ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 червня 2022 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,
за участі секретаря Омельчук С.А.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Лео» до ОСОБА_1 про спростування недостовірної інформації,-
ВСТАНОВИВ:
…за отмывание грязных денег
Фирма специализируется на обслуживании платежей для незаконного игорного бизнеса по всей стране включая оккупированный Крым и ОРДЛО
Дана інформація про позивача, що поширена відповідачем у формі фактичних тверджень, не відповідає дійсності та викладена неправдиво, тобто містить відомості про події, яких не існувало взагалі з зазначенням найменування позивача у вказаній публікації, що є дискредитаційним та негативним по відношенню до позивача, змушує пояснювати, клієнтам, контрагентам, державним органам та громадськості, що позивач не причетний до жодних протиправних дій, про які заявляє відповідач, а тому такі вказані дії відповідача щодо поширення такої завідомо неправдивої та негативної інформації про позивача, порушує особисті немайнові права позивача і перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
В даній публікації міститься не достовірна інформація, яка принижує честь та гідність ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ЛЕО, порочить їх ділову репутацію та підлягає спростуванню у такий самий спосіб, як вона була поширена.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2022 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі та зобов`язати відповідача спростувати інформацію поширену відносно ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ЛЕО у спосіб, яким вона була поширена, проти винесення заочного рішення не заперечував.
В судове засідання відповідач не з`явився, повідомлявся вчасно та належним чином про час і місце розгляду справи, зокрема і шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Фастівського міськрайонного суду Київської області, причини неявки суду не відомі, заяв чи клопотань про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило.
У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Заслухавши представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ЛЕОГЕЙМІНГ ПЕЙ , керівником якого є ОСОБА_2 , здійснює фінансову діяльність на підставі ліцензії НБУ для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків, що підтверджується витягом з Державного реєстру фінансових установ (а.с.18) та не здійснює приймання платежів за жодні незаконні азартні ігри, правові засади здійснення державного регулювання у сфері яких, визначені Законом України Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор.
Основними видами діяльності за даними ЄДРПОУ (Код КВЕД 64.19) є Інші види грошового посередництва (основний); (Код КВЕД 64.91) Фінансовий лізинг; (Код КВЕД 64.92) Інші види кредитування; (Код КВЕД 64.99) Надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпеченая), н. в. і. у.; (Код КВЕД 66.12) Посередництво за договорами по цінних паперах або товарах; (Код КВЕД 66.19) Інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення.
Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
…за отмывание грязных денег
Фирма специализируется на обслуживании платежей для незаконного игорного бизнеса по всей стране включая оккупированный Крым и ОРДЛО
Підтвердженням того, що позивач не причетний до незаконної діяльності з організації або проведення азартних ігор та не здійснює переказів коштів за азартні ігри та на користь осіб,правові засади здійснення діяльності яких регулюються нормами Закону України Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор, є перелік отримувачів коштів з якими укладено відповідні договори, що доступний на веб-сайті позивача: leogaming.ua, в розділі «Про компанію» (додаток 4), в якому відсутні юридичні особи, що здійснюють незаконну діяльність у сфері азартних ігор (грального бізнесу), тому обґрунтовано позивач вважає поширені твердження такими, що не відповідають дійсності.
До того, ж позивач підтверджує доказами, що не здійснював та не здійснює жодної протиправної чи незаконної діяльності, не має відношення до будь-якої протиправної діяльності, зокрема тієї, що висвітлена у поширених твердженнях, не є стороною жодного кримінального провадження, будь-які обмежувальні заходи передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, відносно нього не застосовуються, службові особи позивача до кримінальної відповідальності не притягуються, їм не повідомлялось про підозру, не складались обвинувальні акти, що підтверджується інформацією Офісу Генерального прокурора, (а.с.19), відтак згідно з презумпцією невинуватості, відповідні дані в публікації про позивача є неправдивими.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач дотримується чинного законодавства України, нормативно правових актів Національного банку України, правил про переказ коштів у національній валюті України без відкриття рахунків та правил міжнародної платіжної системи «LEO», що затверджені позивачем та погоджені Національним банком України, правил внутрішньодержавних та міжнародних платіжних систем, учасником яких є позивач; вчасно подає податкову звітність, у повному обсязі сплачує податки, збори та обов`язкові платежі, проходить щорічний внутрішній та зовнішній аудит, а тому зазначену у публікації інформацію вважає недостовірною, що містить неправдиві дані. Позивач ніколи не співпрацював та не співпрацює з будь-якими юридичними особами, які займаються незаконними азартними іграми (а.с.13,14,18,23,24).
Судом встановлено, що позивач, будучи фінансовою установою, відповідно до приписів ст. 7 Закону України «Про Національний банк України» перебуває під постійним пильним наглядом та увагою Національного банку України, у тому числі з питань дотримання ним вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та достатності заходів для запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом та фінансуванню тероризму.
Пунктом 19 Постанови Пленуму ВСУ 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України "Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.
Як підставу своїх вимог позивач зазначає те, що інформація, що поширена відповідачем у формі фактичних тверджень, чітких фактів причетності позивача до здійснення незаконної діяльності, не відповідає дійсності та викладена неправдиво, тобто містить відомості про начебто пов`язані з позивачем обставини, яких насправді не існує та не існувало.
Вказані доводи позивача знайшли своє підтвердження в процесі судового розгляду справи по суті. А тому, в даному випадку, інформація поширена відповідачем дійсно є його фактичними твердженнями.
Крім цього, суд погоджується, що, поширена відповідачем інформація створила у читачів чіткі переконання у протиправності дій позивача та причетності до незаконної діяльності, зокрема, участі у схемах по переказу коштів за нелегальні азартні ігри, викликає негативне, недовірливе ставлення до позивача потенційних та діючих клієнтів (фізичних та юридичних осіб), створює відносно позивача негативні судження у громадськості, контрагентів та контролюючих органів, а отже, цією публікацією умисно створено негативне враження саме про позивача як фінансову установу, яка проводить незаконні фінансові операції, чим дискредитує її в очах учасників суспільних відносин, завдає шкоди діловій репутації.
В силу положень ст. 62 Конституції України, якою закріплено один із основоположних принципів - презумпція невинуватості, а також відповідно до вимог ст.68 Конституції України, відповідно до якої кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, праву кожної особи на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про іншу особу/осіб недостовірну інформацію.
Частиною 2 ст. 302 ЦК України передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності.
Відтак, поширення відповідачем інформації щодо позивача до отримання результатів перевірки цієї інформації компетентним органом у спосіб, який мав місце у даній справі, - шляхом оприлюднення вказаної статті в мережі Інтернет через соціальну мережу Facebоок на персональній сторінці та доведення такої інформації до відома невизначеного кола осіб з власними коментарями відповідача про протиправну діяльність позивача, що у контексті та разом з фотографічними зображеннями звернення мають обвинувальний нахил і сприймається, як звинувачення позивача у вчиненні злочинів (кримінальних правопорушень), не може вважатися оціночними судженнями на підставі ст. 30 Закону України Про інформацію.
Таку інформацію можливо перевірити на предмет її відповідності дійсності (здійснити перевірку істинності фактів і спростувати).
Як було зазначено вище, органами, до компетенції яких чинним законодавством України віднесена перевірка з будь-яких джерел обставин, що містять відомості про наявність ознак кримінальних правопорушень, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України, встановлено, що станом на 27.04.2021 кримінальні провадження, в яких містяться відомості про можливе застосування заходів кримінально-правового характеру до юридичної особи ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ЛЕОГЕЙМІНГ ПЕЙ» або притягнення директора зазначеного ТОВ ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до кримінальної відповідальності як підозрюваної, не встановлені (а.с.19).
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що оприлюднена відповідачем щодо позивача інформація не відповідає дійсності, тобто, є недостовірною; створює у широкого кола осіб (кому вказана інформація стала відомою) порочить ділову репутацію позивача, створює відносно нього негативну суспільну думку, дискредитує позивача в ділових колах, на ринку платіжних послуг та завдає значної шкоди, що, безперечно, порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача, а тому підлягає до задоволення позовна вимога про визнання недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ЛЕОінформацію, поширену ОСОБА_1 в мережі Інтернет, в соціальній мережі «Facebook».
Щодо позовної вимоги про спростування поширеної недостовірної інформації, суд дійшов наступних висновків.
Спростуванню підлягає тільки поширена недостовірна інформація і саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Стаття 32 Конституції України передбачено право особи спростувати в судовому порядку недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Вказане право також закріплене у положеннях цивільного законодавства (статті 15, 277ЦК України).
Зокрема, відповідно до ч. 1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Способами захисту цивільних прав та інтересів у відповідності до ч. 2 ст.16 ЦК України, серед іншого, є припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди тощо.
У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України N 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що при розгляді даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Інформація, поширена відповідачем у мережі Інтернет через соціальну мережу Facebоок стала відомою більш ніж одній особі, оскільки всі, хто є користувачем вказаної соціальної мережі, мали можливість ознайомитись зі змістом поширеної відповідачем інформації, яка є недостовірною.
Підтвердженням факту розміщення відповідачем та поширення інформації щодо позивача в мережі є роздруковане на паперовому носії зображення, яке відображає те, що бачить будь-який користувач соціальної мережі на екрані монітора, що підтверджується матеріалами справи. (а.с.11.12).
Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких: право на повагу до гідності та честі ст. 297 ЦК України та право на недоторканність ділової репутації (ст.299 ЦК України).
Досліджуючи вказані поняття в контексті їх захисту від протиправних дій з боку інших осіб, слід відзначити наступне.
Під поняттям честі слід розуміти особисте немайнове благо, що є позитивною соціальною оцінкою особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності поведінки до загальноприйнятих уявлень про добро і зло та усвідомлення особою цієї оцінки. Під поняттям гідності слід розуміти чинник моральної свідомості, який, водночас, відображає моральне ставлення індивіда до самого себе та суспільства до нього. У свою чергу, діловою репутацією є усталена оцінка фізичної особи, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні та негативні суспільно значимі діяння у певній сфері, що відома оточуючим.
До відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі.
Згідно ч. 7 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Вирішуючи питання про вибір способу захисту особистого немайнового права необхідно керуватись роз`ясненнями, викладеними у п. 3, 25 Постанови Пленуму ВСУ, в яких, серед іншого зазначено наступне: вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві; разом з тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація, а її наслідком має бути досягнення максимальної ефективності, за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.
Позивач обрав спростування недостовірної інформації як один із способів захисту свого порушеного права.
Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ, - якщо суд ухвалює рішення про право на спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднене.
Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Небажання відповідача надавати докази, зокрема з причин ухилення від участі в судових засіданнях, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
З урахуванням наведеного, позовна вимога про зобов`язання відповідача спростувати поширену інформацію, у такий самий спосіб, який вона була поширена, шляхом опублікування спростування, теж підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 4,12,13,76-82,258,259,263,265,268,280-284 ЦПК України, на підставі ст.32,34,62 Конституції України, ст.15,16,22,277,297,302 ЦК України, суд,-
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Лео» до ОСОБА_1 про спростування недостовірної інформації задовольнити.
...за отмывание грязных денег
фирма специализируется на обслуживании платежей для незаконного игорного бизнеса по всей стране включая оккупированный Крым и ОРДЛО.
Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ЛЕО сплачений ними судовий збір в розмірі 908,00 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі через суд першої інстанції апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлений 09.06.2022.

Суддя Л.М.Ковалевська