Справа № 344/8759/21
Провадження № 22-ц/4808/1257/22
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

з участю секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Івано-Франківського міського суду від 10 серпня 2022 року, у складі судді Татарінової О.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, Головного управління Державної канзачейської служби України в Івано-Франківській області про стягнення коштів отриманих без достатньої правової підстави,

в с т а н о в и в:

02 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про стягнення коштів отриманих без достатньої правової підстави.

Позов мотивовано тим, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області від 14.09.2011 року відкрито виконавче провадження ВП №28672275 з виконання виконавчого листа №0907/2-583/2011 виданого 08.08.2011 року Івано-Франківським міським судом.

30.05.2012 року головним державним виконавцем винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 400065,46 грн.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області від 12.09.2013 року виконавчий документ - виконавчий лист №0907/2-583/2011 повернуто стягувачу за його заявою та припинено виконавче провадження ВП №28672275.

25.12.2013 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області відкрито виконавче провадження ВП 41352175 по виконанню постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 400065,46 грн.

13.01.2020 року у зв`язку з ліквідацією відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області дане виконавче провадження передано правонаступнику - відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

29.09.2020 року ОСОБА_1 сплатив виконавчий збір у розмірі 400065,46 грн, а тому постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень від 02.10.2020 року ВП № 41352175 закінчено виконавче провадження з примусового виконання постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 400065,46 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.12.2020 року визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Пищ М.С. ВП №28672275 від 30.05.2012 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 400065,46 грн та постанову ВП №41352175 від 25.12.2013 про відкриття виконавчого провадження по виконанню постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 400065,46 грн.

22.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про повернення сплаченого виконавчого збору в розмірі 400065,46 грн, однак сплачені кошти не повернуті.

Позивач, посилаючись на безпідставне стягнення з нього виконавчого збору, відповідно до положень ст. 1212 ЦК України, просив стягнути з Державного бюджету України на його користь сплачений ним виконавчий збір в сумі 400065,46 грн.

Враховуючи суму неповернутого виконавчого збору у розмірі 400065,46 грн, позивач відповідно до частини другої статті 625 ЦК України також просив стягнути 3 % річних у розмірі 3 386,86 грн та інфляційні нарахування від простроченої суми у розмірі 9 649,18 грн.

23.02.2022 року представник позивача подав до суду заяву про зміну підстав позову, у якій зазначив, що постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 21.10.2021 року ухвалено нове рішення яким позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 21.09.2007 року №40/22/340 станом на 20 вересня 2010 року в розмірі 137236 доларів США за період з 21.09.2007 року по 19.09.2010 року, пеню за тілом кредиту у розмірі 299,58 грн та 2882,47 пені по відсотках за період з 01.12.2008 року по 01.12.2009 року.

Відмовлено у стягненні солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 8 361,59 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом від 21 вересня 2007 року №40/22/340 за період з 21 вересня 2007 року по 20 вересня 2020 року та 2 836 272 грн. штрафу за кредитним договором від 21 вересня 2007 року №40/22/340 за період з 21 вересня 2007 року по 19 вересня 2010 року за безпідставністю.

Отже, скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ є самостійною підставою для закінчення виконавчого провадження. У відповідності до ч.7 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 10 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 400 065 грн, 46 коп.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 4000,46 грн.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 18.10.2022 року заяву Державного казначейської служби України про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 10 серпня 2022 року у даній справі залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вважає помилковим рішення суду першої інстанції про стягнення коштів з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

Вказує, що Державна казначейська служба України є окремою юридичною особою та самостійно несе відповідальність за власні дії. Будь-яких протиправних дій відносно позивача вона не здійснювала, права та охоронювані законом інтереси останнього не порушувала, що підтверджується тим, що позивач не вказує на Державну казначейську службу України як на порушника своїх прав.

Зауважує, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено покладання відповідальності на Державну казначейську службу України за дії інших органів.

Зазначив, що сума виконавчого збору перерахована на рахунки Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції, що підтверджується доданими до матеріалів справи квитанціями, а саме даний рахунок № НОМЕР_1 який є небюджетним рахунком.

Судом першої інстанції помилково вирішено, що вищевказані кошти повинні стягуватись з Державного бюджету України. Вважає, що дане рішення фактично перекладає відповідальність з органів ДВС на Державний бюджет. Виконання таких судових рішень повинно здійснюватись шляхом стягнення коштів не з Державного бюджету України, а з конкретних рахунків для зарахування виконавчого збору, які відкриті на ім`я органів виконавчої служби і боржником мають бути визначені органи виконавчої служби.

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу сторони не скористалися.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Представник позивача ОСОБА_5 та представник Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Пищ М.С. вимоги скарги заперечили, просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.05.2012 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Пищ М.С. винесено постанову у ВП №28672275 від 30.05.2012 р. про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 400 065,46 гривень.

25.12.2013 року головним державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП 41352175 з виконання постанови №28672275 виданої 30.05.2012 року відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Івано-Франківській області про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 400 065,46 грн.

Згідно квитанцій №7238 від 29.09.2020 року та №29-0342868/С від 29.09.2020 року ОСОБА_1 сплатив виконавчий збір ВП №41352175 відповідно в розмірі 397 065,46 грн та 3 000,00 грн.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Пищ М.С. від 02.10.2020 року виконавче провадження № 41352175 з примусового виконання Постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 400065,46 грн закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно платіжного доручення №4210 від 02.10.2020 року виконавчий збір у розмірі 400 065,46 грн. перераховано в дохід держави.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.12.2020 року у справі №300/1617/20 задоволено позов ОСОБА_1 , визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Пищ М.С. ВП №28672275 від 30.05.2012 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 400 065,46 грн; визнано протиправною та скасовано також постанову головного державного виконавця про відкриття виконавчого провадження по виконанню постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 400 065,46 грн.

22.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про повернення сплаченого виконавчого збору в розмірі 400 065,46 гривень та сплачених витрат виконавчого провадження.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 21.10.2021 року у справі №0907/2-583/2011 скасовано заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 21 січня 2011 року та ухвалено нове рішення яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 21 вересня 2007 року №40/22/340 станом на 20 вересня 2010 року в розмірі 137236 доларів США, пеню за тілом кредиту у розмірі 299,58 грн. та 2882,47 грн. пені по відсотках.

Відмовлено у стягненні солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 8361,59 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом та 2 836 272 грн штрафу за кредитним договором за безпідставністю.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов?язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов?язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов?язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Встановлено, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.12.2020 року у справі №300/1617/20 визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Пищ М.С. ВП №28672275 від 30.05.2012 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 400 065,46 грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив що зазначене свідчить про безпідставне стягнення відділом примусового виконання виконавчого збору в сумі 400065,46 грн, у зв`язку з чим підлягають до застосування положення статті 1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Ураховуючи те, що набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, то суд дійшов правильного висновку про те, що помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що суд дійшов помилкового висновку про стягнення коштів з Державного бюджету України, оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачено покладання відповідальності на Державну казначейську службу України за дії інших органів.

Відповідно до ч.2 ст. 45 Бюджетного кодексу України Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787.

Цей Порядок визначає процедури: повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі); перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок.

Дія цього Порядку не поширюється на операції з бюджетного відшкодування податку на додану вартість та безспірного списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до пункту 5 Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Заява про повернення коштів з бюджету складається та подається платником до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з платежу, який підлягає поверненню (крім повернення судового збору, за виключенням помилково зарахованого), із обов`язковим зазначенням відповідної інформації.

Таким чином, територіальний орган Державної казначейської служби України є органом, який здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету, за поданням органу стягнення,

Оскільки орган стягнення в установлений законом строк не надає відповідний висновок органу державного казначейства, платник вправі скористатись своїм правом на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів (повернення надміру сплаченої суми) з державного бюджету.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов?язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов?язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

У даній справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами є Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції та Казначейська служба яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету) .

Така правова позиція висловлена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 року у справі №910/23967/16.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що 22.04.2021 року ОСОБА_1 звертався з заявою до начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про повернення сплаченого виконавчого збору в розмірі 400065,46 грн, однак зазначені кошти не повернуті.

А тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача суми виконавчого збору в розмірі 400 065,46 грн та понесених заявником витрат по оплаті судового збору у розмірі 4000,65 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 10 серпня 2022 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2022 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський