МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 487/1145/22
Провадження № 22-ц/812/1058/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Гаврасієнко В.О. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про визнання протиправною відмови у виплаті страхового відшкодування та зобов`язання здійснити виплату страхування, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ТДВ «Страхова компанія «Кредо», в якому просив визнати протиправними дії товариства по відмові йому у виплаті страхового відшкодування та зобов`язати відповідача виплатити йому страхове відшкодування у відповідності з електронним договором добровільного страхування від нещасних випадків від 26.07.2017 р. № NKSLNS-175Q1LС, стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо»» на його користь моральну шкоду у сумі 10 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що між ним та ТДВ «СК «КРЕДО» укладено електронний договір добровільного страхування від нещасних випадків, на підтвердження чого співробітниками АТ «КБ « ПриватБанк» йому видано у відділенні Банку електронний поліс добровільного страхування від нещасних випадків від 26.06.2017 № NKSLNS-175Q1LC.

У п.4.5. вказаного договору(полісу) зазначено, що страховим агентом за цим договором є ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі Договору доручення на виконання страхових агентських послуг № 6 від 11.07.2016, а наприкінці договору вказано, що у разі настання страхового випадку слід телефонувати за номером 3700.

Згідно з пунктами 4.2.10 та 11.2. договору Банк з моменту укладення вказаного договору щомісячно списував 27 числа з його карткового рахунку 20 грн, внаслідок чого згідно з п.7 договору його пролонговано до 26.06.2022 та позивач вправі розраховувати на виконання відповідачем його обов`язків у випадку настання страхового випадку. Згідно з п.1. відповідач є страховиком, а згідно з пунктами 2. та 3. - позивач є страхувальником та вигодонабувачем.

Відповідно до п.6.1. договору «Страховими випадками згідно цього Договору і Правил страхування є наступні події, які сталися внаслідок нещасного випадку, що мав місце під час дії Договору страхування, та підтверджені документами, виданими компетентними органами у встановленому законодавством порядку (медичними закладами, судом тощо)».

Згідно з п.п.6.1.2. та п.8. договору у випадку ушкодження кінцівок розмір виплати становить від 1 % до 100 % від страхової суми, яка дорівнює 50 000,00 грн.

21 жовтня 2021 року внаслідок того, що позивач вдарився об косяк двері, він отримав травму у вигляді вивиху акромального кінця лівої ключиці, у зв`язку з чим 29.11.2021 його було госпіталізовано у КНП ММР «Міська лікарня № 5», 30.11.2021 - зроблено хірургічну операцію - «відкрите вправлення вивиху, МОС пластиною LCP», а 10.12.2021 - виписали з лікарні для продовження лікування амбулаторно з фіксацією суглобу гіпсом на протязі 6 тижнів.

Знаючи, що йому будуть робити хірургічну операцію, він зателефонував на номер « 3700 » та отримав від оператора на ім`я « Марія », яка перетелефонувала з номеру НОМЕР_2 , рекомендації щодо порядку подачі заявки про виплату страхового відшкодування через послугу «Приват 24», скориставшись якими він 24.11.2021 подав електронною поштою цю заявку. Також вона пояснила, що не пізніше робочих 30 днів від дати нещасного випадку він повинен подати через послугу «Приват 24» медичну довідку та рентгенівський знімок, яким підтверджується травма, у зв`язку з чим 29.11.2021, не очікуючи операції, він отримав у лікарні відповідну довідку про характер ушкодження та увечері того ж дня з дотриманням названого строку через зазначену послугу відправив її та знімок страховику - усе це зафіксовано відповідним чином у відповідача та Банку (тобто це було попереднє направлення документів на підтвердження страхового випадку з узгодженням питання, що після операції він додатково направить підтверджуючі документи).

30 жовтня 2021 року о 9 год. 33 хв. під час операції йому зателефонували з номеру НОМЕР_3 , але з вказаної причини він не міг спілкуватися. Того ж дня о 14 год. 12 хв. вже після операції та переведення з відділення інтенсивної терапії до палати позивач здійснив зворотний дзвінок та спілкувався з якоюсь жінкою, яка представилася співробітницею відповідача. Вона заявила, що він надав недостатньо документів щодо страхового випадку, на що він їй відповів, що йому тільки що зробили операцію і після виписки з лікарні додатково надасть відповідачу усі необхідні документи щодо цього.

Після виписки із лікарні позивач перевірив через послугу «Приват 24» як вирішено його питання та побачив, що там оприлюднена відповідь генерального директора відповідача Кривцуна В.В. від 08.12.2021 № 020-Z21AOPB70000C2 про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що отримане ушкодження не підтверджене та не відноситься до страхових випадків, передбачених п.6.1.2. договору - тобто відповідач навіть не очікував від нього додаткового надання документів.

На Інтернет сайті «Вікіпедія» позивач пересвідчився у тому, що «ключиця у людській анатомії - це S - подібна зігнута невелика трубчаста кістка у поясі верхніх кінцівок з тілом і двома кінцями: лопатковим (акромальним) та грудинним» - тобто її ушкодження є саме ушкодженням кінцівки, яке охоплюється п.6.1.2. договору. Що ж до доказів, то у його розпорядженні вже були виписка № 7682/633 із медичної карти стаціонарного хворого від 21.10.2022, у якій зазначені «повний діагноз», «короткий анамнез» та «проведене лікування», та рентгенівський знімок від 01.12.2021, яким підтверджується проведення операції з встановленням пластини. Але направити їх через послугу «Приват 24» він вже не зміг, оскільки після оприлюднення вищевказаної відповіді усі опції щодо можливого листування виявилися закритими.

У зв`язку з цим, 22 грудня 2021 року позивач повторно через номер «3700» та зворотний дзвінок з номеру НОМЕР_2 отримав рекомендацію як через послугу «Приват 24» іншим шляхом додатково відправити відповідачу нову заяву та необхідні документи, що він і зробив у той же день, більш детально розписавши у своїй заяві посилання на Вікіпедію щодо належності ушкодженої кістки до верхніх кінцівок, тобто до п.п.6.1.2. договору.

Оскільки і після цього він не отримав від відповідача ні письмової відповіді, ні страхового відшкодування, 05.01.2022 він знову зателефонував за номером «3700» зі зворотнім дзвінком, охарактеризував свою ситуацію, отримавши під час розмови підтвердження, що його звернення від 22.12.2021 з додатками зареєстровано відповідачем та банком, але воно закрито за необґрунтованістю, та попросив, щоб хтось зі співробітників відповідача зв`язався з ним за телефоном. Того ж дня об 11 год. 23 хв. зателефонував з номера НОМЕР_3 співробітник відповідача на ім`я « Володимир », який підтвердив, що саме він готував відповідь СК від 08.12.2021 (його ім`я, як виконавця, дійсно вказано у тієї відповіді разом з номером його телефону НОМЕР_4 ) та що підстав для задоволення заяви він не вбачає. У якості підстави для цього він вже не посилався на п.п. 6.1.2. договору, а з посиланням на неіснуючий пункт договору, заявив, що позивач пропустив строк звернення із заявою про страховий випадок, оскільки повинен був звернутися з нею протягом 30 днів, але не робочих, а календарних, від дня травми. Він попросив направити йому письмову відповідь на другу заяву, але також її не отримав. Уважно перечитавши після цього договір, він взагалі не побачив у ньому пункту, який регламентує строк звернення з такою заявою.

З метою позасудового врегулювання спору 24 січня 2022 року позивач звернувся зі скаргою до відповідача та банку, у якій описав усі вищевикладені обставини та зазначив, що

- можливе посилання відповідача на «Особливі умови добровільного страхування від нещасних випадків клієнтів фінансових установ», затверджені розпорядженням Дирекції від 31.05.2017 р. № 87 та зареєстровані Нацкомфінпослуг 11.07.2017 р. за № 0217204, не може бути прийняте до уваги, так як ні у п.4.3. договору, ні у його заключній частині не міститься положення про те, що у частині, не врегульованій договором, застосовуються положення цих «умов»;

- згідно зі ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Але відповідач листом від 28.01.2022 р. № Э.37.7.0.0/85 відмовив йому у виплаті страхового відшкодування.

Посилаючись на ч.1 ст. 638 ЦК України, позивач вважає, що доводи відповідача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зі змісту договору вбачається, що виключно у ньому викладені його суттєві умови без узгодження сторонами того, що його складовими частинами є якісь Правила страхування(умови) та Таблиці;

- твердження про те, що «травматичне ушкодження - «Застарілий вивих акромального кінця лівої ключиці» не класифікується Страховиком як страхова подія» протирічить підпункту 6.1.2. договору (полісу);

- посилання на п. 4.1.6 Умов страхування також протирічить суттєвим умовам договору (полісу);

- дійсні обставини його спілкування з менеджерами відповідача та банку викладені вище, а викладені у відповіді відповідача не відповідають дійсності та протирічать умовам договору (полісу).

Витрати на лікування перевищують 25 тис. грн, про що свідчать наступні документальні підтвердження, які в нього збереглися:

- за проведення аналізів крові перед операцією - 1 144,00 грн;

- на придбання комплекту фіксаторів для остеосинтезу ключиці - 15100,00 грн;

- у виписці із медичної карти стаціонарного хворого від 10.12.2021 р. № 7682/633 зазначено, що під час лікування він вживав такі ліки, як Мітронідазол, Цефтріаксон, Гепарін, Депіофен Інфулган, Серата, Кетолонг, Кальцемін, Квадевіт, Флекстра, більшість яких вимушений був купувати сам.

Про розмір цих витрат можуть свідчити чеки на придбання препарату Флекстра, вартість однієї упаковки якого перевищує 520 грн, а необхідно було прийняти за 3 місяця після виписки з лікарні 6 таких упаковок, загальна вартість яких перевищує 3 100 грн, препарати Депіофен та Кальцемін за 220 грн та за грязелікування у січні 2022 р. - 648 грн.

Посилаючись на положення ч.2 ст.8, ч.ч.1,2 ст. 9, ст. 16, п.п.1-3 ч. 1 ст. 20, ч.1 ст. 25, п.5 ч.1 ст. 26 Закону України «Про страхування», п.п.5,9 ч.2 ст.16,ч.1,п.2ч.2 ст.23 ЦК України, ч. 2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», а також на те, що зазнав душевних страждань внаслідок протиправної поведінки відповідача, оскільки, виконуючи належним чином свої обов`язки за договором страхування, він був впевнений, що у випадку настання страхового випадку він отримає відповідне страхове відшкодування від відповідача, що хоча б частина витрат на лікування буде йому відшкодована відповідачем у межах задекларованої у договорі (полісі) страхової суми у розмірі 50 000,00 грн, а неправомірна відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування завдала йому душевні страждання, оскільки такі значні витрати на лікування він повинен був нести за власні кошти, обмежуючи себе у іншому, просив визнати протиправними дії відповідача у відмові у виплаті страхового відшкодування та зобов`язати його виплатити страхове відшкодування у відповідності з електронним договором добровільного страхування від нещасних випадків від 26.07.2017 р. № NKSLNS-175Q1LC, а також стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо»» моральну шкоду у сумі 10 000,00 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо»» по відмові ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування та зобов`язано Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» виплатити ОСОБА_1 страхове відшкодування у відповідності з електронним договором добровільного страхування від нещасних випадків № NKSLNS-175Q1LC від 26.07.2017 р.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 2000 грн моральної шкоди, а на користь держави судовий збір 1984,80 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду взагалі не містить жодних підстав, з яких виходив суд частково задовольняючи позов. Так, процитувавши умови договору страхування, норми законодавства України (зокрема норми Закону України "Про страхування", норми Цивільного кодексу України, що стосуються страхування), суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що згідно п. 6.1.2 Договору страхування повний перелік ушкоджень та розмір суми виплати зазначено в Таблиці № 1, виключно згідно якої і здійснюються страхові виплати і на яку містить посилання пункт 6.1.2. договору страхування.

Однак, далі суд першої інстанції зазначив, що "Вказані Умови страхування та Пропозиції страхувальником не підписані і матеріали справи не містять доказів, що при укладенні Договору страхування останній був з ними ознайомлений».

Натомість, на думку апелянта, судом не враховано що абсолютно всі договори страхування при їх укладенні на сайті ТДВ СК «Кредо» http://skcredo.com.ua/ та на сайті Страхового агента АТ КБ «ПриватБанк» hnps://privatbank.ua/strahovaniye/ містять зрозуміле застереження (примітки), на які клієнт дає згоду саме укладенням договору.

Зокрема, всі договори (поліси) добровільного страхування від нещасних випадків (до якого приєднався позивач) укладаються на підставі публічної оферти ТДВ СК «Кредо» та електронної заяви страхувальника, до того ж, в примітках п. 12.2. договору чітко вказано, що умови страхування є невід`ємною частиною цього Договору страхування.

Всі зазначені умови та правила містяться у відкритому доступі на сайті відповідача, тобто страхувальник фізично не в змозі укласти договір страхування оминаючи ознайомлення з зазначеними нормами страхування та його умовами.

Апелянт вважає, що у задоволенні позову повинно бути відмовлено, оскільки згідно ст. 8 Закону України "Про страхування" страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страховими випадками згідно цього договору і Правил страхування є наступні події, які сталися внаслідок нещасного випадку, що мав місце під час дії договору страхування, та підтверджені документами, виданими компетентними органами у встановленому законодавством порядку (медичними закладами, судом тощо) (п. 6.1. договору). Пункт 6.1.2 договору передбачає страховий випадок - Ушкодження здоров`я Застрахованої особи внаслідок нещасного випадку згідно Додатку №1 до Правил страхування.

Згідно приміток п. 12.2. договору страхування цей договір укладено із застосуванням Майданчика цивільно-правових договорів (далі-Майданчик) АТ КБ " ПриватБанк" (далі- Провайдер) на підставі публічної оферти Страховика та усної заяви (акцепту) Страхувальника. Цей договір страхування (поліс) підписано із використанням електронного підпису шляхом введення Страхувальником у програмні комплекси Майданчика OTP-пароля, надісланого на мобільний телефон Страхувальника Провайдером. При відтворенні на папері договору страхування Страховиком може бути використано факсимільне відтворення підпису особи, уповноваженої підписувати такі договори, а також відтворення відбитка печатки технічними друкувальними приладами. Страхувальник ознайомлений з Правилами страхування та умовами страхування. Умови публічної оферти та страхування розміщено на Майданчику цивільно- правових договорів АТ КБ " ПриватБанк " та на сайті Страховика www.skcredo.com.ua. Умови страхування є невід`ємною частиною цього Договору страхування. Підписанням цього Договору Страхувальник підтверджує, що з інформацією, зазначеною в частині другій ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ознайомлений; згоду застрахованих осіб на страхування отримав.

Також апелянт звертає особливу увагу, що у примітках пункту 6.1.2. договору страхування зазначено, що повний перелік пошкоджень та розмір суми виплати зазначено в Таблиці № 1 "Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат за страховими випадками" Додатку № 1 до Особливих умов добровільного страхування від нещасних випадків клієнтів фінансових установ правил страхування (далі - Таблиця № 1). Відтак, Таблиця №1 передбачає розмір страхової виплати за конкретну передбачену нею травму у відсотковому співвідношенні до страхової суми, що визначена у договорі. Копія Правил страхування, в яких міститься Таблиця № 1, міститься в матеріалах справи. Тобто страхові виплати внаслідок нещасного випадку здійснюються виключно на підставі Таблиці № 1 і ніяк не інакше, у відсотковому співвідношенні до страхової суми за відповідне ушкодження, а тому навіть частково задоволені судом першої інстанції вимоги позивача у будь-якому разі стягнуті безпідставно з помилковим застосуванням норм Таблиці №1.

Як вже зазначалось, 24.11.2021 року на адресу ТДВ СК "Кредо" від позивача надійшла електронна заява, якою повідомлено, про те що 21.10.2021 року застрахована особа вдарилась об косяк двері та згодом матеріали (документи закладів охорони здоров`я), а саме позивачем були надані: Рентгензнімки від 20.11.2021 року № 478 та від 01.12.2021 року № 8; довідка від 29.11.2021 року; виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 7682/633, які свідчать про те, що з 29.11.2021 року по 10.12.2021 року Застрахована особа перебувала на лікуванні в КНП Миколаївської міської ради МЛ № 5 з діагнозом: "Застарілій вивих акроміального кінця лівої ключиці."

Жодними медичними документами, які надав позивач до страховика, не підтверджено, що позивач взагалі отримував травму. Оскільки, страховий випадок згідно п. 6.1.2. договору страхування містить дві складових його настання: нещасний випадок (травма) та зазначення ушкодження здоров`я (внаслідок цієї травми) в Додатку № 1 до Правил страхування (Таблиця № 1). Тобто, для настання обов`язку страхової компанії здійснити виплату страхового відшкодування, повинен настати нещасний випадок протягом дії договору, наслідком якого стало би передбачене Таблицею № 1 ушкодження здоров`я Застрахованої особи.

Отже, застрахована особа 21.10.2021 року "вдарилась об косяк двері" (зі слів Позивача), а за медичною допомогою звернувся лише через місяць, про що свідчать медичні документи.

Згідно п. 4.1.6. Умов страхування до договору страхування, що є його невід`ємною частиною, підставою для відмови у здійсненні страхової виплати є звернення Застрахованої особи за медичною допомогою використовуючи будь-які доступні способи, пізніше 48 годин з моменту настання нещасного випадку. Оскільки ж подані позивачем документи очевидно свідчать про те, що позивач звернувся за медичною допомогою з пропуском 48 годин з моменту отримання травми (якщо така травма взагалі мала місце), саме тому страховим актом від 07.12.2021 року у виплаті страхового відшкодування було відмовлено на підставі п. 4.1.6. Умов страхування.

Зазначений пункт не дає підстав для дослідження поважності пропущення зазначеного строку, адже норма пункту 4.1.6. умов страхування до договору зроблена в категоричній формі, з якою погодилися сторони, та не підлягає додатковому тлумаченню. Додатково щодо зазначеного пункту, апелянт звертає увагу на те, що дотримання страхувальником 48-ми годинного строку на звернення за медичною допомогою є вкрай важливим, оскільки виконання зазначеної умови дозволяє уникнути важких наслідків отриманої травми.

З цим чітко кореспондуються норми пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про страхування" та пункту 4.1.1. умов страхування до договору, з яких вбачається, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхової виплати є навмисні дії Страхувальника або особи, на користь якої укладено цей Договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку.

Бездіяльність страхувальника щодо своєчасного звернення за медичною допомогою на виконання умов договору фактично є дією, спрямованою на настання страхового випадку, а саме пов`язана виключно з його особистим бажанням, та така бездіяльність сприяє настанню більш негативних наслідків отриманої травми (операція) та штучному збільшенню розміру страхового відшкодування. Зокрема несвоєчасне звернення позивача за медичною допомогою може призвести до ускладнень, яких можливо було уникнути, якби медична допомога була надана вчасно та були дані відповідні лікарські рекомендації щодо подальших дій (зменшення навантажень, чи інше).

Також недотримання 48-годинного строку на звернення за медичною допомогою дозволяє страхувальнику, наприклад, у випадку отримання травми у стані алкогольного сп`яніння, приховати зазначений факт. У той же час такі дії Застрахованої особи є неприпустимими з огляду на те, що підпунктом 5 пункту 4.2. умов страхування по договору - перебування страхувальника на момент отримання травми в алкогольному сп`янінні чи під впливом психоактивної речовини виключає визнання будь-якої події страховим випадком.

Застереження у договорі щодо своєчасного звернення за медичною допомогою є розумним та справедливим, таким що захищає права сторін договору в частині зловживання наслідками отриманої травми та штучного збільшення страхового відшкодування згідно Таблиці №1.

За такого, відповідач наполягає на тому, що у задоволені позову повинно бути відмовлено повністю, оскільки позивач звернувся за медичною допомогою пізніше 48 годин з моменту настання нещасного випадку, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування згідно умов договору страхування.

Відтак рішення за зверненням 24.11.2021 року прийнято страховою компанією у повній відповідності із умовами договору страхування № NKSLNS-175Q1LC від 26.06.2017 року, умовами страхування до договору та нормами чинного законодавства України.

Крім того, встановлений позивачу діагноз "Застарілий вивих акроміального кінця лівої ключиці" не підпадає під жодний пункт Таблиці № 1 "Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат по страховим випадкам" Додатку № 1 до Правил страхування. Тому до виплати не підлягає.

За таких обставин, апелянт вважає, що у розумінні ст. 8 Закону України "Про страхування" подія за зверненням 24.11.2021 року, не є страховим випадком та з настанням цієї події обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми є таким, що не настав. Тобто, дії відповідача повністю відповідають нормам чинного законодавства України, умовам договору, а тому у задоволенні позову повинно бути відмовлено, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Зважаючи на обов`язковість договору, передбачену ст. ст. 629, 525, 526 ЦК України, відповідач виконав всі свої зобов`язання за договором, розглянувши випадок, що стався із застрахованою особою на підставі та в межах Правил страхування, Договору страхування, та Закону, на що суд першої інстанції взагалі не звернув уваги та не надав зазначеним обставинам жодної оцінки.

Також апелянт вважає, що своїм рішенням суд першої інстанції неправомірно стягнув з відповідача 2000.00 грн моральної шкоди.

Так, звертаючись до суду, ОСОБА_1 позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди мотивував безпідставною відмовою відповідачем виплати відшкодування, порушенням зобов`язань за договором страхування, що, за його твердженнями, призвело до душевних страждань, оскільки такі значні витрати на лікування він повинен був нести за власні кошти, обмежуючи себе у іншому.

Однак, страховик має право згідно пп. 1.3.4. Умов страхування до договору страхування відмовити у здійснені страхової виплати у випадках передбачених розділом 4 цих умов.

Згідно п. 4.1.6. Умов страхування до договору страхування (що є його невід`ємною частиною) підставою для відмови страховика у здійсненні страхової виплати є звернення застрахованої особи за медичною допомогою, використовуючи будь-які доступні способи, пізніше 48 (сорока восьми) годин з моменту настання нещасного випадку, як зазначено вище. Розміри страхових виплат є фіксованими згідно Таблиці № 1.

Надані позивачем разом з позовною заявою документи не є доказами у справі, так як не спроможні підтвердити будь-які обставини отримання застрахованою особою травми. А "застарілий вивих" не підпадає під жодну статтю Таблиці № 1.

Проаналізувавши положення ч. 1 ст. 1167 ЦК України, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", апелянт зазначає, що матеріалами справи не встановлено обставин, які б свідчили, що через дії відповідача по виплаті страхового відшкодування позивач мав моральні страждання, було порушено його звичний життєвий уклад і розмірений спосіб життя, що негативно відобразилось на його житті чи здоров`ї.

Крім того, позивачем не доведено і тих обставин, що ситуація, яка склалась, негативно відображається на його психічному та емоційному стані, що позивач став знервованим та дратівливим, втратив сон, не надано доказів приниження його честі та гідності.

Моральна шкода має деліктне походження, тобто виникає із цивільного правопорушення, а не з договору, тому якщо між сторонами спору існують договірні зобов`язання стягнути моральну шкоди за їх порушення неможливо. Тобто, підставою для стягнення моральної шкоди є делікт, за порушення договору моральна шкода не стягується, в тому числі і при порушенні прав споживачів, що вбачається з висновків Верховного Суду України, що були зроблені ним Постановою у справі № 6-1575цс16 від 9 листопада 2016 року.

Договором страхування відшкодування моральної шкоди також не передбачено.

До того ж, відповідач, правомірно відмовив в виплаті страхового відшкодування, повністю дотримався умов договору та Таблиці № 1 (на відміну від суду першої інстанції), що виключає завдання позивачу будь-якої моральної шкоди саме з боку страхової компанії.

За таких обставин, на думку апелянта, обґрунтування суду про завдання позивачу моральної шкоди страховою компанією є неправомірними, а тому суд першої інстанції також повинен був відмовити у задоволенні зазначеної вимоги, оскільки ні договором страхування, ні законом таке відшкодування не передбачено.

Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції також порушено норми процесуального права, а саме, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не дотримався вимог статті 263 ЦПК України, яка визначає, що судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

При винесенні рішення були порушені принципи всебічності, повноти, об`єктивності при дослідженні наявних у справі доказів та їх належності. Рішення підлягає скасуванню, оскільки такі порушення процесуального права призвели до прийняття неправильного рішення.

Тобто, оскаржуване рішення суперечить ст. 8, ч. 2 ст. 26 Закону України "Про страхування", ст. ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу України, що є визначальними для правильного вирішення спору, і яким суд не надав оцінки, тому апелянт вважає, що рішення ухвалено з порушенням ст. ст. 76, 81, 89 ЦПК України, та підлягає скасуванню, а у задоволенні позову повинно бути відмовлено.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Учасники процесу до судового засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, просили розглядати справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Згідно матеріалів справи спір між сторонами виник з приводу віднесення нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1 21 жовтня 2021 року, до страхового випадку та виконання відповідачем зобов`язання з виплати відповідного страхового відшкодування, а також відшкодування моральної шкоди.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства України.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив правовий висновок про те, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

У інших випадках невиконання стороною умов договору вказує про порушення договірних зобов`язань, взятих на себе в момент укладення договору, та може бути предметом судового розгляду.

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхуванням є вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до частини другої статті 3 зазначеного Закону страхувальники можуть укладати із страховиками договори про страхування третіх осіб (застрахованих осіб) лише за їх згодою, крім випадків, передбачених чинним законодавством. Застраховані особи можуть набувати прав і обов`язків страхувальника згідно з договором страхування.

За правилами статті 979 ЦК України та частини першої статті 16 Закону України «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У частині першій статті 6 Закону України «Про страхування» передбачено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

У статті 20 вказаного Закону передбачено, що одним з обов`язків страховика є при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком.

За правилами п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Згідно зі статтею 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Отже, у ТДВ «Страхова компанія «Кредо» як страховика виникає обов`язок з виплати страхового відшкодування виключно у разі настання страхового випадку, передбаченого умовами укладеного між сторонами договору.

Підстави для відмови у здійсненні страхових виплатах або страхового відшкодування визначено у статті 991 ЦК України та статті 26 Закону України «Про страхування».

Такими підставами є:

1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України;

2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку;

4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні;

5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) інші випадки, передбачені законом.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Відмову страховика у страховій виплаті може бути оскаржено страхувальником у судовому порядку.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-84, 228, 229, 235, 243, 368, 369 ЦПК України визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 червня 2017 року між ОСОБА_1 та ТДВ «Страхова компанія «Кредо» укладений Договір (поліс) добровільного страхування від нещасних випадків № NKSLNS-175Q1LC, за яким застрахованою особою та вигодонабувачем є позивач ОСОБА_1 .

Відповідно до 6.1.2 договору страхування повний перелік ушкоджень та розмір суми виплати зазначено в Таблиці № 1 «Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат за страховими випадками» Додатка № 1 до Особливих умов добровільного страхування від нещасних випадків клієнтів фінансових установ правил страхування.

Додатком № 1 Додатку № 4 до Правил страхування та у примітках пункту 6.1.2. договору страхування визначено, що повний перелік пошкоджень та розмір суми виплати зазначено в Таблиці №1 "Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат по страховим випадкам" Додатку №1 до Особливих умов добровільного страхування від нещасних випадків клієнтів фінансових установ правил страхування. Страхові виплати здійснюються виключно за ушкодження здоров`я внаслідок травм, що позначені у Таблиці № 1, перелік ушкоджень здоров`я зазначеної таблиці внаслідок нещасного випадку є вичерпним, а розміри страхового відшкодування є фіксованими та складають певний відсоток від страхової су ми за відповідне ушкодження здоров`я.

Згідно з випискою № 7682/633 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 , останній 21.10.2021 року отримав травму: повний діагноз «Застарілий вивих акромального кінця лівої ключиці». Тому суд дійшов висновку, що 21.10.2021 року із застрахованою особою ОСОБА_1 стався страховий випадок.

24 листопада 2021 року ОСОБА_1 подав відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку.

Відповідно до Страхового акту № Z200ВPB700001Р, складеного страховиком 07.12.2021 року, подія, яка відбулася 21.10.2021 року кваліфікована як не страхова подія. Підстава відмови у виплаті страхового відшкодування зазначена як: «Не страхова подія, звернення за медичною допомогою пізніше 48 годин, навмисні дії, немає документів».

При цьому відповідач посилався на п. 6.1.2 договору страхування, Додаток № 1 до Особливих умов добровільного страхування від нещасних випадків клієнтів фінансових установ правил страхування, п 1.2.6, 3.2, 3.3, п.4.1.1 та п.4.1.6 Умов страхування до договору добровільного страхування.

Проте, Умови страхування та Пропозиції страхувальником не підписані і матеріали справи не містять доказів, що при укладенні Договору страхування останній був з ними ознайомлений.

Будь-якої іншої інформації, що стала відмовою у виплаті страхового відшкодування лист-відповідь №08.12.2021/020-Z21АО70000С2 та страховий акт № Z200ВPB700001Р від 07.12.2021 року не містить. Як і не зазначено у рішенні про відмову, які саме документи, що мають значення для оцінки ступеня страхового ризику, не надані позивачем.

Проаналізувавши зазначені обставини, суд дійшов висновку про безпідставність відмови ТДВ «Страхова компанія «Кредо» у виплаті страхового відшкодування позивачу.

За умовами п. 5 Договору страхування страхова сума складає 50000,00 грн.

Пунктом 67 б) Таблиці № 1 «Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат за страховими випадками» передбачено, що розмір страхової виплати у разі вивиху й розриву одного зчленування, переломно-вивиху ключиці однієї кістки, складає 10% від страхової суми.

За п.п. 12.1 Умов страхування страховик зобов`язаний при надходженні письмової заяви від страхувальника на страхову виплату в строк не більше тридцяти робочих днів з дня одержання всіх документів, що підтверджують факт настання страхового випадку прийняти рішення про здійснення або про відмову у страховій виплаті.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що страховик зобов`язаний нарахувати та виплатити страхувальнику страхове відшкодування.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходив з того, що позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що через безпідставну відмову у виплаті страхового відшкодування він зазнав душевних страждань, оскільки, виконуючи належним чином свої обов`язки за договором страхування, був впевнений, що у випадку настання страхового випадку отримає відповідне страхове відшкодування від відповідача. Отже, позивач вказував, що моральна шкода спричинена йому невиплатою страхового відшкодування, що врегульовано нормами Цивільного кодексу України.

Проаналізувавши положення ст. ст. 16, 23, ч.1 ст. 1167 ЦК України, суд першої інстанції зазначив, що зміст їх положень дає підстави для висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди за загальним правилом.

Разом з тим, суд не погодився з визначеним позивачем розміром моральної шкоди. А тому, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, пов`язаних з фактом безпідставної відмови відповідачем виплати відшкодування протягом тривалого часу, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога про відшкодування позивачу моральної шкоди з ТзОВ «Страхова компанія «Кредо» підлягає частковому задоволенню у розмірі 2000 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про безпідставність відмови відповідача в виплаті страхового відшкодування.

При цьому колегія суддів виходить з того, що при вирішенні спору суд правильно керувався умовами укладеного та підписаного сторонами договору, екземпляр якого наданого позивачем і в п.4.3 якого зазначено, що цей договір укладено між страховиком і страхувальником відповідно до «Особливих умов добровільного страхування від нещасних випадків клієнтів фінансових установ», затверджених розпорядженням Дирекції № 87 від 31.05.2017р., зареєстрованих Нацкомфінпослуг11.07.2017р., реєстраційний номер 0217204 (надалі-Правила страхування) із дотриманням вимог Законів України «Про страхування», «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронний цифровий підпис» та «Електронну комерцію». А в примітках п. 12.2 договору зазначено, що страхувальник ознайомлений з «Особливими умовами добровільного страхування від нещасних випадків клієнтів фінансових установ», затвердженими розпорядженням Дирекції № 87 від 31.05.2017р., зареєстрованими Нацкомфінпослуг11.07.2017р., реєстраційний номер 0217204, а також з інформацією, зазначеною в ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Даний договір не містить посилання в преамбулі на те, що він укладений на підставі публічної оферти ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» та акцепту Страхувальником даної оферти, що умови страхування Пропозиції (публічної оферти) є невід`ємною частиною цього договору (полісу), як це зазначено в екземплярі договору, наданого відповідачем до відзиву на позов.

Не містить наданий позивачем договір також посилання в примітках п. 12.2. на те, що договір укладено із застосуванням Майданчика цивільно-правових договорів (далі-Майданчик) АТ КБ "ПриватБанк" (далі- Провайдер) на підставі публічної оферти Страховика та усної заяви (акцепту) Страхувальника, що Страхувальник ознайомлений з Правилами страхування та умовами страхування, що Умови публічної оферти та страхування розміщено на Майданчику цивільно- правових договорів АТ КБ " ПриватБанк " та на сайті Страховика www.skcredo.com.ua та є невід`ємною частиною цього Договору страхування.

Оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів укладання договору страхування саме в редакції, наданій відповідачем до відзиву на позов, а позивач заперечує укладення договору в такій редакції, суд правомірно при прийнятті рішення керувався умовами договору, наданого позивачем та Особливими умовами добровільного страхування від нещасних випадків клієнтів фінансових установ, затвердженими розпорядженням Дирекції № 87 від 31.05.2017р. (Правила страхування).

При цьому саме по собі розміщення у відкритому доступі на сайті відповідача Умов публічної оферти ТДВ СК «Кредо» та Умов страхування, не є доказом того, що страхувальник був ознайомлений з ними належним чином та дав свою згоду на те, що вони становлять невід`ємну частину укладеного ним з відповідачем конкретного договору страхування, оскільки згідно ч.1 ст. 6 Закону України «Про страхування» хоча загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону, проте конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування.

За умовами укладеного 26.06.2017р. договору (полісу) добровільного страхування від нещасних випадків № NKSLNS-175Q1LС, предметом договору є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю застрахованої особи. Страхувальником та вигодонабувачем за договором є ОСОБА_1 , страховиком є ТДВ «Страхова компанія «Кредо». Страховим агентом за цим договором є ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно п.7 вказаного Договору (полісу) договір діє 12 місяців з 27.06.2017 по 26.06.2018 включно. Цей договір страхування лонгується на такий самий строк у разі сплати наступних страхових платежів, якщо жодний з учасників договору не заявить про бажання його припинити. Страхова сума складає 50000 грн. (п.8).

Згідно п.6.1 Договору (полісу) добровільного страхування від нещасних випадків, страховими випадками згідно договору і Правил страхування є наступні події, які сталися внаслідок нещасного випадку, що мав місце під час дії договору страхування та підтверджені документами, виданими компетентними органами у встановленому законодавством порядку (медичними закладами, судом тощо).

Пункт 6.1.2. Договору (полісу) добровільного страхування від нещасних випадків визначає види пошкодження здоров`я застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, згідно Додатку №1 до Правил страхування.

Відповідно п.6.2 Договору (полісу) добровільного страхування, нещасним випадком за цим Договором слід вважати раптову, випадкову, короткочасну, незалежну від волі застрахованої особи (Страхувальника, Вигодонабувача, спадкоємця) подію, що фактично відбулась і внаслідок якої настав розлад здоров`я (травматичне пошкодження, опіки, відмороження, випадкове гостре отруєння отруйними рослинами, хімічними речовинами (промисловими або побутовими), недоброякісними харчовими продуктами (за винятком сальмонельозу, дизентерії), ліками, ботулізм; захворювання кліщовим енцефалітом (енцефаломієлітом), поліомієлітом, сказ внаслідок укусу тварини, правець) Застрахованої особи або її смерть. Не дає підстав для здійснення страхової виплати отримання внаслідок травми садн, припухлостей, м`яких тканин та ран до 2кв.см. та глибиною до підшкірної клітковини, а також ушкоджень, що потребують безперервного стаціонарного та/або амбулаторного лікування строком менше 3 днів. Захворювання, у тому числі раптові та професійні, не відносяться до нещасних випадків.

Згідно пунктів 6.3 та 6.4 договору страхове відшкодування не виплачується, якщо страховий випадок стався протягом перших 7 днів з дня набрання чинності цим договором, а також за нещасним випадком з пошкодження меніску колінного суглобу (п.95б Таблиці№1) та/або з розривом зв`язок колінного суглобу, що вимагав оперативного лікування (п.95в Таблиці№1), якщо нещасний випадок відбувся, або діагноз встановлено протягом перших 6 місяців дії договору.

Відповідно до п.10.1 Особливих умов добровільного страхування від нещасних випадків клієнтів фінансових установ, страхувальник зобов`язаний протягом 3 робочих днів, якщо інше не передбачено договором страхування, повідомити страховика про настання страхового випадку, У випадку, коли з поважних причин це було неможливим, страхувальник повинен повідомити страховика про страховий випадок у той же строк з моменту, коли з`явилась така можливість.

Для отримання страхової виплати страхувальник або вигодонабувач повинні надати страховику документи, згідно розділу 11 цих Особливих умов (п.10.2).

Підстави відмови у страховій виплаті передбачені п. 9.3.2 та розділом 4 Особливих умов, серед яких відсутня така підстава, як звернення застрахованої особи за медичною допомогою, використовуючи будь-які доступні способи, пізніше 48 годин з моменту настання нещасного випадку.

Дана підстава передбачена Умовами страхування по договору добровільного страхування від нещасних випадків, які не підписані позивачем та не є складовою укладеного між сторонами договору страхування.

Більш того, навіть якщо взяти до уваги ці положення, передбачені п.4.1.6

Умов страхування по договору добровільного страхування від нещасних випадків, то виходячи зі змісту ч.2 ст.8, ч.2 ст. 9, ч.1 ст. 25 Закону України «Про страхування», ст. 990 ЦК України, частин 1 та 2 ст. 991 ЦК України, частин 1 та 2 ст. 26 Закону України «Про страхування», якими передбачені підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування, можна зробити висновок, що коли виникає страховий випадок, страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку.

Зокрема, підставою для відмови від виплати страхового відшкодування чи здійснення страхової виплати може бути не саме по собі несвоєчасне звернення за медичною допомогою, а лише в тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо таке несвоєчасне звернення могло вплинути на обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування чи здійснити страхову виплату.

Позивач вказував, що він звернувся до лікаря з приводу отриманої травми пізніше ніж за 48 (сорок вісім) годин, оскільки про ці строки не знав, тому звернувся до хірурга Маська А.М. десь через тиждень після травми, який оглянувши його, повідомив, що це мабуть забій плеча, який пройде і навіть зробив йому укол, але потім позивач все ж зробив рентгенографію та з`ясувалося, що це вивих, після чого цей же лікар направив його до травматологічного відділення лікарні, де йому було зроблено операцію.

Дані пояснення позивача підтверджуються довідкою №2575 від 29.11.2021р. про знаходження ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КНП ММР №5 з 29 листопада 2021р. з діагнозом застарілий вивих акромального кінця лівої ключиці, випискою № 7682/633 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 , згідно якої останній 21.10.2021 року отримав травму, повний діагноз «Застарілий вивих акромального кінця лівої ключиці», 30.11.2021р. здійснено відкрите вправлення вивиху, МОС пластиною LCP, рентгензнімками від 20.11.2021р.

Аналіз зазначених обставин свідчить про те, що звернення позивача за медичною допомогою пізніше ніж через 48 годин після отриманої травми, ніяким чином не вплинуло на можливість страховика дізнатися чи є ця подія страховим випадком.

Отже, враховуючи встановлене та положення вказаних вище норм права, несвоєчасне звернення ОСОБА_1 за медичною допомогою, жодним чином не могло вплинути на обов`язок страховика ТДВ «СК «Кредо» здійснити страхову виплату по страховому випадку, який мав місце з позивачем 21 жовтня 2021 року, оскільки не позбавило останнього дізнатися про страховий випадок, а тому відмова від виплати страхового відшкодування і з цих підстав є необґрунтованою.

Не погоджується колегія суддів і з доводами апеляційної скарги, що самостійною підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є встановлений позивачу діагноз "Застарілий вивих акроміального кінця лівої ключиці", так як він не підпадає під жодний пункт Таблиці № 1 "Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат по страховим випадкам" Додатку № 1 до Правил страхування, а тому на думку апелянта не є страховим випадком, з настанням якого у страховика виникає обов`язок здійснити виплату страхової суми.

Яку уже зазначалося, згідно п.6.1 Договору (полісу) добровільного страхування від нещасних випадків, страховими випадками згідно договору і Правил страхування (Особливих умов добровільного страхування від нещасних випадків клієнтів фінансових установ) є події, які сталися внаслідок нещасного випадку, що мав місце під час дії договору страхування та підтверджені документами, виданими компетентними органами у встановленому законодавством порядку (медичними закладами, судом тощо).

Відповідно п.6.2 Договору (полісу) добровільного страхування, нещасним випадком за цим Договором слід вважати раптову, випадкову, короткочасну, незалежну від волі застрахованої особи (Страхувальника, Вигодонабувача, спадкоємця) подію, що фактично відбулась і внаслідок якої настав розлад здоров`я, зокрема, травматичне пошкодження застрахованої особи.

Пункт 6.1.2. Договору (полісу) добровільного страхування від нещасних випадків визначає види пошкодження здоров`я застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, згідно Додатку №1 до Правил страхування, зокрема, ушкодження кінцівок. Також в даному пункті зазначено, що повний перелік пошкоджень та розмір суми виплати зазначений у Таблиці № 1 «Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат по страховим випадкам» додатка № 1 до Особливих умов добровільного страхування від нещасних випадків клієнтів фінансових установ Правил страхування (далі - Таблиця № 1).

У підпункті «б» статті 67 Таблиці № 1 передбачено виплату за перелом лопатки, ключиці, повний або частковий розрив акроміально-ключинного, грудинно-ключинного зчленувань, зокрема, перелом двох кінцівок, подвійний перелом однієї кістки, розрив двох зчленувань або перелом, вивих однієї кістки й розрив одного зчленування, переломо-вивих ключиці.

Відповідно до наявної в матеріалах справи медичної документації, позивачу було встановлено діагноз: «Застарілий вивих акроміального кінця лівої ключиці».

Згідно відкритої інформації, яка міститься на Інтернет сайті «Вікіпедія» «ключиця у людській анатомії - це S - подібна зігнута невелика трубчаста кістка у поясі верхніх кінцівок з тілом і двома кінцями: лопатковим (акромальним) та грудинним», основне призначення якої полягає у скріпленні кісток тулуба з кістками верхньої кінцівки. Грудинний кінець ключиці з`єднується з грудиною, тоді як акроміальний кінець закріплений з акроміальним відростком лопатки. Тобто її ушкодження є саме ушкодженням кінцівки, яке охоплюється п.6.1.2. договору та підпунктами «а» та «б» статті 67 Таблиці №1.

Відповідно з відкритою інформацією, яка міститься на Інтернет сайті «Вікіпедія» до категорії застарілих вивихів належать ситуації тритижневої давності.

Враховуючи, що укладений між сторонами договір страхування діє з 27.06.2017, слід дійти висновку, що зазначений нещасний випадок мав місце під час дії договору страхування.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Позивачем були надані докази про те, коли стався нещасний випадок та його наслідки, заперечуючи проти цього відповідач не надав жодних доказів, які спростовують надані позивачем докази. Суд згідно ст. 13 ЦПК України розглядає справи на підставі наданих сторонами доказів.

За такого колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність доказів того, що травмування взагалі мало місце під час дії договору страхування, як такі, що мають характер припущення з боку відповідача та не підкріплені належними та допустимими доказами у справі.

Не надано відповідачем також належних та допустимих доказів вчинення позивачем навмисних дій, спрямованих на настання страхового випадку, зокрема, навмисного заподіяння собі тілесних ушкоджень, отримання травми в стані алкогольного сп`яніння чи під впливом наркотичних, токсичних чи психотропних речовин, а також вчинення навмисних дій, направлених на настання більш негативних наслідків отриманої травми (операція) та штучному збільшенню розміру страхового відшкодування. При цьому колегія суддів враховує також те, що розмір страхового відшкодування не є предметом спору у даній справі.

Отже, доводи з цього приводу також носять характер припущення, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у страховій виплаті відповідач в страховому акті від 07.12.20211р. послався також на не надання позивачем документів, що підтверджують факт та обставини настання страхового випадку.

Відповідно до п.11.1.1 Особливих умов добровільного страхування від нещасних випадків клієнтів фінансових установ, застрахована особа повинна надати письмову заяву на страхову виплату, оригінал договору страхування, документи з лікувальних закладів, а саме лікарняний лист або довідку про непрацездатність, оформлену відповідно до чинного законодавства, довідку щодо амбулаторного лікування, акт форми Н-1, якщо нещасник випадок стався на виробництві, довідку з ДАІ, якщо страховий випадок відбувся внаслідок ДТП, довідку МСЕК про встановлення інвалідності, документ, що посвідчує особу, інші документи на вимогу страховика, які мають значення для визнання події страховим випадком.

При переломах і вивихах кісток, розривах зчленувань обов`язковою умовою є рентгенологічне підтвердження вказаних пошкоджень(п.7 Додатку №1 до Особливих умов добровільного страхування).

Навіть в п. 3.3 Умов страхування, на які посилався відповідач, також зазначено про необхідність надання документів, що підтверджують факт настання страхового випадку(медична карта, виписка з історії хвороби, листок непрацездатності, довідка медичного закладу, тощо). При цьому медична довідка повинна містити в собі ПІБ пацієнта, точний діагноз, дату звернення за медичною допомогою, тривалість лікування, бути підписана відповідальною особою та завірена печаткою медичного закладу.

Позивачем були надані відповідні документи, зокрема, рентгензнімки від 20.11.2021р. № 478 та від 01.12.2021р. № 8, довідку медичного закладу від 29.11 2021р., виписку з медичної картки стаціонарного хворого № 7682/633.

За такого висновок відповідача, що позивачем не надано необхідних документів, не відповідає обставинам справи, а посилання на те, що позивач повинен був надати довідку медичного закладу саме про первинне звернення після отриманої травми від 21.10.2021 р., рентген знімки від 21.10.2021 р., не відповідає ні умовам договору страхування, ні Умовам страхування.

З урахуванням викладеного, висновок суду першої інстанції про те, що у позивача виникло право, а у відповідача обов`язок щодо виплати страхового відшкодування є правильним.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до положення частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з приписами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок джерела підвищеної небезпеки.

Установивши, що внаслідок порушення прав позивача щодо невиконання відповідачем умов договору страхування та невиплати його страхового відшкодування, позивачу було заподіяно моральної шкоди, яка полягає у психологічних стражданнях, душевних хвилюваннях, необхідності докладання додаткових зусиль, пов`язаних із відновленням становища, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2000 грн, при цьому врахувавши принципи законності, об`єктивності, розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом апеляційної інстанції розмір моральної шкоди не відповідає обсягу моральних страждань позивача зводяться до переоцінки доказів, яким суд надав належну правову оцінку в межах наданих йому повноважень.

Щодо доводів апеляційної скарги, що моральна шкода має деліктне походження, тобто виникає із цивільного правопорушення, а не з договору, тому якщо між сторонами спору існують договірні зобов`язання стягнути моральну шкоди за їх порушення неможливо, якщо це не передбачено договором, в тому числі і при порушенні прав споживачів, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ст.1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» зазначено, що до відносин, які регулюються цим Законом, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів страхування.

За такого слід дійти висновку, що на правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, розповсюджується також дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Пункт 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» термін «продукція» у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Виходячи з аналізу наведених правових норм слід дійти висновку, що порушення відповідачем зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування за договором страхування, є недоліком продукції (неналежним наданням послуги) у розумінні законодавства про захист прав споживачів і відповідно до статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» має наслідком відшкодування моральної шкоди, завданої споживачу таким неналежним наданням послуги з страхування.

Крім того, слід зазначити, що виходячи з положень статей 16 та 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Тож, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення договору, зокрема, у справі про порушення страховиком зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування, слід враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «По захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Саме про таке застосування зазначених норм права зазначено в правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду, зроблених в рішенні суду.

Приймаючи остаточне рішення у справі, суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).

З урахуванням викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, а також враховуючи, що інші доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанцій правильно встановлені фактичні обставини справи і застосовано норми матеріального та процесуального права, які підлягали застосуванню, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 12 грудня 2022 року