Ухвала

13 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 569/10236/17

провадження № 61-11929ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), просила стягнути з відповідача на свою користь 284 259,93 грн на відшкодування майнової шкоди.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 14 грудня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Постановою Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 квітня 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 14 грудня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

10 березня 2021 року ОСОБА_2 змінила позовні вимоги та просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь 234 259,93 грн майнової шкоди та витрати на отримання правової допомоги в сумі 5 000 грн; стягнути зі страхової компанії Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС») на користь ОСОБА_2 50 000,00 грн майнової шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що 21 грудня 2014 року о 05 год 35 хв на 127 км + 300 м автомобільної дороги Р-05 Городище-Рівне-Старокостянтинів водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Audi А8», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не обрав безпечної швидкості руху, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з належним ОСОБА_2 на праві власності автомобілем марки «Mersedes-Benz Sprinter 315 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Його вина у вчиненні цього правопорушення підтверджується постановою Рівненського міського суду від 22 липня 2016 року у справі № 569/8548/16-п.

Згідно з висновком експерта від 19 січня 2015 року № 2, складеним Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, що діє при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, матеріальний збиток в результаті пошкодження автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter 315 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 284 259,93 грн. Крім того, за надання їй правової допомоги вона сплатила 5 000 грн.

Позивачка вказувала, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Audi А8», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 застрахована в страховій компанії ПрАТ «СГ «ТАС», у зв`язку з чим просила стягнути зі страховика суму передбачену страховим полісом в розмірі 50 000,00 грн.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 березня 2021 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ПрАТ «СГ «ТАС».

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які вказують, що саме ОСОБА_1 є винною особою у вчиненні ДТП, або ж його вину встановлено у передбаченому законом порядку.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 92 129,96 грн в рахунок відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП. В задоволенні позову ОСОБА_2 до ПрАТ «СГ «ТАС» відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 306,20 грн та витрати на оплату правової допомоги в сумі 1 600,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 6 250,34 грн та витрати на оплату судової автотехнічної експертизи в сумі 1 280,10 грн.

Апеляційний суд, враховуючи встановлені обставини здійснення ДТП, дійшов переконання, що наявними в матеріалах справи доказами доведено порушення обома водіями вимог Правил дорожнього руху, тому позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а саме підлягає відшкодуванню 50 відсотків шкоди, заподіяної позивачці внаслідок ДТП (у відповідності до пункту 3 частини першої статті 1188 ЦК України). При цьому суд врахував суму страхового відшкодування за полісом.

Разом із цим, апеляційний суд встановив, що позивачка звернулася до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про страхове відшкодування через 2 роки 4 місяці з моменту страхового випадку, отже поза межами встановленого підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV строку; а з позовом до ПрАТ «СГ «ТАС» - через 6 років 2 місяці, а відтак з пропуском позовної давності. Тому, враховуючи заяву ПрАТ «СГ «ТАС» про застосування наслідків спливу позовної давності, апеляційний суд відмовив у задоволенні позову до страховика.

ОСОБА_1 у листопаді 2022 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Рівненського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2022 року становить 2 481,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Отже, ціна позову у цій справі (284 259,93 грн) не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 250 = 567 500,00 грн), а тому постанова Тернопільського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року, відповідно до вимог ЦПК України, не підлягає касаційному оскарженню.

Наведені представником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки судова практика щодо розгляду справ за подібних правовідносин є сталою, а касаційна скарга представника не містить посилань на неоднакове застосування судами одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах, що вказувало б на необхідність формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами правових висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц, не заслуговують на увагу, оскільки висновки суду апеляційної інстанції не суперечать правовим висновкам, викладеним у вказаних постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку та становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Таким чином, заявник не зазначив в чому конкретно полягає значущість для держави і суспільства правового питання, яке на його думку, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Такі посилання носять загальний характер і направлені виключно на обґрунтування формальних підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Касаційна скарга не містить інших посилань на винятки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив, заявник їх наявність не обґрунтував.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак