Провадження № 2/369/2393/23
РІШЕННЯ

Іменем України

23.02.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі

головуючого судді Пінкевич Н.С.

секретаря Соловюк В.І.

за участі

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2002 року та мають спільних дітей: ОСОБА_5 , 2003 року народження, ОСОБА_6 , 2012 року народження. Після припинення спільного проживання неповнолітня дитина проживає разом з нею та перебуває повністю на її утриманні. Відповідач надає допомогу нерегулярно та недостатньо для повного забезпечення дитини.

Вказала, що відповідач є військовослужбовцем, отримує дохід близько 80 000 грн., пенсію близько 15 000 грн., тому має можливість сплачувати аліменти на меншого сина в розмірі частини всіх його доходів. Для повноцінного та всебічного розвитку дитини є необхідним стягнення аліментів. Саме такий розмір аліментів забезпечить утримання дитини, його розвиток, вивчення іноземної мови та задоволення інших потреби дитини.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , 2012 року народження, в розмірі частини всіх його доходів щомісячно з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 грудня 2022 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

22 грудня 2022 року до суду надійшов відзив на позов. Не погоджуючись з доводами позову відповідач вказав, що після повномасштабного вторгнення він організував евакуацію своєї дружини з молодшим сином ОСОБА_6 до м.Мюнхен (де проживає його сестра) та надав їй кошти в розмірі 22 000 дол.США. На даний час позивачка отримує соціальну допомогу 500 євро на місяць, проживає в соціальній квартирі. У червні 2022 року він здійснив переказ на утримання сина в розмірі 20 000 грн. на картку позивача. Але остання попросила, щоб більше на картку гроші не скидав, бо розраховуватись карткою не може і німецька влада відслідковує та може її позбавити і соціального житла й допомоги. Також для їх забезпечення за кордоном він вирішив продати автомобіль, два гаражі та передав їй на початку вересня кошти в розмірі 11 000євро. Тому він надавав та буде надавати допомогу на утримання свого сина.

Сплачувати заявлений позивачем розмір аліментів не має можливості, оскільки після поранення він проходить лікування та реабілітацію, на що також йдуть значні кошти. Позивачка не надала доказів на підтвердження розміру витрат, які вона несе на дитину. Просив суд задоволити позов в частині стягнення аліментів в розмірі 1/ 6 частини його доходів, в іншій частині просив відмовити.

08 лютого 2023 року представник позивача надав суду відповідь на відзив. Додатково зазначив, що кошти, які надсилає відповідач не відповідають потребам дитини та надаються нерегулярно. За 11 місяців він сплатив всього 23 000 грн., що є близько 2000 грн. на місяць. У вересні жодних коштів їй не передавалось. Дохід відповідача є досить великим, тому сплачувати заявлений розмір аліментів він зможе. Лікування та реабілітація проходить безкоштовно у військових госпіталях та відповідач не надав жодних підтверджень таких витрат. Розмір аліментів визначений за сталою судовою практикою та доказуванню такий розмір не підлягає.

14 лютого 2023 року до суду надійшли заперечення відповідача. Представник відповідача також вказала, що за 11 місяців ОСОБА_2 передав позивачу 22 000 дол.США, 11 000 євро та 23 000 грн., що становить близько 100 000 грн. на місяць. Оскільки позивачка працює, то має обов`язком також нести витрати на утримання молодшого сина. Крім того, вони мають ще спільного сина ОСОБА_5 , який також перебуває на утриманні відповідача, оскільки продовжує навчання у вищому навчальному закладі. Потреба відповідача у лікуванні, операції видно й неозброєним оком із зовнішнього вигляду. Просила позов задоволити відповідно до поданого відзиву.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив задоволити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач та представник відповідача позовні вимоги визнали в частині. Просили суд задоволити позов з урахуванням поданого відзиву.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що 15 березня 2002 року між ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Бердичівського міського управління юстиції Житомирської області.

Рішенням Києво-Святошинського районного Київської області від 26 січня 2023 року шлюб між сторонами розірвано.

Батьками повнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Батьками неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

З пояснень сторін встановлено, що на час розгляду справи сторони проживають окремо, неповнолітня дитина проживає та перебуває на утриманні ОСОБА_4 . Після припинення шлюбних відносин між подружжям склались напружені відносини. Батько ОСОБА_2 перераховував кошти на утриманні дитини, але по суті сторони по справі не можуть погодити розмір щомісячних платежів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

При вирішенні розміру стягуваних аліментів, суд враховує вік дитини, потребу її в засобах гігієни (шампуні, мило, тощо), різноманітності харчування, витрати направлені на розвиток, витрати на придбання одягу, витрати на купівлю ліків, витрати на оздоровлення, лікування та фізичного розвитку, витрати на школу, тобто загальні витрати.

На підтвердження витрат на дитину позивачка не надала чеків, квитанцій, договорів, тощо, інших доказів несення нею таких витрат.

При розгляді справи позивач стверджував про імперативність її права на стягнення аліментів, суд погоджується з такими доводами позивача, оскільки з нею проживає неповнолітня дитина. Разом з тим, суд вважає, що при вирішенні справ про стягнення аліментів позивач зобов`язаний також довести бажаний розмір аліментів, а не лише вказати певний розмір, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України). Так, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, суд прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами дітей та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Суд також враховує матеріальний стан батька дитини ОСОБА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем, отримує заробітну плату біля 40 000 грн. та пенсію біля 20 000 грн. Дана обставина визнавалась сторонами, клопотань про витребування довідки про доходи платника аліментів сторонами не заявлялось.

ОСОБА_2 має трьох синів. Старший син (27 років) проживає за кордоном. Син ОСОБА_5 (20 років) проживає за кордоном, продовжує навчання та перебуває також на утриманні відповідача, що не оспорювалось позивачем при розгляді справи.

З медичної документації встановлено, що ОСОБА_2 отримав поранення та перебуває на лікуванні, потребує довготривалої реабілітації.

При вирішенні спору суд зобов`язаний враховувати дійсний матеріальний стан платника аліментів, а не матеріальний стан, який існував кілька років тому.

Таким чином судом встановлено, що дитина сторін на даний час проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач офіційно працює, отримує, утримує ще одну дитину, перебуває на лікуванні та потребує реабілітації.

Беручи до уваги обов`язок обох батьків утримувати неповнолітню дитину, враховуючи положення норм законодавства, що регулюють дані відносини сторін у даній справі, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання ОСОБА_6 , 2012 року народження, в розмірі 1/6 частини доходу відповідача, оскільки саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення, враховуючи рівні обов`язки батьків, на думку суду є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. У даному випадку суд також враховує право на рівність утримання дітей відповідачем (як вказав відповідача на утримання середнього сина витрачає біля 10 000 грн.), а також те, що такий розмір аліментів становить від 10 000 грн. щомісячно (а відповідач у судовому засіданні вказав, що 1/6 частина становить близько 15 000 грн. щомісячно).

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейного життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Визначений розмір аліментів відповідає інтересам дитини, а також засадам розумності та справедливості.

Доводи позивача про те, що позивач несе значні витрати на утримання дитини, судом не приймаються до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст.76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що вона несе витрати на дитину, але не вказує які саме це витрати.

Як зазначалось вище на обґрунтування понесених витрат позивачем не надано до матеріалів справи копії квитанцій, які б безапеляційно свідчили про витрати ОСОБА_4 на утримання дитини у розмірі 47 500 грн. (суд виходив з розрахунку, вказаного у позові: загальний дохід відповідача 95 000 грн., заявлений розмір аліментів частина, тобто 23 750 грн. на місяць).

Доводи позивача про те, що відповідач є здоровим та працездатним чоловіком, має дохід, тому має сплачувати аліменти у розмірі частини (23 750 грн.) на утримання спільної дитини, не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку позивачем не доведено обставин понесених нею витрат на утримання дитини саме у розмірі 47500 грн на місяць. Обґрунтування представника позивача про те, що частина це стала судова практика не заслуговують на увагу, оскільки позивач зобов`язана довести бажаний розмір аліментів, а не обмежуватись лише судовою практикою, оскільки кожна справа є унікальною.

Крім того суд вважає зазначити наступне.

Відповідно до Закону України «Пpo Дepжавний бюджeт України на 2023 рік» прожитковий мінімум для дітей віком з 6 до 18 років 2833 грн.

Відповідно до положень ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Отже, визначений судом розмір аліментів перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до посвідчення НОМЕР_1 ОСОБА_2 є учасником бойових дій, а тому звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 75, 81, 84, 181, 182, 191 Сімейного Кодексу України, статтями 10, 13, 247, 258, 263, 267, 273, 355, 430 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 01 грудня 2022 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Інформація про позивача: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 23 лютого 2023 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ