ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8005/22 Справа № 214/629/19 Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р.О. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №214/629/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2022 року,

встановив:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона надала ОСОБА_2 позику в розмірі 6000 доларів США, про що 08 липня 2016 ОСОБА_2 написала розписку та зобов`язалась повернути грошову суму в розмірі 6000 доларів США в термін до 31 грудня 2016 року. Відповідач ОСОБА_3 поручилася за виконання зобов`язань ОСОБА_2 , що підтверджується її підписом у розписці і яка зазначила про те, що, у разі непередбачуваної ситуації, обов`язки зі сплати боргу переходять до неї.

У вказаний термін відповідачі борг не повернули, у зв`язку з чим позивач була вимушена звернутись до суду.

Просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь суму боргу 6000 доларів США, що еквівалентно 168922 гривень та 3% річних, що становить 10134 гривень, та судові витрати.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 3504,43 доларів США. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм процесуального права, просять скасувати рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про те, що нібито ОСОБА_3 брала на себе зобов`язання щодо повернення боргу ОСОБА_2 , не відповідають наданим позивачем доказам та встановленим судом обставинам справи.

Також наголошують, що розписка була написана ОСОБА_2 під дією загроз позивачки і зазначена в ній сума боргу фактично є процентами за попередній борг, який вона давно повернула, але змушена була написати розписку, оскільки боялася за здоров`я та життя доньки. Останній факт визнавала і сама позивачка, але суд першої інстанції не прийняв як доказ наданий відповідачкою в судовому засіданні - аудіо запис розмови з ОСОБА_1 та не дослідив його. Таким чином, на думку скаржників суд не дослідив докази в повному обсязі, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивач ОСОБА_1 процесуальним правом на подання письмового відзиву не скористалась.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 не в повному обсязі виконала умови укладеного з позивачем договору позики, оформленого розпискою. Враховуючи часткову виплату відповідачем ОСОБА_2 боргу, а також те, що ОСОБА_3 за умовами розписки зобов`язалася виконати обов`язок з повернення боргу ОСОБА_2 , суд дійшов висновку, що відповідачі зобов`язані сплатити позивачу суму основного боргу 3 504,43 гривні.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, а також наявним в матеріалах справи письмовим доказам та встановленим обставинам.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, які підтримані Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року по справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Ця судова практика є незмінною.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно розписки від 08 липня 2016 року (а.с. 91) ОСОБА_2 отримала у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6000 доларів США та зобов`язалась їх повернути до 31 грудня 2016 року.

За відповідача ОСОБА_2 поручилася її донька ОСОБА_3 , що підтверджено припискою в розписці про те, що в разі непередбачуваної ситуації обов`язки зі сплати боргу переходять до неї. (а.с. 91)

Отже, між сторонами був укладений договір позики, розписка підтверджує його укладення, умови договору та засвідчує факт отримання відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 6000 доларів США, який є предметом договору. Розпискою також визначений строк, у який позичальник зобов`язалася повернути борг та зобов`язання по поверненню боргу, взяті відповідачем ОСОБА_3 у разі невиконання зобов`язання відповідачем ОСОБА_2 .

Таким чином, вказана розписка містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов`язання повернення боргу у визначений строк, містить підписи як позикодавця так і позичальника з поручитетелем, що дає підстави ідентифікувати як позивача так відповідачів.

Тому доводи апеляційної скарги, що вказана розписка не створює правових наслідків для сторін, має різні тлумачення про природу правовідносин між сторонами, та те, що ОСОБА_2 не отримувала грошей від ОСОБА_1 08 липня 2016 року в розмірі 6000 доларів США і не надавала зобов`язань щодо їх повернення, є необґрунтованими, оскільки розписка містить відомості, що відповідач отримала кошти із зобов`язанням їх повернення.

В матеріалах справи містяться письмові докази на підтвердження часткової сплати боргу ОСОБА_2 .

Згідно розписки від 15 квітня 2020 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 400 євро, в рахунок погашення боргу за розпискою на 6000 доларів США (а.с. 90), що станом на день погашення становить 438,66 доларів США (а.с. 90).

Відповідно до розписки від 15 травня 2020 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 200 євро (а.с. 90), що станом на день погашення становить 215,80 доларів США.

Згідно з розпискою від 15 червня 2020 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 200 євро, в рахунок погашення боргу за розпискою на 6000 доларів США (а.с. 89), що станом на день погашення становить 226,05 доларів США.

Зі змісту розписки від 15 липня 2020 року вбачається, що ОСОБА_2 повернула борг ОСОБА_1 у сумі 300 євро (а.с. 88), що станом на день погашення становить 341,24 доларів США.

22 серпня 2020 року ОСОБА_2 повернула борг ОСОБА_1 на суму 400 євро (а.с. 87), що станом на день погашення становить 473,82 доларів США, що підтверджується розпискою.

Також судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що позивачка в судовому засіданні визнала, що відповідачка ОСОБА_2 повернула їй додатково 800 доларів США.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено та не спростовано відповідачами під час апеляційного перегляду судового рішення, що відповідачем ОСОБА_2 повернуто борг за розпискою на загальну суму 2495,57 доларів США, а сума, що підлягає поверненню, становить 3504,43 доларів США.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про те, що приписка у борговій розписці виконана не ОСОБА_3 , оскільки вказане твердження не підтверджено належними доказами, клопотання про проведення відповідної судово-почеркознавчої експертизи відповідачами не порушувалося.

Також, не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке полягало у не дослідженні доказів, зокрема, не прийняття двох флешок з уадіозаписом розмови з ОСОБА_1 , під час якої вона, як стверджують відповідачі, визнавала, що кошти, вказані у розписці, це проценти за попереднім боргом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із загальною оцінкою судом першої інстанції правовідносин, які склалися між сторонами, висновки суду підтверджені доказами, яким суд надав належну правову оцінку і дійшов правильного висновку про їх достатність та належність, суд дотримався норм процесуального права та правильно застосував норми процесуального права, доводи апеляційної скарги не дають підстав для інших висновків по суті вирішення даного питання, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.п «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.І. Корчиста

Судді: О.В. Агєєв

І.В. Кішкіна

Повний текст постанови складено 23 грудня 2022 року.

Головуючий О.І. Корчиста