Справа № 465/6614/19 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/1904/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у місті Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на своє утримання як повнолітньої дитини, що продовжує навчання, у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на працездатну особу щомісячно до закінчення навчання, з індексацією відповідно до закону.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач у справі ОСОБА_3 є його батьком. Відповідач є батьком також дітей: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року присуджено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн щомісячно.

ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач досяг повноліття, зараз навчається в Університеті державної фіскальної служби України на ІІ курсі освітнього рівня бакалавр денної форми навчання Навчально-наукового інституту економіки, оподаткування та митної справи, за спеціальністю «Підприємництво, торгівля та біржова діяльність» (за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб). У зв`язку з навчанням, позивач потребує матеріальної допомоги, яку батько, ОСОБА_3 , може надавати. На підставі вищевикладеного, просив позов задоволити.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржилапредставник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що у відповідача ОСОБА_3 є на праві власності три земельні ділянки, які він здає в оренду та отримує дохід. Вказує, що позивач навчається на денній формі навчання, що позбавляє його можливості працевлаштуватися та отримувати дохід. Також посилається на правовий висновок, викладений у постанові у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 696/1527/15-ц. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі ОСОБА_3 є батьком позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року у справі

№ 465/5072/13-ц ухвалено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 (матері позивача) аліменти на утримання дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн щомісячно.

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 досяг повноліття.

Згідно довідки № 195/14-16 від 08.10.2019 виданої Університетом державної фіскальної служби України, ОСОБА_1 навчається в Університеті державної фіскальної служби України та є студентом другого курсу освітнього рівня бакалавр, денної форми навчання Національного наукового інституту економіки, оподаткування та митної справи, за спеціальністю «Підприємництво, торгівля та біржова діяльність», група ПТБ-18-1. Зарахований 01.09.2018. Строк закінчення 30.06.2022. Навчається за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб (а.с.5).

Статтею 199 СК України установлено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання.

Так, пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей не є безумовним, визначальним є саме матеріальна можливість батьків утримувати свою повнолітню дитину, що продовжує навчання.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача відсутня матеріальна можливості утримувати повнолітнього сина.

Колегія суддів подується із вказаним висновком районного суду, виходячи з такого.

Як вбачається з копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_3 є інвалідом 3 групи та отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2200 грн.

Судом встановлено, що на утриманні відповідача ОСОБА_3 є двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачу ОСОБА_3 на праві власності належать земельні ділянки, однак позивачем не надано доказів щодо розміру отриманого прибутку від здачі таких земельних ділянок в оренду.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження розміру доходів відповідача, як і відсутні відомості про наявність чи відсутність доходу позивача.

У відповідності до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів звертає увагу, що висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 696/1527/15-ц, на який посилається апелянт в апеляційній скарзі, не може бути врахований під час розгляду даної справи, оскільки касаційним судом встановлено, що на утриманні відповідача інших осіб немає. Натомість, у даній справі у відповідача ОСОБА_3 є на утриманні двоє неповнолітніх дітей.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 09.12.2022

Головуючий

Судді