КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 756/2296/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/12391/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Діденко Є.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

13 грудня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Семенюк Т.А.

Суддів: Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Стешенко М.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві, справу за апеляційною скаргою Калініченко Олександри Вікторівни в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 30 вересня 2022 року про розподіл судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Фесік С.В., про визнання недійсним Договору між батьками про проживання, виховання та утримання дитини,-

В С ТА Н О В И В :

У лютому 2022 року позивач звернулась до суду першої інстанції з даним позов до відповідача та просила визнати недійсним укладений 22 березня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Договір між батьками про проживання, виховання та утримання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фесік С.В. та зареєстрований в реєстрі за №878.

15 вересня2022 року до судупершої інстанції надійшла заява від ОСОБА_3 , у якій вона просилазалишити її позов без розгляду.

16 вересня 2022 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва позов ОСОБА_3 залишено без розгляду.

20 вересня 2022 року до суду першої інстанції надійшла заява від представника ОСОБА_2 - адвоката Калініченко О.В. про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу витрат на правову допомогу в розмірі 19922,50 грн., які були понесені відповідачем, посилаючись на те, що адвокатом було пророблено певний об`єм роботи, а саме: не однократне ознайомлення з матеріалами справи, написання та подання відзивів, адвокатські запити, перевірка доказів, вивчення матеріалу поданого позивачем та інше.

До заяви додані документи: копія договору про надання правової допомоги з додатком № 1 про розмір гонорару адвоката у цій справі в сумі 23700,00 грн., розрахунок витрат на правничу допомогу на суму 19922,50 грн., копія квитанції до прибуткового касового ордера від 26.06.2022 р. № 23 на суму 23700,00 грн., копія свідоцтва на право здійснення адвокатської діяльності.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 30 вересня 2022 року взадоволенні заяви про розподіл судових витратвідмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, Калініченко О.В. в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити вимоги заяви про розподіл судових витрат у повному обсязі, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що позивач знаючи, що відповідач проживає за кордоном, не має змоги отримувати документи з суду, унеможливила отримання процесуальних документів, через, що адвокату відповідача не однократно прийшлось приходити до суду для ознайомлення з матеріалом, складати відзив, опрацьовувати відповіді, відзив третьої сторони, підгодовувати процесуальні документи, робити запити адвоката та інше.

Зазначила, що адвокатом та відповідачем було проведено більшу половину роботи, на думку апелянта, коли сторона позивача отримала документи відповідача в яких чітко прослідковується неправдиві докази, позивача подала заяву про залишення позову без розгляду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи в задоволенні заяви про компенсацію витрат на правничу допомогу суд першої інстанції виходив з того, що звернення позивача із заявою про залишення її позову без розгляду не свідчить про безпідставність та необґрунтованість цього позову. Представник відповідача у заяві не посилався на необґрунтованість дій позивача і не наводив жодних аргументів на користь цього.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може.

Частиною першою статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, згідно із частиною п`ятою статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно із частиною шостою статті 142 ЦПК Україниу випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З системного аналізу вказаних норм цивільного процесуального права слідує висновок про те, що у разі залишення позову у справі без розгляду відповідач має право подати суду заяву про компенсацію понесених при розгляду справи судових витрат, у якій навести аргументи у підтвердження того, що такі витрати обумовлюються необґрунтованими діями позивача, про що надати суду докази. Отже відповідач повинен довести наявність та пов`язаність відповідних витрат з необґрунтованим діями позивача.

Такі ж висновки вбачаються з постанови ВС від 28.04.2022 у справі № 914/2234/19. У цьому правовому висновку також мається посилання на сталу позицію ВС з даного питання, викладену у постановах від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі №922/592/17, від 25.07.2019 у справі № 910/11310/18, від 21.01.2020 у справі №922/3422/18, від 26.04.2021 у справі № 910/12099/17.

Отже для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов; чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

За обставин цієї справи апеляційнимсудом встановлено підстави для компенсації відповідачу відповідних судових витрат, оскільки всі викладені дії та документи позивача зумовлювали необхідність процесуального реагування відповідачем, що призводило до витрат часу та підготовку і надіслання суду клопотань, заперечень, перебування в судових засіданнях і саме такі дії позивача призвели до витрат, які відповідач понісу зв`язку із заявленим до ньогопозовом.

Так, пунктом 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3, ч. 4ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставіст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 1933/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розміробґрунтованим (п. 268).

А у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч. 4ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №379/1418/18 вказано, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір про правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем дотримано вимог ст. 137 ЦПК України та на підтвердження витрат на правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги від 26.06.2022року, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Калініченко О.В., додаток №1 додоговору про надання правової допомоги 26.06.2022 року, розрахунок витрат які поніс відповідач на правничу допомогу, а також квитанція до прибуткового касового ордера №23.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем дійсно були понесені витрати на правничу допомогу у цій справі.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Згідно розрахунку витрат які поніс відповідач на правничу допомогу: консультація клієнта з метою з`ясування обставин справи (2 год. - 1762 грн.); правовий аналіз документів, пошук доказів, адвокатські запити (2 год. - 1762 грн.); пошук і аналіз актуальної судової практики з питань застосування законодавства (1,5 год. - 1321,50 грн.); аналіз рішень Європейського суду (1 год. - 881 грн.); консультація клієнта, узгодження правової позиції (1 год. - 881 грн.); підготовка та складання відзиву (4 год. - 3524 грн.); погодження відзиву (1 год. - 881 грн.); підготовка копії та додатків (0,5 год. - 440,50 грн.); ознайомлення з матеріалами справи у суді (2 год. - 1762 грн.); правовий аналіз відповіді на відзив (1 год. - 881 грн.); правовий аналіз доказів які надані відповідачем (0,5 год. - 440,50 грн.); підготовка до участі у судовому засіданні (3524 грн.); підготовка запитань для опонента (881 грн.); друк і ксерокс документів (100 грн.); подача заяви для отримання процесуального документу, поїздка до канцелярії для отримання ухвали-рішення (1 год. - 881,50 год.).

Згідно з даними документами розмір витрат Калініченка О.В. на правову допомогу складає 19 922,50 грн.

На переконання колегії суддів, застосування такого коефіцієнту вартості наданих адвокатом послуг та виконаних робіт як пошук і аналіз актуальної судової практики з питань застосування законодавства (1,5 год. - 1321,50 грн.), аналіз рішень Європейського суду (1 год. - 881 грн.), погодження відзиву (1 год. - 881 грн.), правовий аналіз доказів які надані відповідачем (0,5 год. - 440,50 грн.), підготовка до участі у судовому засіданні (3524 грн.) та підготовка запитань для опонента (881 грн.) є невиправданими і завищеними, оскільки є похідними від інших вище вказаних робіт, тобто мають однакове значення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

З врахуванням виконаної адвокатом роботи та витраченого адвокатом часу на надання відповідачу правничої допомоги, принципи співмірності та розумності судових витрат, критеріїв доведеності їх розміру узгодженому між сторонами та реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, значення справи для сторін, колегія суддів приходить до висновку щодо частково задоволення апеляційної скарги, та зменшення суми судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 11993,50 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Витрати на професійну правничу допомогу саме на вищевказану суму будуть співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг у суді та відповідатимуть критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Калініченко Олександри Вікторівни в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 30 вересня 2022 року - скасувати. Прийняти нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 993,50 грн.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 22 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді