Справа № 697/359/22
Провадження № 2/697/224/2022
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2022 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Колісник Л.О.,

за участі секретарів судового засідання Васянович Ю.В., Десятник О.А.,

прокурора ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом заступника керівника Смілянської окружної прокуратури поданого в інтересах держави в особі Канівської міської ради Черкаської області до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Комунальне некомерційне підприємство «Канівська багатопрофільна лікарня» Канівської міської ради Черкаської області, про відшкодування витрат на лікування потерпілого від злочину,-

ВСТАНОВИВ:

23.02.2022 заступник керівника Смілянської окружної прокуратури звернулася до суду в інтересах держави в особі Канівської міської ради Черкаської області з позовом, який був уточнений під час розгляду справи, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Комунальне некомерційне підприємство «Канівська багатопрофільна лікарня» Канівської міської ради Черкаської області, про стягнення витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18.09.2021 близько 22.12 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Renault R11», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїжджій частині автомобільної дороги по вул. 206 Дивізії в м. Канів Черкаської області, в напрямку зі сторони АЗС «БРСМ», що розташована в м. Канів за адресою вул. 206 Дивізії, 5 до перехрестя з круговим рухом, що розташоване на перетині вулиці Енергетиків, що в м. Канів Черкаської області, вул. Золотоніська, при виконанні маневру повороту ліворуч в напрямку заїзду до прилеглої території будинку АДРЕСА_1 , діючи необережно, в порушення вимог п.2.3 б), п.10.1, п.10.4 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед виконанням вказаного маневру не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого при зміні напрямку свого руху ліворуч не надав дорогу зустрічному транспортному засобу, а саме мотоциклу «Musstang МТ125-8, та на зустрічній смузі руху скоїв зіткнення з мотоциклом «Musstang МТ125-8», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , який рухався із пасажиром ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В результаті ДТП потерпілий - пасажир мотоцикла ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

У зв`язку з отриманими травмами ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Канівська багатопрофільна лікарня» Канівської міської ради Черкаської області з 18.09.2021 по 20.09.2021, а всього 2 дні, на його лікування затрачено 4299,10 грн.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку з примиренням винного з потерпілим.

Відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 «Про затвердження Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» в порядку цивільного судочинства відкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, у разі закриття провадження з нереабілітуючих підстав.

Відповідно до п.4 Порядку такі кошти зараховуються до відповідного державного бюджету (місцевого чи регіонального самоврядування) або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.

Відповідно до ст. 1206 ЦК України кошти на лікування потерпілого, відшкодовуються особою, яка вчинила злочин, та зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідач добровільно витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого не відшкодував.

Невідшкодування витрат лікарняного закладу спричиняє шкоду економічним інтересам держави, порушує порядок надходження, акумулювання та використання коштів бюджету, що може призвести до неможливості фінансування видатків та необхідності у додатковому фінансуванні установи з бюджету. Інтереси держави полягають також у захисті прав місцевого самоврядування, що направлено на виконання фукцій держави на конкретній території і відносяться до їх відання.

Ненадходження до бюджету коштів, витрачених на лікування потерпілого від злочину негативно впливає на дохідну частину бюджету та фінансування видатків держави в соціальній сфері в частині охорони здоров`я, що порушує інтереси держави.

Засновником КНП «Канівська багатопрофільна лікарня» є Канівська міська рада. Лікарня є юридичною особою публічного права, неприбутковою організацією, бюджетним закладом охорони здоров`я. Уповноваженим органом на здійснення захисту інтересів державни у спірних правовідносинах є Канівська міська рада.

Канівська міська рада у відповідь на лист прокурора повідомила про те, що вона не була учасником кримінального проваження за фактом вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, не має права ознайомлюватися з матеріалами провадження, що створює складність у підготовці позову, у зв`язку з відсутністю коштів для сплати судового збору, не має наміру звертатися з таким позовом до суду.

У зв`язку з цими обставинами, на підставі п.3 ст.131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор звернувся до суду в інтересах держави та просить стягнути з ОСОБА_2 4299,10 грн. витрат на лікування потерпілого від злочину, перерахувавши їх у сумі 454,90 грн. на рахунок місцевого бюджету, 3844,20 грн. на рахунок державного бюджету.

09.05.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позов не визнав. Відзив обґрунтовував тим, що відшкодував всі збитки, завдані ним в результаті ДТП, в тому числі матеріальні, моральні та на придбання потерпілим ліків. Кримінальне провадження відносно нього закрито у зв`язку з його примиренням з потерпілим. Не погоджується щодо визначення суми стягнення, оскільки розраховуються вартість одного ліжкодня, а не самого фактичного лікування. Вважає, що позов повинен бути заявлений до страхової компанії Провідна», оскільки відповідно до полісу № АР/558728 його цивільно-правова відповідальність на момент виникнення спірних правовідносин була застрахована. Просив у задоволенні позову відмовити, оскільки такий заявлений до неналежного відповідача.

26.05.2022 від заступника прокурора Смілянської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив, у якій прокурор посилається на підстави, викладені в позовній заяві. Також зазначено, що вартість ліжко-дня підтверджується довідкою КНП «Канівська багатопрофільна лікарня». До нього входить витрати, передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 №545. Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладається з метою забезпечення відшкодування шкоди завданої життю, здоров`ю та майну потерпілого. Витрати лікарняного закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов`язкового страхування страховою компанією.

Відповідно до протоколу авторозподілу від 23.02.2022 цивільна справа була передана на розгляд судді Сивухіна Г.С.

Згідно протоколу про повторний авторозподіл від 29.03.2022 було проведено повторний автоматизований розподіл справи, справу передано судді Колісник Л.О.

Ухвалою від 30.03.2022 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд проводиться в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

Судові засідання відкладалися неодноразово у зв`язку з неявкою відповідача та представника відповідача.

В судовому засіданні прокурор позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Суду прокурор пояснила, що з ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати, понесені на лікування потерпілого КНП «Канівською багатопрофільною лікарнею», яка є у власності Канівської міської ради та фінансується з бюджету. Підставою звернення з позовом є ухвала Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03.12.2021, якою встановлено вчинення ОСОБА_2 правопорушення, внаслідок якого потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості та перебував на лікуванні від наслідків ДТП. Доказом понесених витрат на лікування потерпілого є довідка-розрахунок. Витрати на лікування потерпілого має відшкодувати саме відповідач на підставі ст. 1206 ЦК України. У даному випадку Канівська міська рада, яка є засновником КНП «Канівська Багатопрофільна лікарня», не звернулася до суду з позовом про відшкодування витрат на лікування потерпілого, а тому бездіяльність суб`єкта владних повноважень змусила прокурора звернутися з відповідним позовом, оскільки має право звертатися до суду в інтересах держави за таких обставин. При цьому відповідно до постанов Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, від 25.02.2021 у справі № 912/9/20, від 19.08.2020 у справі №923/449/18 закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати інтереси держави, достатньо вказати одного з них. Пояснила, що у відповіді на відзив зазначено законодавство, яке підлягає застосуванню до цих правовідносин. Причинний зв`язок між діагнозом потерпілого та ДТП доводиться довідкою медичного закладу та ухвалою суду, згідно з якою тривалий розлад здоров`я потерпілого, пов`язаний з травмами від ДТП, а не алкогольною інтоксикацією.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що його відповідальність на момент ДТП була застрахована, а тому всі збитки, нанесені ним, має здійснювати страхова компанія, а він є неналежним відповідачем.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, зазначила, що є декілька підстав для відмови у задоволенні позову. Представник відповідача пояснила, що відповідно до Конституції України підлягає застосуванню норма права, яка прийнята пізніше, а тому в даному випадку має застосовуватися не Цивільний кодекс України та Постанова Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993, а Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Права та обов`язки відповідача, як водія і власника транспортного засобу були застраховані. Також просить застосувати правові висновки, викладені у Постанові Верховного Суду від 01.04.2019 у справ № 450/1335/15-ц, зазначає, що при стягненні витрат на лікування потерпілого необхідно довести наявність причинного зв`язку між злочинними діями та фактом лікування потерпілого. У матеріалах справи є два діагнози, встановлені потерпілому, один з яких є наслідком ДТП, а інший не спричинений ДТП. Необхідно встановити від чого лікували потерпілого два дні від алкогольної інтоксикації чи від перелому тіла великогомілкової кістки з переломом малогомілкової кістки. Прокурор не довів належними доказами причинний зв`язок між діями відповідача та лікуванням потерпілого від наслідків ДТП, а не за іншим діагнозом. Представник відповідача також зазначає, що прокурор є неналежним позивачем, посилаючись при цьому на правові висновки, викладені у Постанові Верховного Суду від 10.02.2021 у справі № 464/851/19-ц, оскільки відповідно до п. 4.1-4.6.4.7 Статуту КНП «Канівської багатопрофільної лікарні», ця юридична особа не потребує представництва свого засновника - Канівської міської ради, а сама представляє свої інтереси в суді. Прокурор також не має повноважень на представництво інтересів комунального підприємства в суді. Відповідно до п. 5.3.2-5.3.5 цього Статуту визначено джерела фінансування лікарні, одним з яких є кошти місцевого бюджету, цільові кошти, кошти отримані за договорами з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення - це Національна служба здоров`я України. Згідно п. 6.2.2., 6.2.7 Статуту Канівська багатопрофільна лікарня має право здійснювати фінансовий облік, акумулювати власні надходження та витрачати їх відповідно до законодавства та Статуту. Відповідно до листа з місцевого бюджету було витрачено 454,90 грн. Умови оплати праці медичних працівників затверджено спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров`я України від 05.10.2005 № 308/519. Постановою № 2 було внесено зміни в додаток 3 до Типової форми договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 410, де вказано, що заробітну плату медичним працівникам медичних закладів державної або комунальної форми власності сплачує Національна служба здоров`я України. У зв`язку з цим Канівська міська рада не має стосунку до витрат на оплату праці медичним працівникам, які були сплачені з бюджету Національною службою здоров`я України. Тому в даному випадку інтереси держави в особі Канівської міської ради, яку представляє прокурор, відсутні в частині стягнення витрат, понесених за рахунок Національної служби здоров`я України. В цій частині Канівська міська рада є неналежним позивачем. Прокурор до Національної служби здоров`я України з листом не звертався, тому представляти її інтереси не може. Крім того прокуратура діє за територіальним принципом, а тому прокурор даної місцевої прокуратури не може звертатися в інтересах Національної служби здоров`я України. В даній справі належним позивачем є лікарня як юридична особа. Також зазначає, що прокурор при подачі позову не звільнений від сплати судового збору. У зв`язку з цим представник відповідача просить відмовити в позові повністю.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача в судовому засіданні пояснила, що КНП «Канівська багатопрофільна лікарня» є неприбутковою організацією, засновником якої є Канівська міська рада, може самостійно звертатися до суду як юридична особа. Джерелами фінансування витрат лікарні є місцевий бюджет, з якого відшкодовуються витрати на енергоносії, комунальні витрати, інші витрати. Витрати на заробітну плату та лікування, харчування, видатки на відрядження згідно договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, який переукладається щорічно, здійснюється з державного бюджету Національною службою здоров`я України. Відповідно до довідки, наданої КНП «Канівська багатопрофільна лікарня» потерпілому встановлено два діагнози, лікування проводилось за основним діагнозом. Відшкодування витрат на лікування можливе як на рахунок лікарні, яка ці кошти перераховує відповідно до ст. 1206 ЦК України в місцевий та державний бюджет, або безпосередньо до відповідного бюджету.

Вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ухвали Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03.12.2021, яка вступила в законну сили 13.12.2021, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України закрито у зв`язку з примиренням винного з потерпілим (а.с.11-12).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З ухвали вбачається, що 18.09.2021 близько 22.12 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Renault R11», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїжджій частині автомобільної дороги по вул. 206 Дивізії в м. Канів Черкаської області, в напрямку зі сторони АЗС «БРСМ», що розташована в м. Канів за адресою вул. 206 Дивізії, 5 до перехрестя з круговим рухом, що розташоване на перетині вулиці Енергетиків, що в м. Канів Черкаської області, вул. Золотоніська, при виконанні маневру повороту ліворуч в напрямку заїзду до прилеглої території будинку АДРЕСА_1 , діючи необережно, в порушення вимог п.2.3 б), п.10.1, п.10.4 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед виконанням вказаного маневру не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого при зміні напрямку свого руху ліворуч не надав дорогу зустрічному транспортному засобу, а саме мотоциклу «Musstang МТ125-8, та на зустрічній смузі руху скоїв зіткнення з мотоциклом «Musstang МТ125-8», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , який рухався із пасажиром ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла «Musstang МТ125-8», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Порушення водієм автомобіля «Renault R11», ОСОБА_2 , вищевказаних вимог Правил безпеки дорожнього руху знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, а саме отриманням ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень як таких, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Потерпілий від цього кримінального правопорушення ОСОБА_6 , знаходився на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні КНП «Канівська багатопрофільна лікарня» Канівської міської ради з 18.09.2021 по 20.09.2021, на його лікування витрачені кошти.

Як вбачається з матеріалів справи з часу вступу в законну силу ухвали Канівського міськрайонного суду до цього часу ні КНП Канівська багатопрофільна лікарня, ні орган управління, яким є Канівська міська рада, самостійно не вжили заходів цивільно-правового характеру з метою відшкодування витрат на лікування особи, яка є потерпілим від кримінального правопорушення, що свідчить про нездійснення належним чином відповідних повноважень, а фінансування вказаного закладу охорони здоров`я здійснюється, як за рахунок коштів місцевого бюджету, так і Державного бюджету України, що негативно впливає на соціально-економічну ситуацію та порушує інтереси держави щодо забезпечення повернення до відповідного бюджету витрат, понесених на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення.

Таким чином, з метою захисту державних інтересів прокурор звернувся з відповідним позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Питання відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення, врегульовано статтею 1206 ЦК України, Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.

Згідно частин першої, третьої статті 1206 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

За змістом наведеної норми матеріального права обов`язок відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення, покладається саме на винну особу, яка вчинила це кримінальне правопорушення, і заподіяла шкоду здоров`ю потерпілої, як умисними, так і необережними діями.

Таким чином, законодавець відмежовує поняття витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення та інституту шкоди, відповідальність за заподіяння якої не завжди покладається на винну особу.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року.

Сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування.

Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» встановлено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.

Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.

Відповідно до листа КНП «Канівська багатопрофільна лікарня» Канівської міської ради Черкаської області від 31.01.2022 № 138/01-03 (а.с.14-15) потерпілий ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні в цьому медичному закладі в період з 18.09.2021 по 20.09.2021. Встановлений діагноз: перелом тіла великогомілкової кістки з переломом малогомілкової кістки, Алкогольна інтоксикація легкого ступеня. Вартясть лікування хворого ОСОБА_6 за 2 ліжко-днів становить 4299,10 грн., з них витрачено з місцевого бюджету: у сумі 454,90 грн., за рахунок коштів отриманих від НСЗУ - в сумі 3844, 20 грн.

Аргументи представника відповідача щодо не зазначення того, внаслідок якого встановленого діагнозу понесені витрати на лікування потерпілого, суд відхиляє, оскільки такі спростовуються матеріалами справи, зокрема листом КНП «Канівська багатопрофільна лікарня» Канівської міської ради Черкаської області від 31.01.2022 № 138/01-03. Так, з листа вбачається, що потерпілий ОСОБА_6 проходив лікування саме в хірургічному відділенні КНП «Канівська багатопрофільна лікарня», що підверджує причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_2 , який порушив Правила дорожнього руху, що спричинило ДТП, та наслідками таких дій отриманням потерпілим ОСОБА_6 перелому тіла великогомілкової кістки з переломом малогомілкової кістки і відповідно витратами на лікування цих тілесних ушкоджень.

При цьому, суд звертає увагу на те, що наявний в справі лист у формі довідки-розрахунку про витрати на лікування ОСОБА_6 доводить розмір заявлених до стягнення витрат. Дані довідки відповідають вимогам вищенаведеного Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545, і не викликають сумнівів суду щодо їх належності та допустимості. Будь-яких доказів, які б спростовували вказаний висновок суду, не надано.

Також суд не погоджується з позицією відповідача та представника відповідача в частині заявлення позову до неналежного відповідача. ОСОБА_2 вважає, що належним відповідачем у справі є ПАТ «Страхова компанія «Провідна», оскільки полісом № АР/5587286/2410/21 (а.с.59) його цивільно-правова відповідальність на час ДТП була застрахована.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ст. 3 Закону № 1961-IV визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 цього Закону).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від наслідків ДТП вказаним законом не передбачений, а тому такі витрати не можуть бути відшкодовані за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховою компанією.

Аналогічний висновок міститься також у Постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 у справі № 6-1343цс15.

За огляду на викладене, підстави для застосування до даних правовідносин положень Закону № 1961-IV відсутні.

Суд також відхиляє заперечення представника відповідача щодо відсутності повноважень прокурора на подання позову.

Відповідно до п.3 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч.3 ст.56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно ч.4 ст.56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999 встановлено, що поняття «інтереси держави» є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає з посиланням на законодавство підстави подання позову, вказує, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Відповідно до ч. 3-4, 6 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

У разі відсутності суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина або представництва інтересів держави у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурор має право, зокрема: витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб`єктів, у порядку, визначеному законом;

Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження, зокрема: звертатися до суду з позовом (заявою, поданням); вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи, на будь-якому етапі судового провадження; брати участь у розгляді справи;

Як встановлено судом правовідносини виникли в сфері реалізації державної політики та державних гарантій щодо охорони здоров`я населення.

Гарантії виконання Державою своїх зобов`язань у цій сфері передбачені ст. 49 Конституції України та забезпечується шляхом державного фінансування відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм, створенням умов для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» охорона здоров`я - загальний обов`язок суспільства та держави. Відповідно до ст. 12 цього Закону охорона здоров`я - один з пріоритетних напрямів державної діяльності. Держава формує політику охорони здоров`я в Україні та забезпечує її реалізацію.

Державна політика охорони здоров`я забезпечується бюджетними асигнуваннями в розмірі, що відповідає її науково обгрунтованим потребам, але не менше десяти відсотків національного доходу.

Згідно зі ст. 13 цього закону основу державної політики охорони здоров`я формує Верховна Рада України шляхом закріплення конституційних і законодавчих засад охорони здоров`я, визначення її мети, головних завдань, напрямів, принципів і пріоритетів, встановлення нормативів і обсягів бюджетного фінансування, створення системи відповідних кредитно-фінансових, податкових, митних та інших регуляторів, затвердження загальнодержавних програм охорони здоров`я.

Складовою частиною державної політики охорони здоров`я в Україні є політика охорони здоров`я в Автономній Республіці Крим, місцеві і регіональні комплексні та цільові програми, що формуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування та відображають специфічні потреби охорони здоров`я населення, яке проживає на відповідних територіях.

За змістом ст. 14 цього Закону реалізація державної політики охорони здоров`я покладається на органи виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України організує розробку та здійснення державних цільових програм, створює економічні, правові та організаційні механізми, що стимулюють ефективну діяльність в сфері охорони здоров`я, забезпечує розвиток мережі закладів охорони здоров`я, укладає міжурядові угоди і координує міжнародне співробітництво з питань охорони здоров`я, а також в межах своєї компетенції здійснює інші повноваження, покладені на органи виконавчої влади в сфері охорони здоров`я.

Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади в межах своєї компетенції розробляють програми і прогнози в сфері охорони здоров`я, визначають єдині науково обгрунтовані державні стандарти, критерії та вимоги, що мають сприяти охороні здоров`я населення, здійснюють державний контроль і нагляд та іншу виконавчо-розпорядчу діяльність в сфері охорони здоров`я.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, а також органи місцевого самоврядування реалізують державну політику у сфері охорони здоров`я в межах своїх повноважень, передбачених законодавством.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють управління комунальними закладами охорони здоров`я, організацію їх матеріально-технічного, кадрового та фінансового забезпечення відповідно до закону.

У відповідності зі змістом ч.1,3,5 ст. 3 ЗУ "Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення" держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій.

Права та гарантії у сфері охорони здоров`я, що стосуються медичного обслуговування, забезпечення лікарськими засобами та медичними виробами, передбачені іншими законами України для певних категорій осіб, фінансуються за окремими програмами за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, цільових страхових фондів та інших джерел, не заборонених законодавством.

Органи місцевого самоврядування в межах своєї компетенції можуть фінансувати місцеві програми розвитку та підтримки комунальних закладів охорони здоров`я, зокрема щодо оновлення матеріально-технічної бази, капітального ремонту, реконструкції, підвищення оплати праці працівників (програми "місцевих стимулів"), а також місцеві програми надання населенню медичних послуг, місцеві програми громадського здоров`я та інші програми в охороні здоров`я.

Національна служба здоров`я України згідно із цим законом виконує функції єдиного національного замовника медичних послуг та лікарських засобів за програмою медичних гарантій. Служба не є власником закладів охорони здоров`я та не здійснює управління ними.

Відповідно до Положення "Про національну службу здоров`я", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 № 1101, Національна служба здоров`я України (НСЗУ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони здоров`я, який реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення.

З аналізу цих нормативних актів вбачається, що Національна служба здоров`я України лише реалізує програму медичних гарантій.

За таких обставин, Національна служба здоров`я України не є суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а тому у прокурора відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» відсутній обов`язок повідомляти такий орган про необхідність звернення до суду в інтересах держави.

Суд звертає увагу на те, що заклад охорони здоров`я не є суб`єктом владних повноважень та не наділений повноваженнями представляти інтереси держави, що вбачається зі Статуту КНП «Канівська багатопрофільна лікарня» Канівської міської ради. Натомість, органом місцевого самоврядування, зокрема Канівською міською радою Черкаської області як складової частини державної політики охорони здоров`я в Україні здійснюється політика охорони здоров`я населення, яке проживає на відповідній території. У зв`язку з цим Канівська міська рада Черкаської області є належним позивачем щодо захисту інтересів держави з охорони здоров`я та порядку надходження, акумулювання та використання коштів бюджету в цій сфері.

Оскільки витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення здійснені закладом охорони здоров`я за рахунок місцевого та державного бюджету, вони підлягають стягненню з винної особи на рахунок відповідного бюджету в сумі, яка була витрачена для цих цілей.

За таких обставин прокурор звернувся до суду про стягнення витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, в тому числі здійснених за рахунок коштів місцевого та державного бюджету в межах повноважень, передбачених ст. 23 ч. 3 абз. ЗУ "Про прокуратуру".

Інші доводи сторін, висновків суду не спростовують.

Витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення підлягають до стягнення на користь держави до відповідного бюджету, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Розподіл судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Оскільки при поданні позову судовий збір не сплачений, а тому його необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст. 1206 ЦК України, постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 року "Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", ст.ст. 2, 10, 12, 13, 81, 82, 89, 206, 141, 263 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву заступника керівника Смілянської окружної прокуратури подану в інтересах держави в особі Канівської міської ради Черкаської області до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Комунальне некомерційне підприємство «Канівська багатопрофільна лікарня» Канівської міської ради Черкаської області, про відшкодування витрат на лікування потерпілого від злочину задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , 4299,10 грн. витрат, понесених КНП «Канівська багатопрофільна лікарня» на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_6 , перерахувавши їх в сумі 454,90 грн. на розрахунковий рахунок місцевого бюджету: UA0023717, код надходжень 24060300, ГУК у Черкаській обл./тг м. Канів/24060300, , Казначейство України та в сумі 3844,20 грн. на рахунок державного бюджету UA0023717, код надходжень 24060300, ГУК у Черкаській обл./тг м. Канів/24060300, , Казначейство України.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь держави судовий збір в сумі 2481,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга подається до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 08.12.2022.

Головуючий Л . О . Колісник