ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2353/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"04" лютого 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Котвицького В.Л., за участю секретаря судового засідання Яценка Ю.О., розглянувши в судовому засіданні в в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Матвієнка А.А. про визнання договорів банківського вкладу недійсними та про застосування наслідків їх недійсності, відшкодування завданих збитків, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Матвієнка А.А. про визнання договору банківського вкладу від 12.11.2014 № 004-4 та додаткової угоди № 1 від 12.11.2014 до цього договору, укладеного між ним та ПАТ «Дельта Банк», зобов`язати відповідача вчинити дії щодо застосування наслідків недійсності до договору банківського вкладу від 12.11.2014 № 004-4 та додаткової угоди № 1 від 12.11.2014 до цього договору та відшкодувати завдані збитки.

Обґрунтовуючи позовні вимог ОСОБА_1 зазначив, що у листопаді 2013 року позивач уклав договір банківського вкладу з ПАТ «Дельта Банк» строком на 1 рік. У визначений договором строк банк кошти не повернув, що змусило позивача переукласти цей договір на новий строк на умовах, запропонованих банком. Так, 12.11.2014 він уклав договір банківського вкладу № 004-28803-121114 з ПАТ «Дельта Банк». За умовами договору банк прийняв на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 1 100 000,00 грн строком на 1 рік до 17.11.2015 з нарахуванням 23% річних. Одночасно була укладена додаткова угода № 1, відповідно до умов якої до базової ставки річних процентів додатково нараховувалося 1,5% річних. Додатковою угодою № 2 від 12.02.2015 дату повернення вкладу було змінено на 01.06.2015. Постановою правління НБУ від 02.03.2015 № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а 02.10.2015 - постанову № 664 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. На підставі зазначених рішень розпочато процедуру виведення банку з ринку. Позивач не отримав передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 200 000,00 грн відшкодування за вкладом. У відповідь на письмове звернення позивача відповідач повідомив, що кошти за його вкладом не підлягають поверненню на підставі ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Позивач, посилаючись на положення ст. 610, 612, 629, 1058, ч. 2 ст. 1060 ЦК України, ст. 55, 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 10, 15 Закону України «Про захист прав споживачів», вважає оспорюваний договір та додаткову угоду до нього недійсними, оскільки банк порушив умови договору щодо видачі вкладу на першу вимогу та приховав від нього інформацію про дійсний фінансовий стан банку. Крім того, укладення банком договорів із пов`язаними з банком особами на умовах, що не є тотожними ринковим умовам, є недійсними з моменту їх укладення.

Ухвалою суду від 03.08.2021 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 23.10.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Позивач у судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач, будучи повідомленими про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання два рази поспіль не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 12.11.2014 позивач уклав договір банківського вкладу №004-28803-121114 («Депозит Delta Premier») з ПАТ «Дельта Банк». За умовами договору банк прийняв на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 1 100 000,00 грн зі строком повернення до 17.11.2015 з нарахуванням 23% річних. Відповідно до п. 2.7. договору банк довів до відому вкладника інформацію, зазначену в статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до умов якої сума граничного розміру відшкодування коштів з цим вкладом, включаючи відсотки, не може бути більшою граничного розміру відшкодування коштів, що становить 200 000,00 грн для одного вкладника в одному банку.

Також, цього дня банк ознайомив позивача з положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в частині обставин, що за наявності яких Фондом гарантування вкладів фізичних осіб не здійснюється відшкодування за вкладом, що підтверджується заявою позивача від 12.11.2014.

Одночасно з договором банківського вкладу була укладена додаткова угода № 1, відповідно до умов якої ставка річних процентів була збільшена до рівня 24,5% річних.

Крім того, 12.02.2015 між позивачем та банком було укладено додатковою угоду №2, за умовами якої дату повернення вкладу було змінено на 01.06.2015.

Листом від 23.07.2015 за № 05-3047016 банк повідомив позивача, що на підставі Постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого з 03.03.2015 у банку запроваджено тимчасову адміністрацію. Кошти за його вкладом, розміщеним у банку, не підлягають відшкодуванню Фондом на підставі частини 4 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У відповідь на повторне звернення позивача банк листом від 27.12.2018 за № 05-3406749 повідомив позивача, що оскільки додатковою угодою № 1 від 12.11.2014 до Договору банківського вкладу № 004-28803-121114 йому було підвищено відсоткову ставку, кошти за його договором не підлягають відшкодуванню Фондом на підставі п.7 ч.4 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Листом від 06.12.2019 банк повідомив позивачу, що на виконання вимог ч.2 ст.38 Закону України Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фондом була здійснена перевірка договорів на предмет нікчемності та встановлено, що Договір № 004-28803-121114 від 12.11.2014 був укладений між позивачем та банком на індивідуальній основі з установленням підвищеної відсоткової ставки, а тому відповідно до п.7 ч.4 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти за цим вкладом не підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду.

Правлінням Національного банку України 02.03.2015 прийнято постанову за №150 «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних».

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України в цих правовідносинах.

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом (ч. 1 ст. 3 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Постановою правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Виконавчою дирекцією Фонду 02.03.2015 прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» № 51, на підставі якого з 03.03.2015 розпочато процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015 включно та призначено уповноважену особу Фонду - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича.

У подальшому до рішення виконавчої дирекції Фонду № 51 від 02.03.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» було внесено зміни, відповідно до яких пункт 2 цього рішення викладений у такій редакції: «Тимчасову адміністрацію запровадити строком на шість місяців з 03.03.2015 по 02.09.2015 включно».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» № 147 від 03.08.2015 строки здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» продовжено по 02.10.2015 включно.

З 05.10.2015 розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк», про що опубліковано в газеті «Голос України» № 187 (6191) від 08.10.2015 (https://delta.fg.gov.ua).

Отже, з 03.03.2015 ПАТ «Дельта Банк» здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня "спеціаліст") та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації (ч. 1 ст. 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

З дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення (ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з метою забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або у іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 цього Кодексу).

Разом із тим, Правлінням Національного банку України від 30.10.2014 прийнято постанову № 692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», якою на банк було покладено певні зобов`язання, серед яких - не допускати проведення будь-який операцій, за результатами яких збільшується сума відшкодування за вкладами фізичних осіб.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про національний банк України» в редакції на час винесення постанови, Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом`якшують або скасовують відповідальність.

Судом встановлено, що договір банківського вкладу № 004-28803-121114 та додаткова угода № 1 до нього були укладені 12.11.2014, тобто після винесення 30.10.2014 зазначеної постанови. У результаті укладеного договору позивач набув право отримати відшкодування коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, тобто укладення договору призвело до збільшення гарантованої суми відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

У зв`язку з чим, договір банківського вкладу № 004-28803-121114 та додаткова угода № 1 від 12.11.2014 є нікчемними в силу п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки після віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних, банком з порушенням норм законодавства були здійснені операції щодо переоформлення депозитного договору, що, в свою чергу, призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 Закону про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів щодо витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палата Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Пунктами 94, 95 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) зазначено, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

У пунктах 69-73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абз. 1 ч. 2 ст. 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (ч. 5 ст. 216 ЦК України).

Відтак, вирішуючи спір, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині застосування наслідків недійсності правочину, оскільки договір банківського вкладу та додаткова угода до нього є недійсними в силу закону, не створюють жодних юридичних наслідків, а тому визнання їх додатково недійсними закон не вимагає.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача збитків слід зазначити наступне.

Зі змісту ч. 2 ст. 216 ЦК України вбачається, що якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Відповідно до ч. 2. ст. 22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позовна вимога щодо стягнення з відповідача збитків в розмірі 2 038 550,00 грн. в ході судового розгляду не знайшла свого підтвердження, оскільки не була підтверджена відповідним розрахунком в заявленому розмірі, а тому підлагає частковому задоволенню.

Таким чином, згідно із розрахунком наданим позивачем, правильність якого перевірена судом загальна сума збитків, які складаються з упущеної вигоди (147 600,00 грн.), інфляційних втрат (588 500,00 грн.) та 3 % річних (202 450,00 грн), заподіяних внаслідок укладення відповідачем нікчемного правочину, складає 938 550,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом

Всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідачем не надано належних та допустимих доказів законності укладення ним спірного договору та додаткової угоди до нього, а також заперечень до зробленого позивачем розрахунку завданих йому збитків.

При подачі позовної заяви до суду позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як особа, віднесене до 1 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, яким при поданні позову не було сплачено судовий збір, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягує судовий збір з відповідача в дохід держави за ставкою, встановленою для фізичних осіб за подання позовної заяви майнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Матвієнка А.А. про визнання договорів банківського вкладу недійсними та про застосування наслідків їх недійсності, відшкодування завданих збитків - задовольнити частково.

Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (юридична адреса: 01014, м. Київ, вул. Дружби Народів,38, ) протягом одного місця з дати набрання даним рішенням законної сили на підставі статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вчинити дії щодо застосування наслідків нікчемності до договору банківського вкладу від 18 листопада 2014 року № 004-4 та до додаткової угоди № 1 до цього договору, укладених між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (юридична адреса: 01014, м. Київ, вул. Дружби Народів,38, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) збитки, заподіяні відповідачем внаслідок невиконання зобов`язань за договором банківського вкладу від 12.11.2014 № 004-4 та додаткової угоди № 1 від 12.11.2014 до цього договору, які складаються з з упущеної вигоди - 147 600,00 грн., інфляційних втрат - 588 500,00 грн. та 3 % річних - 202 450,00 грн., а всього в сумі 938 550,00 грн.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (юридична адреса: 01014, м. Київ, вул. Дружби Народів,38, ) в дохід держави судовий збір в сумі 11 350,00 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.Л. Котвицький