Номер провадження 2/754/765/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

представника позивача Войтенко К.В.

представника відповідача Глущенко О.М.

представника третьої особи Гаврилової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Деснянська окружна прокуратура м. Києва, про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до відповідача Головного управління Національної поліції у м. Києві з позовом про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.03.2017 року позивач звернувся до Деснянського УП ГУНП у м. Києві із заявою про вчинення злочину, вчиненого службовими особами ТОВ «КСК-Центр», проте відомості до ЄРДР внесено не було. Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 31.03.2017 року задоволено скаргу ОСОБА_3 та зобов`язано посадових осіб Деснянського УП ГУНП у м. Києві внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування за заявою ОСОБА_3 06.05.2017 року на підставі ухвали слідчого судді до ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення. Згідно витягу з ЄРДР № 0005718 від 06.05.2017 року досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснювали слідчі Деснянського УП ГУНП у м. Києві. 25.01.2018 року ОСОБА_3 був визнаний потерпілим у вказаному кримінальному провадженні, про що йому було видано пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого. Протягом 4 років досудове розслідування не здійснювалось, слідчими неодноразово закривалось кримінальне провадження у період з 2017 по 2021 роки.

Так, постановою слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві від 11.07.2017 року було закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 27.12.2017 року задоволено скаргу ОСОБА_3 та скасовано постанову слідчого від 11.07.2017 року.

Постановою слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві від 20.01.2020 року було закрито кримінальне провадження у зв`язку з виникненням між учасниками цивільно-правових відносин.

Постановою слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві від 21.05.2020 року винесено аналогічну постанову про закриття кримінального провадження. Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 12.01.2021 року скаргу ОСОБА_3 задоволено та скасовано постанову слідчого від 21.05.2020 року.

У період з 06.05.2017 року представником позивача адвокатом Войтенко К.В. було подано більше двадцяти клопотань у порядку ст.. 220 КПК України, адвокатських запитів до Деснянського УП ГУНП у м. Києві та до Київської місцевої прокуратури № 3 з вимогами про долучення доказів до кримінального провадження, зміну правової кваліфікації з ч. 1 ст. 190 КК України на ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364-1, ч. 2 ст. 366 КК України, про звернення до суду із тимчасовим доступом до речей і документів, які знаходяться у володінні ТОВ «Сан-Таун» та ТОВ «КСК-Центр», про допит колишнього директора ТОВ «КСК-Центр» ОСОБА_4 , засновника ТОВ ОСОБА_5 , колишнього директора ТОВ ОСОБА_6 , головного бухгалтера, витребування балансу та фінансової звітності ТОВ з органу Державної податкової інспекції Деснянського району м. Києва, пред`явлення підозри винним особам. Вказані клопотання неодноразово подавались до слідчих Неруса А.О., Мізюка А.В., Гольц І.І., Марченко В.С., Лук`янченко Л.В., Ревери М.С., але не були розглянуті, про що свідчать скарги та ухвали слідчих суддів.

Доказом неналежного розслідування кримінального провадження є ухвала слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 07.03.2018 року про задоволення скарги адвоката Войтенко К.В. в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо невиконання вимог ст.. 220 КПК України; ухвала слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 05.03.2018 року про задоволення скарги адвоката Войтенко К.В. в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо невиконання вимог ст.. 220 КПК України; ухвала слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 03.03.2018 року про задоволення скарги адвоката Войтенко К.В. в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо невиконання вимог ст.. 220 КПК України, а також відповіді Київської місцевої прокуратури № 3 та Деснянського УП ГУНП у м. Києві на скарги захисника.

У зв`язку із злісним невиконанням службових обов`язків слідчими адвокат Войтенко К.В. звернулась до ТУ ДБР у м. Києві із повідомленням про вчинення кримінального провадження за ч. 1 ст. 367 КК України. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.10.2020 року задоволено скаргу адвоката Войтенко К.В. та зобов`язано уповноважених осіб ТУ ДБР у м. Києві внести відомості до ЄРДР за заявою (повідомленням) адвоката Войтенко К.В. в інтересах ОСОБА_3 від 09.10.2020 року про вчинення кримінального провадження та розпочати досудове розслідування.

04.11.2020 року до ЄРДР за № 0002235 було внесено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 367 КК України на підставі ухвали слідчого судді.

13.04.2021 року адвокат Войтенко К.В. направила до СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві клопотання у порядку ст.. 220 КПК України та 28.05.2021 року до Деснянської окружної прокуратури м. Києва про хід та здійснення досудового розслідування кримінального провадження від 06.05.2017 року, але відповіді отримано не було, жодної процесуальної дії вчинено також не було.

Вищевикладені обставини свідчать про надмірну тривалість досудового розслідування у справі позивача. Надмірна тривалість кримінального провадження та, як наслідок, уникнення винною особою покарання, призвели до моральних страждань ОСОБА_3 , зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю заявляти неодноразові вимоги до органів досудового розслідування виконати їх посадові обов`язки; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; перебуванні у напруженому психологічному стані та усвідомленням того, що винні особи уникають відповідальності. У зв`язку з цим позивач тривалий час зазнає болю та страждань, і таку шкоду не може бути виправлено самим лише встановленням факту порушення. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, спричинену протиправною та тривалою бездіяльністю відповідача при досудовому розслідуванні кримінального провадження, у розмірі 1000000, 00 грн.

08.09.2021 року до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи - Деснянської окружної прокуратури м. Києва, в яких представник вказує про те, що прокуратурою у межах наданих законом повноважень вживалися заходи щодо забезпечення належного дотримання вимог кримінального процесуального законодавства у вказаному кримінальному провадженні. Також вказано, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого під час досудового розслідування не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а сам факт задоволення скарги на бездіяльність органу досудового розслідування ухвалами слідчого судді не свідчить про протиправність дій органів досудового слідства та завдання такими діями позивачу моральної шкоди. Зважаючи на викладене, представник вважає, що підстав для задоволення позову немає.

20.09.2021 року до суду надійшла відповідь на пояснення представника третьої особи, в якій представник позивача зазначає, що позивач не заперечує, що Деснянською окружною прокуратурою м. Києва здійснювався нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадження. Надані представником третьої особи письмові пояснення підтверджують тривалу бездіяльність органу досудового розслідування в особі ГУ НП у м. Києві, підлеглими якого є слідчі СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві. На підставі викладеного представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог.

27.09.2021 року до суду надійшов Відзив представника відповідача на позов. Заперечуючи проти задоволення позову, представник вказує, що позивач є потерпілим у кримінальному провадженні, а тому шкода заподіяна йому особами, винними у вчиненні злочину, а не державними органами, що розслідують вказаний злочин. Також представник просить врахувати позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03.09.2019 року у справі № 916/1423/17, в якій Суд вказав, що відсутні підстави для відшкодування майнової шкоди за рахунок держави, оскільки шкода заподіяна внаслідок скоєння злочину, а не тривалістю досудового розслідування. На підставі викладеного представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

01.10.2021 року до суду надійшла Відповідь представника позивача на відзив, в якому представник вказує про те, що у відзиві представник відповідача посилається на постанову Верховного Суду, в якій предметом позову було стягнення майнової шкоди, в той час, як предметом позову у даній справі є відшкодування моральної шкоди внаслідок тривалого та неналежного розслідування службовими особами. Інші наведені представником доводи не спростовують позицію позивача щодо тривалого та неналежного досудового розслідування.

04.10.2021 року до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи - Державної казначейської служби України у м. Києві. Заперечуючи проти задоволення позову, представник зазначає, що ОСОБА_3 визнаний потерпілим у кримінальному провадження, а тому не має права на відшкодування шкоди у порядку, визначеному ст.. 1176 ЦК України. Крім того, представник вважає, що позивачем не надано доказів отримання позивачем моральних страждань. На підставі викладеного представник просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.01.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

27.06.2022 року до суду надійшли додаткові письмові пояснення представника відповідача, в яких він вказує, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах, а також є обов`язком позивача. Разом з тим, позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вказана ним бездіяльність працівників органів досудового розслідування була визнана незаконною. На підставі викладеного представник просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

08.09.2022 року до суду надійшли письмові заперечення представника відповідача на висновок експерта, наданий позивачем.

28.09.2022 року до суду надійшли додаткові письмові пояснення представника третьої особи - Деснянської окружної прокуратури м. Києва щодо висновку експерта, наданого позивачем.

У судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції у м. Києві - у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у Відзиві на позов.

Представник третьої особи - Деснянської окружної прокуратури м. Києва - у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмових поясненнях.

Представник третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що 17.03.2017 року ОСОБА_3 звернувся до Деснянського УП ГУНП у м. Києві із заявою про вчинення злочину, вчиненого службовими особами ТОВ «КСК-Центр», проте відомості до ЄРДР внесено не було. Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 31.03.2017 року задоволено скаргу ОСОБА_3 та зобов`язано посадових осіб Деснянського УП ГУНП у м. Києві внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування за заявою ОСОБА_3

06.05.2017 року на підставі ухвали слідчого судді до ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_3 . Згідно витягу з ЄРДР № 0005718 від 06.05.2017 року досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснювали слідчі Деснянського УП ГУНП у м. Києві.

25.01.2018 року ОСОБА_3 був визнаний потерпілим у вказаному кримінальному провадженні, про що йому було видано пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

Протягом 4 років досудове розслідування не здійснювалось, слідчими неодноразово закривалось кримінальне провадження у період з 2017 по 2021 роки.

Так, постановою слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві від 11.07.2017 року було закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 27.12.2017 року задоволено скаргу ОСОБА_3 та скасовано постанову слідчого від 11.07.2017 року.

Постановою слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві від 20.01.2020 року було закрито кримінальне провадження у зв`язку з виникненням між учасниками цивільно-правових відносин.

Постановою слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві від 21.05.2020 року винесено аналогічну постанову про закриття кримінального провадження. Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 12.01.2021 року скаргу ОСОБА_3 задоволено та скасовано постанову слідчого від 21.05.2020 року.

У період з 06.05.2017 року представником позивача адвокатом Войтенко К.В. було подано більше двадцяти клопотань у порядку ст. 220 КПК України, адвокатських запитів до Деснянського УП ГУНП у м. Києві та до Київської місцевої прокуратури № 3 з вимогами про долучення доказів до кримінального провадження, зміну правової кваліфікації з ч. 1 ст. 190 КК України на ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364-1, ч. 2 ст. 366 КК України, про звернення до суду із тимчасовим доступом до речей і документів, які знаходяться у володінні ТОВ «Сан-Таун» та ТОВ «КСК-Центр», про допит колишнього директора ТОВ «КСК-Центр» ОСОБА_4 , засновника ТОВ ОСОБА_5 , колишнього директора ТОВ ОСОБА_6 , головного бухгалтера, витребування балансу та фінансової звітності ТОВ з органу Державної податкової інспекції Деснянського району м. Києва, пред`явлення підозри винним особам. Вказані клопотання неодноразово подавались до слідчих Неруса А.О., Мізюка А.В., Гольц І.І., Марченко В.С., Лук`янченко Л.В., Ревери М.С.

Але вказані клопотання належним чином розглянуті не були, про що свідчать скарги та ухвали слідчих суддів, а саме: ухвала слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 07.03.2018 року про задоволення скарги адвоката Войтенко К.В. в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо невиконання вимог ст.. 220 КПК України; ухвала слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 05.03.2018 року про задоволення скарги адвоката Войтенко К.В. в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо невиконання вимог ст.. 220 КПК України; ухвала слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 03.03.2018 року про задоволення скарги адвоката Войтенко К.В. в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо невиконання вимог ст.. 220 КПК України, а також відповіді Київської місцевої прокуратури № 3 та Деснянського УП ГУНП у м. Києві на скарги захисника.

У зв`язку із злісним невиконанням службових обов`язків слідчими адвокат Войтенко К.В. звернулась до ТУ ДБР у м. Києві із повідомленням про вчинення кримінального провадження за ч. 1 ст. 367 КК України. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.10.2020 року задоволено скаргу адвоката Войтенко К.В. та зобов`язано уповноважених осіб ТУ ДБР у м. Києві внести відомості до ЄРДР за заявою (повідомленням) адвоката Войтенко К.В. в інтересах ОСОБА_3 від 09.10.2020 року про вчинення кримінального провадження та розпочати досудове розслідування.

04.11.2020 року до ЄРДР за № 0002235 було внесено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 367 КК України на підставі ухвали слідчого судді.

13.04.2021 року адвокат Войтенко К.В. направила до СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві клопотання у порядку ст. 220 КПК України та 28.05.2021 року до Деснянської окружної прокуратури м. Києва про хід та здійснення досудового розслідування кримінального провадження від 06.05.2017 року, але відповіді отримано не було, жодної процесуальної дії вчинено також не було.

Станом на момент розгляду судом справи досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0005718 від 06.05.2017 року триває.

Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 28 КПК України визначено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень. Кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи або щодо кримінального правопорушення, вчиненого стосовно малолітньої або неповнолітньої особи, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите. Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 287 КК України, відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості.

Відповідно до вимог ч. 1 - 4 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить: 1) 12 місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; 2) 18 місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.

З дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене: 1) протягом 72 годин - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або затримання особи в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 298-2 цього Кодексу; 2) протягом 20 діб - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку у випадках, якщо підозрюваний не визнає вину або необхідності проведення додаткових слідчих (розшукових) дій, або вчинення кримінального проступку неповнолітнім; 3) протягом 1 місяця - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку, якщо особою заявлено клопотання про проведення експертизи у випадку, передбаченому ч. 2 ст. 298-4цього Кодексу; 4) протягом 2 місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу. При цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати: 1) 1 місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку у випадках, передбачених п. 1 і 2 ч. 3 цієї статті; 2) 6 місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні нетяжкого злочину; 3) 12 місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду з даним позовом досудове слідство органом поліції проводиться понад 4 роки, що не відповідає вимогам закону про розумний строк досудового розслідування.

Аналіз матеріалів справи дає підстави зробити висновок, що слідчими досі не виконано всі необхідні слідчі дії для всебічного, повного, неупередженого досудового розслідування кримінального провадження та якнайшвидшого прийняття законного та неупередженого процесуального рішення за результатами розслідування кримінального провадження.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органу місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1)якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2)якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання,незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Частиною 6 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173 та 1174 цього Кодексу).

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16.

У частині 1 статті 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що до спірних правовідносин необхідно застосувати ст. 1174 ЦК України, оскільки ч. 6 ст. 1176 ЦК України передбачає загальні підстави відшкодування шкоди органом досудового розслідування, яка застосовується в разі неможливості застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до абз. 1 та 2 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.01.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова № 4) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно абз. 2 п. 5 зазначеної Постанови № 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно роз`яснень, що містяться у п. 9 Постанови № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Положеннями п. 10-1 Постанови № 4 роз`яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.56 КонституціїУкраїни судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Відповідно до змісту ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Рішення ЄСПЛ є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

При встановленні факту моральної шкоди суд керується критеріями загальнолюдських цінностей, на чому неодноразово наголошував у власних рішеннях ЄСПЛ.

Зокрема в п. 74 рішення "Ігнаткіна проти України", констатуючи порушення права заявника на справедливий суду, ЄСПЛ наголосив про необхідність недопущення національними органами невиправданих затримок тривалості провадження - "розумність" тривалості провадження має оцінюватися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, та також важливість предмета спору для заявника.

Аналогічний постулат ЄСПЛ наводив в п. 95 рішення у справі "Таран проти України", окремо наголосивши, що розглянувши всі надані йому матеріали справи, Суд вважає, що Уряд не навів жодного факту чи аргументу, здатного переконати його, що така тривалість провадження за обставин цієї справи була обґрунтованою. Зважаючи на власну судову практику з цього питання, Суд вважає, що в цій справі тривалість провадження була надмірною і не відповідає вимозі "розумного строку". Отже, було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див.mutatismutandis $ 67 рішення ЄСПЛ від 25.03.1999 у справі "Пелісьє і Сассі проти Франції" (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення ЄСПЛ від 27.06.1997 у справі "Філіс проти Греції" (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92).

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 522/22008/15-ц (провадження № 61-3462св18) зазначено, що, як свідчить тлумачення ст.ст.23, 1174ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17(провадження № 12-208гс18) зроблений висновок, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказала, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

Таким чином, судом встановлений факт тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб ГУНП щодо проведення досудового розслідування за заявою ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення та надмірної тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0005718 від 06.05.2017 за заявою позивача, а тому суд дійшов до висновку, що цими діями позивачу заподіяна моральна шкода.

Суд звертає увагу на те, що захисту прав позивача, як заявника у кримінальному провадженні № 0005718 від 06.05.2017, не відбулося, адже орган досудового розслідування фактично "імітує" розслідування поза межами розумного строку, жодних ефективних дій з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності, органом досудового розслідування не вчинено.

З огляду на наведене вище, вимоги діючого законодавства, встановлені у справі обставини, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для відшкодування завданої позивачу бездіяльністю органу досудового розслідування моральної шкоди.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 08.04.2020 у справі № 638/14009/17 (провадження № 61-766св20).

Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Дана позиція суду аналогічна позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.09.2019 у справі №916/1423/17 (провадження №12-208гс18).

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого королівства" (Case of ABDULAZIZ, CABALES AND BALKANDALI) моральна шкода, з огляду на її природу, не завжди може бути предметом чіткого доведення. Більш того, право на відшкодування, з урахуванням практики ЄСПЛ, повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв, які надходять на адресу національних судів та ЄСПЛ з України.

В обґрунтування завданої моральної шкоди позивач вказує про те, що він був фактично позбавлений права на реалізацію своїх прав, винні особи не несуть встановленої законом відповідальності, а невинні особи не можуть довести свою непричетність до вчинення злочину. Позивач у даному випадку зазнав шкоду внаслідок вчинення стосовно нього злочину і через недбалість працівників правоохоронних органів не може отримати справедливу сатисфакцію. Через неправомірні дії працівників правоохоронних органів позивачу довелось звертатися безліч разів до слідчих суддів задля скасування незаконних постанов слідчих про закриття кримінального провадження, оскарження бездіяльності слідчих та невиконання ними своїх обов`язків щодо належного розслідування. Протягом тривалого часу позивач вимушений користуватися послугами адвоката, що є додатковими витратами та обтяженням його бюджету. Крім того, бездіяльність посадових осіб призвела до того, що позивач позбавлений права пред`явити цивільний позов до винних осіб, які завдали значні збитки у зв`язку з незаконним заволодінням його часткою у статутному капіталі, що становить понад 5 млн. грн..

Вказане вище призвело до того, що у позивача був порушений нормальний ритм життя, постійні звернення зі скаргами до суду та органів прокуратури для того, щоб спонукати до ефективного та належного розслідування, постійні стреси, моральне страждання, переживання вплинули на здоров`я позивача. Таким чином, позивачу були завдані моральні страждання, що змінили його нормальний життєвий ритм.

Також в обґрунтування розміру завданої моральної шкоди позивачем було надано суду Висновок судового експерта № 837-1/01/2022 від 26.01.2022 року, відповідно до якого встановлено, що у ОСОБА_3 є негативні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які негативно впливають на активне соціальне функціонування його як особистості, та виникли внаслідок тривалого розслідування кримінального провадження № 0005718 від 06.05.2017 року, де він визнаний потерпілим; встановлення протиправності дій або бездіяльності слідчих органів не відноситься до компетенції експерта-психолога, а є прерогативою суду; ОСОБА_3 завдані страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджується за справою; орієнтовний розмір грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених ОСОБА_3 , становить 250000, 00 грн.

Оцінюючи розмір компенсації завданої ОСОБА_3 моральної шкоди, суд враховує характер та тривалість завданої шкоди, глибину його душевних страждань та стан здоров`я, переживань у зв`язку із діями посадових осіб, час, витрачений на захист своїх прав, а також вимоги розумності та справедливості, а тому визначає, що в якості компенсації за заподіяну моральну шкоду підлягає до стягнення 75000, 00 грн.

Що стосується заперечень представника відповідача, викладених у відзиві на позов, то слід зазначити, що у відзиві представник відповідача посилається на постанову Верховного Суду, яку просить врахувати при постановленні судового рішення, в якій предметом позову було стягнення майнової шкоди, в той час, як предметом позову у даній справі є відшкодування моральної шкоди внаслідок тривалого та неналежного розслідування службовими особами. Інші наведені представником доводи не спростовують позицію позивача щодо тривалого та неналежного досудового розслідування. З урахуванням викладеного суд вважає заперечення сторони відповідача безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не можуть бути прийняті судом до уваги, як підстава для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 992, 40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 23, 1173, 1174 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Деснянська окружна прокуратура м. Києва, про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Головного управління державної казначейської служби України у м. Києві, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 75000, 00 грн.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 992, 40 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Головне управління Національної поліції у м. Києві, , адреса: м. Київ, вул. Володимирська, 15.

Третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, , адреса: м. Київ, вул. Терещенківська, 11А.

Третя особа - Деснянська окружна прокуратура м. Києва, адреса: м. Київ, вул.. Каштанова, 9.

Повний текст рішення виготовлений 03 січня 2023 року.

Суддя О.В.Лісовська