н/п 2-о/490/68/2022
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі

головуючого - Черенкової Н.П.,

при секретарі-Романовій К.Т.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту належності особі правовстановлюючого документу ( трудової книжки померлій ОСОБА_2 ), зацікавлена особа-Державний архів Чернівецької області,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

У грудні 2021 ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою, в якій просила встановити факт, що її бабці- ОСОБА_2 належить трудова книжка, зацікавлена особа-Державний архів Чернівецької області.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона бажає отримати російське громадянство, для чого їй необхідно надати документи, щодо родичів по прямій висхідній лінії, що підтверджують законність та період перебування та підтверджують постійне їх проживання на території РФ або на території СРСР. Одним із таких документів є трудова книжка її бабці ОСОБА_2 .

В період з 11.04.1956 року по 03.01.1972 року бабця проживала та працювала на території РФ.

Згідно змісту трудової книжки вона видана на ім`я ОСОБА_4 , замість ОСОБА_2 .

Мати заявниці ОСОБА_5 зверталась до Державного архіву Чернівецької області про внесення змін до трудової книжки ОСОБА_2 , однак їй листом від 19.07.2021 року відмовлено із-за відсутності архівних документів.

Посилаючись на наведене, просила задовольнити заяву.

Процесуальні дії суду та хід справи.

Протоколом автоматизованого розподілу від 23.12.2021 року дана заява передана на розгляд судді Черенковій Н.П., та отримано останньою 04.01.2022 року.

Ухвалою від 04.01.2022 року дана заява залишена без руху та вказано наступне.

Заявниця просить встановити факт належності трудової книжки особі, яка померла. Метою визнання такого факту ОСОБА_6 зазначає реалізацію свого права на отримання громадянства росії в спрощеному порядку, що може бути їй надано на підставі ст.33.1 Федерального закону від 31.05.2002 № 62-Ф3 « Про громадянство РФ».

Трудова книжка- це основний документ про трудову діяльність працівника, який підтверджує стаж роботи, а також дає змогу власнику при прийнятті на роботу мати уяву про досвід роботи працівника.

Людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою ( ст. 24 ЦК України).Відповідно до ст. 25 ЦК України,цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті.

Оскільки цивільна правоздатність виникає у момент народження фізичної особи та припиняється в момент її смерті, особа, факт належності документів якій просить встановити заявник, не має цивільної правоздатності, та не є учасником цивільних правовідносин.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Тобто, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

У померлого не може бути ніяких прав, зміни або припинення особистих або майнових прав.

При цьому, ст.ст. 1218,1219 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять права та обов`язки. Що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились на момент смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема і особисті немайнові права.

Виходячи із приписів ст. 293 ЦПК України, для ОСОБА_1 підтвердження вказаного факту не може мати ніяких юридичних наслідків, оскільки трудова книжка є документом, що підтверджує стаж роботи, що в першу чергу є особистим немайновим правом особи, яка померла.

За такого, заявниці необхідно вказати підстави для звернення до суду з вимогами про встановлення факту належності трудової книжки особі, яка померла.

На виконання ухвали 0-9.02.2022 року ОСОБА_1 надала заяву в новій редакції, в якій просила з тих же підстав встановити факт належності трудової книжки ОСОБА_2 , яка видана на ім`я ОСОБА_4 , тобто фактично просить, оскільки ОСОБА_7 ( Сатановська ) померла, встановити, що це є одна і та ж особа.

Ухвалою від 17.02.2022 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження на 10.05.2022 року.

Слухання справи відкладалось на 12.10.,30.11.2022 року.

Заявниця до судового засідання не з`явилась.

Представник зацікавленої особи-Державного архіву Чернівецької області відзиву не надав, до судового засідання не з`явився.

Обставини справи

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що 21.08.1948 року ОСОБА_2 вступила до шлюбу з ОСОБА_8 та змінила прізвище на ОСОБА_9 .

ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У грудні 1948 року на ім`я ОСОБА_4 була видана трудова книжка, де прізвище змінено на ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про шлюб.

Державний архів Чернівецької області 19.07.2021 року за № 1/1537 повідомив ОСОБА_11 ( матір заявниці) про те, що документи Сторожинецького ліспромгоспу тресту « Чернівціліспромгосп» на зберігання до архіву не надходили, у зв`язку з чим надати довідку про підтвердження стажу роботи матері ОСОБА_2 ( Феодосії) неможливо.

Визначити останнє місце роботи померлої суду не представилось можливим, оскільки заявниця надала ксерокопію, яка належним чином не засвідчена та останній запис датовано 1969 роком.

Між тим, відмова Воєнторгу(останнє місце роботи за № 17) про внесення змін до трудової книжки не надано.

Позиція Суду

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Тлумачення частини першої статті 293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: -факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; -встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішення спору про право.

Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Даний перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Порядок внесення змін до записів у трудовій книжці передбачено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мінюсту, Мінсоцзахисту від 29.07.1993 № 58, тобто зміна записів у трудовій книжці виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Наведене свідчить про те, що у разі коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідно положень вищезазначеної норми. При розгляді цих справ суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах.

При вирішенні питання щодо встановлення факту, що має юридичне значення, суд, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суд повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Аналіз змісту заяви свідчить про те, що заявник просить встановити факт тотожності особи, а саме, що " ОСОБА_12 та " ОСОБА_12 " є однією і тією ж особою, що суперечить вимогам статті 315 ЦПК України.

Подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме тотожність особи, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні.

Наведене виключає можливість розгляду заяви про встановлення факту тотожності осіб, а також імені, по батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у документа, зокрема, факт що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 однією і тією ж особою, в порядку цивільного судочинства, що є підставою для закриття провадження в справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28 листопада 2019 року у справі № 592/7612/17 зробив висновок про те, що поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в сукупності з положеннями частини третьої статті 124 Конституції України та в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в судах.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За такого, провадження у справі слід закрити.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 490/10079/21 за ОСОБА_13 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Державний архів Чернівецької області- закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду в строки, та порядку, передбаченому ст.ст.255,353-356 ЦПК України.

Суддя: Н.П. Черенкова.