ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4868/22 Справа № 201/3109/20 Суддя у 1-й інстанції - Наумова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарвоа М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 квітня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі збільшеними 04 лютого 2022 року позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи їх тим, що відповідно до розписки від 01 грудня 2014 року ОСОБА_3 взяв у нього в борг 165 000 доларів США, строком на 24 місяці, тобто 01 грудня 2016 року.

Зазначав, що ОСОБА_1 за розпискою від 01 грудня 2014 року повернув йому 01 січня 2017 року лише 5 000 доларів, а на залишок суми 160 000 доларів США вони уклали договір позики грошових коштів.

Вказував, що у 2017 році відповідно до договору позики грошових коштів, ОСОБА_3 взяв у нього в борг 160 000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 01 січня 2019 року, із зобов`язанням сплатити 1% за кожен день прострочення боргу.

Посилаючись на те, що відповідач своїх зобов`язань за договором позики не виконав, грошові кошти у строки, визначені договором, не повернув, на його прохання виконати зобов`язання належним чином ніяк не реагує, просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 160 000 доларів США, 2 734 729,10 грн. процентів за договором позики, а також 51 279 360,64 грн. один процент за кожний день прострочення виконання грошового зобов`язання та вирішити питання стосовно судових витрат.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 квітня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 160 000 доларів США та 1% річних в розмірі 1 804 800 доларів США, а всього стягнуто 1 964 800 доларів США. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 10 485,55 доларів США та в частині стягнення 1% річних в розмірі 1 804 800 доларів США та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цієї частини позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що він повернув частину грошових коштів шляхом їх перерахування на картку позивача. Крім того наголошував на тому, що розрахунок 1% річних виконано невірно, оскільки відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України сума відсотків не може розраховуватись за кожен день прострочення. Вказував, що позивач не мав процесуального права подавати уточнену позовну заяву.

Позивач правом на надання відзиву не скористався.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.367 ЦПК України).

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що, відповідно до розписки від 01 грудня 2014 року, відповідач ОСОБА_3 взяв у борг у позивача ОСОБА_4 165 000 доларів США, строком на 24 місяці (а.с.9).

Як зазначає позивач, відповідач за розпискою від 01 грудня 2014 року повернув 01 січня 2017 року лише 5 000 доларів, а на залишок суми 160 000 доларів США сторони домовилися укласти договір позики грошових коштів.

Відповідно до договору позики грошей, укладеного у 2017 році (договір не містить дати), ОСОБА_3 взяв у позивача ОСОБА_4 в борг 160 000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 01 січня 2019 року (а.с.10).

Як вказував позивач, відповідач своїх зобов`язань за договором позики не виконав, грошові кошти у строки визначені договором позивачу не повернув.

Оригінали розписки і договору були оглянуті судом (ще при первісному розгляді справи) і засвідчені їх копії. Наявність укладеного договору позики представником відповідача не заперечувалася.

Представник відповідача зазначив, що відповідач сплатив протягом 2017-2019 років 275 700,55 грн. у національній валюті, що еквівалентно 10 485,55 доларів США, на підтвердження чого надав виписку із банківського рахунку (а.с.105107).

Як видно із указаної виписки, ОСОБА_3 здійснював перекази грошових коштів на картку ОСОБА_2 НОМЕР_1 у період з 10 червня 2016 року по 29 листопада 2019 року в національній валюті України із призначенням платежу «переказ на картку Приватбанку через Приват24».

Відповідач вважає, що перерахування указаних коштів є належним виконанням зобов`язань за договором позики, з чим суд не погодився.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що сума боргу за договором позики неповернута та підлягає до стягнення з відповідача. Крім того у відповідності до ст.625 ЦК України вважав за необхідне стягнути 1% річних за кожен день прострочення у розмірі 1 804 800 доларів США. В частині стягнення відсотків на рівні облікової ставки НБУ відмовив.

Рішення оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог, а тому в іншій частині рішення колегією суддів не перевіряється.

Судова колегія погоджується з висновком суду про наявність підстав для стягнення заборгованості за договором позики та 1% річних, втім вважає за можливе зменшити розмір 1% річних виходячи з наступного.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним якщо виконання позичальником зобов`язання обмежується поверненням боргу.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у статті 1048 ЦК України.

Так, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Згідно положень ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами був укладений договір позики, з якого вбачається, що ОСОБА_1 отримав грошові кошти у розмірі 160 000 доларів США та зобов`язався їх повернути до 01 січня 2019 року.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Фактично відповідач ОСОБА_1 не оспорює факт отримання грошових коштів.

Доводи апеляційної скарги про повернення за вказаним договором позики 10 485,55 доларів США шляхом перерахування на картку позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у договорі позики зазначено, що одержану до підписання цього договору суму у розмірі 160 000 доларів позичальник зобов`язується повернути саме готівкою в строк до 01 січня 2019 року.

Крім того, з виписки за картковим рахунком відповідача не вбачається, що грошові кошти переказувались на банківську картку позивача саме у рахунок погашення заборгованості за договором позики.

Позивач просив стягнути суму боргу та, посилаючись на вимоги ч.2 ст.625 ЦК України та умови договору позики, стягнути 1% річних за час прострочення виконання зобов`язання.

В своїй апеляційній скарзі відповідач звертає увагу на те, що розрахунок 1% річних за час прострочення виконання зобов`язання виконано невірно.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги в цій частині та вважає за необхідне при вирішенні позовних вимог в цій частині виконати розрахунок у відповідності до вимог закону.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 відсотки річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач, не зважаючи на те, що договором позики було передбачено саме штраф у розмірі 1%, наголошував на тому, що 1% встановлено сторонами договору, саме як проценти за невиконання боргового зобов`язання.

З врахуванням того, що 1% не перевищує відсотки визначені ст.625 ЦК України, колегія суддів погоджується з тим, що на користь позивача слід стягнути саме 1% на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

При обрахунку 1% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі.

До стягнення з відповідача підлягає заборгованість в іноземній валюті, оскільки прострочене зобов`язання визначене у розмірі 160 000 доларів США, що передбачає і нарахування 1% річних саме з 160 000 доларів США.

Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Отже, 1% річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 160 000 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, у даному випадку саме з 02 січня 2019 року, оскільки у договорі зазначено про зобов`язання повернути борг саме до 01 січня 2019 року, та до 03 лютого 2022 року (у межах заявлених позовних вимог ), що становить 1 129 днів, помноженого на 1, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Тобто 160 000 доларів США х 1129 день х 1 : 100 : 365 = 4 949, 04 доларів США.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що позивач не мав права подавати уточнену позовну заяву відхиляються, оскільки фактично позивачем було подано заяву про збільшення заявлених позовних вимог.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення суду в частині стягнення 1% річних та в частині визначення загальної суми заборгованості за договором позики, шляхом зменшення суми 1% річних з 1 804 800 доларів США до 4 949,04 доларів США а загальної суми заборгованості за договором позики з 1 964 800 доларів США до 164 949,04 доларів США.

Згідно з ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи результат розгляду даної справи, пропорційно до заявлених та задоволених позовних вимог, в порядку розподілу судових витрат, судові витрати стягнуті судом першої інстанції також слід змінити шляхом зменшення з 17 423 грн. ( 12 556,73 грн. судовий збір + 4 866,50 грн. витрати на правову допомогу) до 5 907,27 грн., оскільки сума судового збору, з врахуванням пропорційності заявлених (160 000 доларів США та 54 014 089,75 грн.) та задоволених позовних вимог (164 949,04 долари США), складає не 12 556,73 грн., а 1 040,77 грн. (4 866 + 1 040,77 = 5 907,27).

Крім того, з позивача на користь відповідача слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 16 591,18 грн., з врахуванням зменшення суми заборгованості та у відповідності до пропорційності задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 квітня 2022 року в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1% річних, в частині визначення загальної суми заборгованості за договором позики та в частині стягнення судових витрат, змінити, зменшивши суму 1% річних до 4 949,04 доларів США; загальну суму заборгованості за договором позики до 164 949,04 доларів США та судові витрати до 5 907,27 грн.

В інші частині рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 квітня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 16 591,18 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.