Справа № 172/339/22
Провадження № 2/172/139/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.08.2022 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Битяка І.Г. за участі: секретаря судового засідання - Голубенко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка, у відсутність сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Дубовиківської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

В С Т А Н О В И В

Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

В обґрунтування своїх вимог зазначають, що їм на праві спільної сумісної власності належить квартира, що розташована по АДРЕСА_1 .

У даному будинку зареєстровані відповідачка по справі та її неповнолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак останні з моменту реєстрації, тобто з 12.08.2020 року не проживають у вказаній квартирі, домовленості між ними про користування спірною житловою квартирою немає. Реєстрація відповідачки та її дитини у вказаному житловому приміщенні перешкоджає позивачам здійснювати своє право власності квартирою, розпоряджатися нею, оплачувати комунальні послуги, оформляти субсидію, проводити ремонт приміщення тощо.

У зв`язку з чим просять суд визнати ОСОБА_3 та її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 2020 року народження такими, що втратили право користування квартирою за вищевказаною адресою.

Ухвалою судді від 10.06.2022 року позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ній недоліків.

Ухвалою судді від 23.06.2022 року провадження у справі відкрито та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 13.07.2022 року залучено в якості третьої особи орган опіки та піклування Дубовиківської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області замість

Представник позивачів ОСОБА_5 надав суду заяву про розгляд справи у відсутність позивачів та їх представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, судові витрати просить стягнути з відповідачки.

Відповідачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає частково, оскільки вона на даний час не має можливості приписатися в іншому місці.

Третя особа надала суду заяву про розгляд справи у відсутність представника сільської ради, а також надала акти обстеження умов проживання позивачів та відповідача.

На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до такого.

Відповідно до свідоцтва про право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить на праві спільної сумісної власності житлова квартира АДРЕСА_2 .

У даній квартирі зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Дубовиківської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області та витягом з домової книги.

З акту депутата Дубовиківської територіальної громади Синельниківського району Дніпропетровської області від 26.05.2022 року видно, що ОСОБА_3 разом зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_6 ( ОСОБА_4 ) проживає окремо від позивачів, а саме по АДРЕСА_3 .

Вказане підтверджується й актами обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , наданими третьою особою.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української PCP, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 не проживає в спірній житловій квартирі з серпня 2010 року, тобто близько двох років, не надала доказів існування поважних причин, які перешкоджали їй користуватися житловим приміщенням, натомість проживає в іншому житловому приміщенні за іншою адресою, однак зазначає, що не має можливості провести реєстрацію фактичного місця проживання, суд приходить до переконання, що відповідачка може бути визнана такою, що втратила право користування спірним житлом, тому позовні вимоги в цій частині обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання неповнолітнього ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням суд прийшов до такого.

Як видно з матеріалів справи в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована малолітня дитина - ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого позивачі також просять визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Однак, жодного висновку з даного приводу щодо доцільності визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням органу опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської областіпозивачами суду не надано.

Частиною 2 та 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Статтею 19 СК України визнано обов`язковість участі органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Частиною 5 статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Положеннями ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, а також особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу, чи закладу охорони здоров`я, в якому вона перебуває.

В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається місцем проживання батьків. Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідним від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежить від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

За змістом ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Жодна дитина не може бути об`єктом самовільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 вказаної Конвенції).

Малолітній відповідач ОСОБА_4 не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт його не проживання в спірній квартирі, не може бути безумовною підставою для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що неповнолітній набув право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачами не надано, хоча це є їх процесуальним обов`язком. Несплата дитиною коштів за користування житлово-комунальними послугами також не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки заявники (за доведеності понесення ними таких витрат одноособово) не позбавлені можливості ставити питання про їх відшкодування до законних представників (батьків) неповнолітньої дитини.

Дані висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року по справі № 368/750/16-ц, що не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі, її проживання в іншому місці, з одним із батьків, відповідно до рішення суду про визначення місця проживання дитини, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку.

У принципі 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.59, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання й розвиток; із цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий та післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.

Таким чином, судом не встановлено факту створення позивачам як власникам квартири неповнолітньою дитиною перешкод у здійсненні ними права користування своїм майном.

На підставі викладеного, а також беручи до уваги відсутність висновку щодо доцільності визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд дійшов висновку, що визнання ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ) таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, буде суперечити його інтересам.

Тому, суд, не може визнати обґрунтованими вимоги позивачів в цій частині і приходить до висновку про необхідність відмови у їх задоволенні.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 211, 247, 259, 263, 279 ЦПК України, ст.ст. 29, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 19, 160 СК України, ст. 150 ЖК Української РСР, суд, -

У Х В А Л И В

1. Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити частково.

2. Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування житлом - квартирою АДРЕСА_2 .

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в сумі 1984,80 грн., тобто по 992,40 грн. на користь кожного з позивачів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Г. Битяк