Провадження №2-др/522/111/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м.Одеса

Приморський районний суд м.Одеси

у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Кулябко О.В.,

розглянувши у судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №522/13692/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м.Одеса знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №522/13692/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про захист прав споживача.

Ухвалою суду від 19.10.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

25.10.2022 року представник ТОВ «Консалт Солюшенс» надав суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Консалт Солюшенс» судові витрати, пов`язанні з наданою правничою (правовою) допомогою у розмірі 20 000,00 грн.

Ухвалою суду від 31.10.2022 року заяву було залишено без руху, недоліки заяви заявником було усунуто 08.11.2022 року.

Розгляд зазначеної заяви було призначено на 21.11.2022 року.

У судове засідання призначене на 21.11.2022 року представник ТОВ «Консалт Солюшенс» не з`явився, на електронну адресу суду надав клопотання, в якому вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат підтримав, просив задовольнити, справу просив розглядати за відсутністю сторони заявника.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, 10.11.2022 року на електрону адресу суду надала заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, в яких просила залишити без розгляду заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» або відмовити у її задоволенні.

В обґрунтування заперечень зазначено, що відповідач, звернувшись до суду 25.10.2022 року з заявою про ухвалення додаткового рішення, пропустив строк на її подання, оскільки ухвалу суду про залишення позову без розгляду було ухвалено 19.10.2022 року. Також зазначила, що до заяви про ухвалення додаткового рішення відповідачем 25.10.2022 року було надано копію договору про надання правової допомоги №23, який суттєво відрізняється від копії договору, який він надавав суду 22.09.2021 року в якості додатка 12 до відзиву на позовну заяву у даній справі. Крім того, в обох копіях договорів строк дії договору зазначено до 31.12.2021 року, а тому вважає, що договір втратив свою дійсність. Також зазначила, в Договорі №23, наданому до суду 25.10.2022 року відсутній розділ 7, в п.7.1 якого зазначено, що сторони звільняються від відповідальності за виконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання або неналежне виконання є наслідком обставин не переробної сили (форс-мажор), які виникли після підписання цього договору і не залежить від волі сторін. В п.7.3 випадками непереборної сили визначаються такі події: війна і військові дії, мобілізація і інше. Указом Президента України Зеленського В.О. №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Тому вважає, що відповідно до положень розділу 7 Договору про надання правової допомоги №23, яка надана до суду 22.09.2021 року, відповідач звільняється від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором, якщо це невиконання або неналежне виконання є наслідком обставин непереборної сили (форс-мажор) військових дій, які мають місто з 24.02.2022 року і до теперішнього часу. Крім того вважає, що Додаткова угода №3 до Договору про надання правової допомоги №23, яку відповідач надав 25.10.2022 року, та яка стосується справи №522/13692/21 є недостовірним доказом, оскільки датована 21.07.2020 року, проте як провадження у даній справі відкрито у 2021 році. Також зазначила, що відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Проте вважає, що позов і всі дії позивача у даній справі є обґрунтованими і спір виник внаслідок незаконних дій саме відповідача, а не позивачки. Зазначене також підтверджується постановою Одеського апеляційного суду від 27.09.2022 року, копію якої було надано суду 01.10.2021 року разом з заявою про залишення позову без розгляду.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з постійними, триваючими екстреними відключеннями електропостачання в Приморському районному суді м.Одеси, періодичним включенням світла та незначний проміжок часу, під час якого суддею в залі судових засідань розглядались справи, повний текст судового рішення виготовлено 12.12.2022 року.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

За приписами статей 79, 84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до статті 84 ЦПК України, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

З матеріалів справи встановлено, що в провадженні Приморського районного суду м.Одесиp 22.07.2021 року перебувала справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №522/13692/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про захист прав споживача.

Представник ТОВ «Консалт Солюшенс» 24.09.2021 року надав суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог та стягнути з ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. (а.с.32-43 т.1).

Також 24.09.2021 року представник відповідача надав клопотання, в якому просив зобов`язати ОСОБА_1 внести на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі 20 000,00 грн. для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат ТОВ «Консалт Солюшенс» на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом цивільної справи №522/13692/21 (а.с.95-200 т.1).

Ухвалою суду 01.10.2021 року відмовлено представнику відповідача ТОВ «Консалт Солюшенс» у задоволенні клопотання про забезпечення витрат на професійну правничу допомогу по зазначеній справі (а.с.155-156 т.1).

Ухвалою суду від 19.10.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Разом з відзивом та заявою представником відповідача було надано Договір №23 про надання правової допомоги від 21.07.2020 року, Додаткову угоду №3 від 17.09.2020 року до Договору про надання правової допомоги №23 від 21.07.20 року та Опис робіт (попередній) №3 від 17.09.2021 року.

25.10.2022 року представник відповідача на електронну адресу суду надав заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Консалт Солюшенс» витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи №522/13692/21 в розмірі 20 000,00 грн., до якої надав Договір №23 про надання правової допомоги від 21.07.2020 року, Додаткову угоду №3 від 17.09.2020 року до Договору про надання правової допомоги №23 від 21.07.20 року та Опис робіт №4 від 08.02.2022 року та Акт №1 від 24.10.2022 року приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги №23 від 17.09.2020 року.

Відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Таким чином, право на відшкодування витрат на правову допомогу з позивачки відповідач має лише внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Оскільки судом не встановлено необґрунтованих дій позивача, крім того позивачка сама 19.10.2022 року надала суду заяву про залишення позову без розгляду, але їй було відмовлено у зв`язку з неможливістю вирішення вказаного питання на стадії судового розгляду, відсутні підстави для вирішення питання про компенсацію здійснених відповідачем витрат.

У відповідності до ч.9 ст.141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.

Згідно ст.246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з вимогами статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 вказаної норми передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, становлять ті оплатні дії, які передбачені цивільно-процесуальних кодексом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові від 22.12.2018 р. у справі № 826/856/18 Верховний Суд зазначив, що під час визначення розміру витрат, пов`язаних із правовою допомогою, компенсації підлягають лише ті послуги, які вказано в договорі.

Згідно з Законом "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Верховний суд зазначав, що у підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічний правовий висновок щодо витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката міститься у постановах Верховного Суду від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17 та від 16.09.2019 у справі № 755/6702/16-а.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Також згідно із статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Для надання правничої допомоги та представництва інтересів ТОВ «Консалт Солюшенс» з АО «ПАНТЕОН» було укладено договір про надання правової допомоги №23 від 21.07.2020 року.

Разом з заявою про ухвалення додаткового рішення від 25.10.2022 року, представником відповідача було надано Договір про надання правової допомоги №23 від 21.07.2020 року, який складається з 5 розділів, Додаткову угоду №3 від 17.09.2020 року до Договору про надання правової допомоги №23 від 21.07.2020 року, Опис робіт №4 від 08.02.2022 року на суму 20 000 грн. та Акт №1 від 24.10.2022 року приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги №23 від 17.09.2020 року, за яким сума гонорару за надану правничу допомогу складає 20 000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи вбачається, що додані суду Опис робіт №4 від 08.02.2022 року складений відповідно до умов договору про надання правничої допомоги від 21.07.2020 року без зазначення його номеру,

Акт №1 від 24.10.2022 року приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги, укладені на виконання умов іншого договору, а саме, Договору про надання правової допомоги №23 від 17.09.2020 року. При цьому такого договору суду не надано.

Крім того, Додаткова угода №3 до Договору про надання правової допомоги №23 від 21.07.2020 року, в якій зазначено про розмір гонорару у справі №522/13692/21, укладена 17.09.2020 року, в той час, як ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом пізніше 22.07.2021 року, та номер справи 522/13692/21 було визначено за протоколом розподілу 22.07.2021 року.

Таким чином, судом встановлена невідповідність наданих представником відповідача доказів понесених судових витрат щодо розгляду саме справи №522/13692/21.

З матеріалів справи встановлено, що Договір №23 про надання правової допомоги від 21.07. 2020 року відповідачем надався разом з відзивом на позовну заяву 24.09.2021 року (а.с.76-79 т.1), в якому передбачено 8 розділів.

До заяви про ухвалення додаткового рішення від 25.10.2022 року також представником відповідача було надано інша редакція Договору №23 про надання правової допомоги від 21.07.2020 року (а.с.27 т.3), який за своїм змістом відрізняється від наданого договору наданого суду разом з відзивом 24.09.2021 року, який складається з 5 розділів.

З огляду на те, що представником відповідача не було надано суду оригіналів вищевказаних договорів та наявність розбіжностей в їх копіях, суд дійшов висновку про що надані докази не відповідають належності , достовірності та допустимості.

Враховуючи викладене відсутні підстави для стягнення таких витрат з позивачки.

Керуючись ст.ст.4, 76-81, 133, 137, 141, 247, 258-260, 264, 268, 270, 353, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №522/13692/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про захист прав споживача - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст рішення суду складено 12.12.2022 року.

Суддя Л.В.Домусчі