Провадження № 2/755/1298/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" грудня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді - Катющенко В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа: Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про стягнення суми коштів державної соціальної допомоги, виплаченої надміру, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача 17 163,68 грн суми коштів державної соціальної допомоги, виплаченої надміру та судовий збір.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 05.08.2009 відповідач вперше звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Управління) із заявою про призначення державної допомоги одинокій матері, про надання якої прийнято рішення 26.08.2009. 14.08.2017 відповідач в черговий раз звернулася із заявою та декларацією (з відміткою «не працює») про призначення державної допомоги одинокій матері і рішенням Управління від 16.08.2017 допомога у розмірі 1 327 грн була призначена на період з 01.08.2017 по 31.01.2018. 23.02.2018 відповідач повторно подала заяву та декларацією (з відміткою «не працює») про призначення державної допомоги одинокій матері і рішенням Управління від 02.03.2018 допомога у розмірі 1 410 грн була призначена на період з 01.02.2018 по 31.07.2018. 09.08.2018 відповідач повторно подала заяву та декларацією (з відміткою «не працює») про призначення державної допомоги одинокій матері і рішенням Управління від 13.08.2018 допомога у розмірі 1 494 грн була призначена на період з 01.08.2018 по 31.01.2019. 12.02.2019 відповідач повторно подала заяву та декларацією (з відміткою «не працює») про призначення державної допомоги одинокій матері і рішенням Управління від 14.02.2019 допомога у розмірі 1 577 грн була призначена на період з 01.02.2019 по 31.07.2019. 07.08.2019 відповідач звернулася до Управління із заявою та декларацією про призначення державної допомоги одинокій матері та надала витяг з Реєстру застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, відповідно до якого відповідач працювала з 01.08.2017 по 31.07.2018 та з 01.02.2019 по 31.07.2019 та, відповідно, листом Управління освіти Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 17.02.2020 № 326 підтверджено дохід відповідача.

Позивач зазначає, що відповідачем в жодній декларації не було вказано про її місце роботи. Відповідачем частково сплачено суму коштів державної допомоги, натомість сума залишку заборгованості складає 17 163,68 грн. Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат звертався до Управління з листом від 26.10.2020 № 04/3359-11 щодо вирішення питання про повернення 17 163,68 грн. У свою чергу Управління направило відповідачу листи від 19.11.2020 № 37/18-14514 та від 23.04.2021 № 37/18-5074 з проханням у добровільному порядку повернути державі кошти, однак станом на жовтень 2021 року кошти не повернуті, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2021 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи і визначено відповідні процесуальні строки.

Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідач копію ухвали суду та копію позовної заяви з додатками не отримала, конверт з відправленням повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18) зазначила, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідачем у жодній із поданих відповідачем до Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації заяв про призначення державної допомоги не зазначено інформацію щодо її працевлаштування. Вказану позицію підтверджує листом Управління освіти Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 17.02.2020 № 326 про роботу відповідача у період з 01.08.2017 по 31.07.2018 та з 01.02.2019 по 31.07.2019 та, відповідно, отримання заробітної плати, розмір якої, за твердженнями позивача, впливає на розмір державної допомоги, у зв`язку з чим Управлінням було прийнято рішення від 13.08.2019 про перерахунок раніше призначеної державної допомоги з урахуванням отриманого доходу з 01.08.2017 по 31.07.2018 та з 01.02.2019 по 31.07.2019 шляхом утримання переплати по 20% та призначено допомогу з 01.08.2019 по 31.01.2020 у розмірі 277 грн, у січні 2019 та січні 2020 - 377 грн.

Судом встановлено, що 05.08.2009, 14.08.2017, 23.02.2018, 09.08.2018, 12.02.2019 та 07.08.2019 ОСОБА_1 зверталась з заявами до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про призначення державної допомоги на дітей одиноким матерям.

Закон України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» відповідно до Конституції України встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати державної допомоги сім`ям з дітьми організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Відповідно до цього Закону призначаються такі види державної допомоги сім`ям з дітьми, зокрема, допомога на дітей одиноким матерям (стаття 3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Таким чином, допомога на дітей одиноким матерям та допомога малозабезпеченим сім`ям, є різновидами державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надаються з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки малозабезпечених сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 328/1056/19 (провадження № 61-496св20).

Відповідно до статті 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Відповідно до пункту 34 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матерям (батькам) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, - до закінчення такими дітьми закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається в розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців. Попередні шість місяців становлять два квартали, що передують місяцю, який передує місяцю звернення за призначенням допомоги на дітей одиноким матерям (далі - період, за який враховується дохід). До складу сім`ї особи, яка звертається за призначенням допомоги на дітей одиноким матерям, включаються чоловік, дружина, рідні та усиновлені діти віком до 18 років, а також діти, які навчаються за денною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти (в тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених закладів освіти і вступом до іншого закладу або в період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем і продовженням навчання за іншим рівнем, якщо такий період не перевищує чотирьох місяців) до досягнення 23 років і не мають власних сімей; неодружені повнолітні діти, визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II групи або особами з інвалідністю I групи і проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв`язку з відсутністю власних доходів; особа, яка проживає разом з одинокою особою з інвалідністю I групи і доглядає за нею; жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі, але проживають однією сім`єю і мають спільних дітей. При цьому діти, які навчаються за денною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти до досягнення 23 років і не мають власних сімей, включаються до складу сім`ї незалежно від реєстрації місця проживання чи місця перебування. Особи, які перебувають на повному державному утриманні, до складу сім`ї не включаються.

Пунктом 35 Порядку № 1751 встановлено, що для призначення допомоги на дітей одиноким матерям до органу соціального захисту населення подаються такі документи: 1) заява про призначення допомоги, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; 2) витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідка про народження, видана виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) рад, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або документ про народження, виданий компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку; 3) копія свідоцтва про народження дитини; 4) довідка про реєстрацію місця проживання матері та дитини. У разі неможливості одержати таку довідку допомога призначається на підставі висновку про початкову оцінку потреб дитини та сім`ї, наданого центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, із зазначенням факту проживання дитини з матір`ю. Якщо дитина навчається за межами населеного пункту, в якому проживає мати, і не перебуває на повному державному утриманні, подається довідка про реєстрацію місця проживання матері та довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування (навчання) дитини.

Пунктом 49 Порядку № 1751 передбачено, що суми державної допомоги сім`ям з дітьми, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім і, приховування обставин, які впливають на призначення і виплату державної допомоги тощо), стягуються із законом.

Для підтвердження даних про доходи (відсутність доходів) використовуються відомості ДФС з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, встановленому Мінсоцполітики та Мінфіном.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна лише видана Управлінням освіти Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації довідка від 17.02.2020 № 326 про доходи ОСОБА_1 за період з вересня 2019 року по січень 2020 року включно, яка (а.с.38), будь-яка інформація про доходи відповідача за період з 01.08.2017 по 31.07.2018 та з 01.02.2019 по 31.07.2019 в матеріалах справи відсутня. Суд критично оцінює інформацію з Реєстру застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, оскільки вона містить дані щодо суми заробітку для нарахування пенсії, страхового стажу, сплати страхових внесків.

Отже, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач, подаючи декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, не вказавши у ній відомості про отриману нею вищевказану заробітну плату, мала на меті навмисно приховати ці дані.

Крім того, суд враховує, що згідно поданої відповідачем декларації, остання не мала на праві власності житлових приміщень, транспортних засобів, земельних ділянок та додаткового джерела існування.

Таким чином, враховуючи соціальний статус сім`ї відповідача, наявність на утриманні дитини, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, суд приходить до висновку, що примусове повернення наданої державою соціальної допомоги може призвести до покладення на відповідача надмірного тягаря.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України при відмові у задоволенні позову судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1212, 1215 ЦК України, Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 206, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В позові Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (, м. Київ вул. Курнатовського, 7-А, корп.1) до ОСОБА_3 ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), третя особа: Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (, м. Київ пр-т Л.Гузара, 7) про стягнення суми коштів державної соціальної допомоги, виплаченої надміру - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: