бутенком О.А. до Дніпровського районного суду міста Києва була подана заява про прийняття додаткового рішення у справі та здійснення розподілу судових витрат, в якій представник позивача просив стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Форт» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000грн.

16 серпня 2022 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшли заперечення ТОВ «Фінансова компанія «Форт» на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, в яких товариство просило суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 1 000грн.

Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення та стягуючи з відповідача витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 9000грн, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надані докази понесених витрат, а відповідач у запереченнях на заяву про ухвалення додаткового рішення не виклав обґрунтованих заперечень проти співмірності заявленої суми.

Перевіряючи доводи відповідача щодо незаконності додаткового рішення суду та стягнення з нього витрат на правову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"

договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Така правова позиція викладена в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі №755/9215/15-ц.

Також Велика Палата Верховного Суду у вказаній справі зазначила, що відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини 3 статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).

Аналіз вищезазначених процесуальних норм дає підстави для висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні

заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Звертаючись до суду з даним позовом, представник позивача - адвокат Бутенко О.А. зазначив попередній розрахунок суми судових витрат, які понесла позивач за надання професійної правової допомоги, у розмірі 3 000грн та орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи - 15000грн. Також у позовній заяві зазначено, що інші судові витрати, що пов`язані із розглядом даного позову, будуть заявлені у строк, визначений ст. 141 ЦПК України.

На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача суду першої інстанції було надано:

- ордер серії АІ №1046956 від 12 листопада 2021 року на представлення адвокатом Бутенком О.А. інтересів ОСОБА_1 у Дніпровському районному суді міста Києва;

- копію договору №08/10/21 про надання правової допомоги адвокатом, укладеного 8 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Бутенком О.А., згідно пункту 1.1. якого адвокат надає клієнту правову допомогу у справі про визнання виконавчого напису № 2585, виданого 13 липня 2020 року, таким, що не підлягає виконанню, шляхом здійснення адвокатської діяльності без обмежень у повноваженнях в судах всіх інстанцій, буд-якої підсудності. У пункті 2 договору сторони погодили, що за складання в інтересах клієнта позовної заяви у справі про визнання виконавчого напису № 2585, виданого 13.07.2020р., таким, що не підлягає виконанню, гонорар адвоката складає 9 000грн за 18 годин часу, витраченого на виконання зазначеної роботи. Також сторони погодили порядок сплати гонорару за надання правової допомоги: перша частина гонорару - 3 000грн сплачується у строк не пізніше 30 днів з моменту укладення договору, друга частина гонорару - 3 000грн - у строк не пізніше 90 днів з моменту укладення договору, третя частина гонорару - 3 000грн - у строк не пізніше 30 днів з моменту відкриття судового провадження. Доказів оплати суду надано не було;

- копію акту приймання-передачі (до договору про надання правової допомоги адвокатом №08/10/21 від 8 жовтня 2021 року), в якому сторони погодили, що зобов`язання адвоката виконані в повному обсязі, клієнт з приводу виконання умов договору до адвоката претензій немає;

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №8128/10 адвоката Бутенка О.А.

У запереченнях на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі ТОВ «ФК «Форт» зазначило, що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу є неправильним і несправедливим. Однак, належного обґрунтування зменшення витрат на правову допомогу заперечення відповідача не містять.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що представником позивача надані належні докази у підтвердження витрат на правову допомогу, які повинна понести позивач, у розмірі 9 000грн, про зменшення яких відповідачем обґрунтованого клопотання не подано.

Разом з цим, керуючись критеріями, визначеними у пунктах 1 та 2 частини 3 статті 141 ЦПК України, суд може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору, та з урахуванням ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі N 922/445/19.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові

витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

У п. п. 73, 74 постанови Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 914/1191/20 міститься висновок, що гонорар адвоката може існувати в двох формах - як фіксований розмір та погодинна оплата. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору умов щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково (аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 у справі №910/4201/19, від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21).

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Згідно пункту 2.2. договору про надання правової допомоги адвокатом № 08/10/21 від 8 жовтня 2021 року сторони погодили вартість 1 години роботи адвоката у 500грн. Згідно наведеного у пункті 2.2. договору розрахунку, на складання позовної заяви у даній справі адвокатом витрачено 18 годин, за що оплаті підлягає 9 000грн.

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Разом з цим, керуючись критеріями, визначеними у пунктах 1 та 2 частини 3 статті

141 ЦПК України, суд може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення не врахував, що даний позов має немайновий характер, судова практика у даній категорії справ є сталою, а відтак не вимагає значного часу для її вивчення, тому вимоги представника позивача про відшкодування позивачу за рахунок відповідача 9 000грн не є співмірними із складністю даної справою, не є розумними та справедливими.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що розмір витрат, які підлягають відшкодуванню позивачу за витрати на правову допомогу за рахунок відповідача, підлягає зменшенню до 3 000грн.

Доводи представника позивача, що гонорар адвоката у даній справі був визначений у фіксованій формі, колегія суддів вважає необґрунтованими, так як у пункті 2.2. договору від 8 жовтня 2021 року сторони визначили вартість 1 години роботи адвоката, що свідчить про визначення гонорару адвоката у формі погодинної оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції при ухваленні додаткового рішення не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, тому рішення суду підлягає зміні.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форт» задовольнити частково.

Додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 серпня 2022 року змінити, зменшивши розмір витрат на правову допомогу, стягнутих з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форт» на користь ОСОБА_1 , з 9 000грн до 3 000грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 2 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк