Справа № 953/9975/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2022 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої судді - Лисиченко С.М.,
за участю секретаря судового засідання Кот Я.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості за кредитним договором, -
До Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі- позивач, Банк) до ОСОБА_1 ( далі відповідачка), ОСОБА_2 (далі відповідач), у якому просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь 3% річних від простроченої суми заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг HAH2GA00000049 від 03.10.2008 у розмірі 2041,64 доларів США.
В обґрунтування позовних зазначив, що 03.10.2008 між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний Договір HAH2GA00000049 (далі Кредитний договір), відповідно до умов якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 20 983,04 доларів США на термін до 03.10.2012, а остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених Кредитним договором. Відповідно до умов Кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, ОСОБА_1 повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з Кредитним договором.
Ухвало Київського районного суду м.Харкова від 31.05.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У зв`язку з неявкою відповідачів та представника позивача розгляд справи неодноразово відкладався.
Крім того, розгляд справи відкладався у зв`язку з витребуванням у позивача доказів за клопотанням представника відповідачки та надання останньою доказів в обґрунтування заперечень проти позову.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заяв, клопотань до суду не подавав. Правом на подачу відзиву не скористався.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час, день та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. До суду відповідачка подала заяву про розгляд справи без її участі зі змісту якої вбачається, що її представником надано суду докази звернення позивача до інших судів про стягнення заборгованості за спірним Кредитним договором, а також докази реєстрації позивача за собою права власності на квартиру, яка була передана в іпотеку в забезпечення Кредитного договору, що свідчить про реалізацію позивачем свого права щодо погашення заборгованості за Кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Відповідачка вважає, що позивач повторно звернувся до суду з аналогічними позовними вимогами та з тих саме підстав, які були розглянуті та задоволені раніше рішенням суду, яке набрало законної сили. З огляду на зазначене, прохає суд відмови позивачу у задоволені позову. Крім того, відповідачка подала до суду заяву про застосування строку позовної давності до даних позовних вимог.
Враховуючи те, що неявка в судове засідання учасників справи, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в справі доказів.
Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно частини 2 статті 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до п. 2.2., 3.1, 3.2., 3.4., 7.1. Кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язалася сплачувати відсотки в розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, нарахування відсотків здійснюється в останню дату сплати відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кредитом за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом - 360 днів у році.
Відповідно до умов Кредитного договору, а саме п. 8.1, кредитні кошти позичальник зобов`язався сплачувати щомісячними платежами до 13.11.2009 в сумі 648,93дол. США, після 13.11.2009р. в сумі 603,69 дол. США, з кінцевим терміном повернення 03.10.2014.
Згідно п.п. 5.1., 5.3 та 8.4 Кредитного договору при порушенні грошових зобов`язань позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, та штраф в розмірі 250 грн. та 5 % від суми позову.
З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором №НАН2СА00000049, між банком та ОСОБА_4 03.10.2008 був укладений договір іпотеки № НАН2СА00000049, предметом якого є нерухоме майно, а саме: 3-кімнатна квартира загальною площею 64.90 кв.м., житловою площею 43,80 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та яка належить ОСОБА_4 на праві власності.
Відповідно до п.п. 2.З.З., 2.3.7. Кредитного договору Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань за кредитним договором, в тому числі при порушенні позичальником іпотекодавцем зобов`язань щодо сплати щомісячних платежів за кредитом.
Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 07.02.2013 у справі № 2018/17678/2012, що набрало законної сили, звернуто стягнення заборгованість за договором кредиту №НАН2СА00000049 від 03.10.2008 в сумі 349 157 грн.34 коп. на предмет іпотеки-квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_4 на праві власності, шляхом продажу предмета іпотеки банком від свого імені на підставі іпотечного договору з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, з наданням ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» отримати витяг з Державного реєстру прав власності, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або роганізаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно- правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеку.

В межах розгляду вказаної вище цивільної справи №2018/17678/2012 судом встановлено, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору № НАН2СА00000049 від 03.10.2008 щодо повернення кредиту та відсотків, у ПАТ КБ « ПриватБанк» виникло право, передбачене частиною 2 статті 1050 ЦК України, на дострокове стягнення усієї заборгованості до закінчення терміну погашення кредиту в сумі 43 754,05 доларів США, що за курсом 7.98 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.04.2012 складає 349 157,34 грн. та звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки - квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_4 на праві власності.

Крім того, рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 15.02.2013, ухвалене при заочному розгляді цивільної справи №2011/20936/12, що набрало законної сили, з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №HAН2GА00000049 від 03.10.2008 у розмірі 51 934,09 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.11.2012 складає 414953 грн. 39 коп.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агенство "ВЕРУС" в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агенство "ВЕРУС" у Дзержинському районі м. Харкова та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № HAН2GА00000049 від 03.10.2008 у розмірі 200 гривень 00 копійок.

В межах розгляду вказаної вище цивільної справи №2011/20936/12 судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору №HAН2GА00000049 від 03.10.2008 ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 20983,04 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.10.2012. Взяті на себе зобов`язання по кредитному договору № HAН2GА00000049 від 03.10.2008 ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_5 .В кредитні кошти.

Зобов`язання позичальника за кредитним договором забезпечено порукою, а саме Договором поруки від 01.09.2010, укладеним з поручителем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС», в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Дзержинському районі міста Харкова» на виконання обов`язків за кредитним договором №HAН2GА00000049 від 03.10.2008 у розмірі 200 грн.

Згідно п.п.2, 4 Договору поруки від 01.09.2010 укладеним з Поручителем Товариством з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агенство "Верус", в особі філії "Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агенство "ВЕРУС" у Дзержинському районі міста Харкова" у випадку невиконання боржником зобов`язань за Кредитним договором, Поручитель та Боржник відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. Розмір відповідальності Поручителя перед кредитором обмежується сумою зазначеною в Додатку №1 до цього Договору, а саме у розмірі 200 грн.

Відповідно до договору поруки, укладеним з ОСОБА_2 поручитель відповідає перед кредитром як солідарний боржник в тому ж розмірі, що позичальник.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором №HAН2GА00000049 від 03.10.2008 станом на 22.11.2012 заборгованість становила 51 959,12 доларів США, яка складається з наступного:22 197,56 доларів США заборгованість за кредитом; 8057,89 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 2932,88 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 16266,75 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина); 2472,75 доларів США - штраф (процентна складова).

Відповідно до частини 4 статті 80 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, про те можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені ( частина 5 статті 80 ЦПК України).

Відповідно даних, які містяться в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.12.2022 №318502419 вбачається, що:

-з 19.09.2008 право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_4 . Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину р.№ 4-1137,09.09.2008, 8-а ХДНК;

- 03.10.2008 квартира АДРЕСА_2 обтяжена іпотекою на підставі договору іпотеки, реєстраційний номер обтяження 8022455. Іпотекодержатель: ЗАТ КБ «ПриватБанк». Іпотекодавець: ОСОБА_4 . Розмір основного зобов`язання: 22515,20 доларів США, строк виконання: 03.10.2012.

Запис про іпотеку в Державному реєстрі іпотек погашено 24.05.2016 на підставі ПРИПИНЕНО відповідно до положень листа-повідомлення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» за довіреністю Деревянкіної Н.О за вихідним номером 1705 від 26.04.2016 та на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в місті Дніпропетровську 26.04.2016 між ПАТ КБ «ПриватБанк» в ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С. за реєстром №1244;

- з 26.04.2016 право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ТОВ « ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ». Підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, укладений 26.04.2016 між ПАТ КБ «ПриватБанк» в ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С., за реєстром №1244;

-з 25.07.2016 право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк». Підстава для державної реєстрації:договір іпотеки від 23.05.2016, номер запису про іпотеку:14625491,іпотеко держатель: ПАТ КБ « ПриватБанк», іпотекодавець: ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЙЛЛІНГ».

Відповідно до розрахунку заборгованості, який наданий суду позивачем, за кредитним договором №HAН2GА00000049 від 03.10.2008 станом на 16.04.2021 мається прострочена заборгованість у розмірі 8954,98 доларів США на яку, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, нараховано 3% річних у розмірі 2041,64 грн.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог статей 610, 554 Цивільного кодексу України боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 року по справі №522/1528/15-ц викладена позиція про те, що рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Згідно із частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Таким чином, при ухваленні рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, судами повинні враховувати факт наявності судових рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та факт реалізації такого предмету іпотеки.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 17.02.2021 у справі № 0417/11962/2012.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2 статті 77 ЦПК України.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як вбачається з положень частини 1статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підставою позову позивач зазначає, що прострочена сума заборгованості за Кредитним договором становить 8954,98 доларів США. Оскільки було стягнуто заборгованість за Кредитним договором за період з дати кредитного договору по дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Дзержинського районного суду м.Харкова від 15.02.2013, тобто за період з 03.10.2008 по 22.11.2012, то за період після подання позовної заяви від 07.12.2012, з 08.12.2012 по 16.04.2021 з відповідачки, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, підлягає стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 2041.64 доларів США, що за курсом 27.95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.04.2021 складає 57063,84 грн.

Разом з цим, в межах розгляду даної цивільної справи встановлено, оскільки не спростовано позивачем, що ПАТ АТ «ПриватБанк», як позикодавець за Кредитним договором, скористався наданим йому правом, передбаченим частиною 2 статті 1050 ЦК України, стягнув з відповідачки достроково всю суму заборгованості за Кредитним договором у розмірі 349157 грн.34 коп. та рішенням Київського районного суду м.Харкова від 07.02.2013 у справі №2018/17678/2012, що набрало законної сили, звернуто стягнення заборгованість за договором кредиту №НАН2СА00000049 від 03.10.2008 в сумі 349157 грн.34 коп. на предмет іпотеки-квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_4 на праві власності, шляхом продажу предмета іпотеки банком від свого імені на підставі іпотечного договору з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, з наданням ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» отримати витяг з Державного реєстру прав власності, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або роганізаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно- правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеку.

Вказане рішення суду від 07.02.2013 було виконано 26.04.2016 шляхом укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЙЛІНГ» договору купівлі-продажу предмета іпотеки. У зв`язку з чим запис про іпотеку в Державному реєстрі іпотек припинено 24.05.2016.

Доказів, задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження позивачем суду не надано.

Представник позивача неодноразово, відповідно до пункту 5 частини 2 статті 223 ЦПК України, викликався судом для дачі особистих пояснень стосовно здійснення нарахувань сум 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 2041.64 доларів США. Разом з цим, представник позивача у судові засідання не з`являвся.

При цьому суд зазначає, що кожна сторона у справі несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 12 ЦПК України).

Таким чином, з ухваленням 15.02.2013 Дзержинським районним судом м.Харкова рішення про стягнення заборгованості за Кредитним договором зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 26.04.2016 ( дата виконання рішення Київського районного суду м.Харкова від 07.02.2013 про звернення стягнення заборгованість за договором кредиту №НАН2СА00000049 від 03.10.2008 в сумі 349157 грн.34 коп. на предмет іпотеки). Відтак позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення до 26.04.2016.

Разом з тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було попущено з поважних причин (п.п.6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 по справі №911/3681/17).

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", та від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Як вище зазначалося, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому 26.04.2016 ( дата виконання рішення Київського районного суду м.Харкова від 07.02.2013 про звернення стягнення заборгованість за договором кредиту №НАН2СА00000049 від 03.10.2008 в сумі 349157 грн.34 коп. на предмет іпотеки шляхом його продажу) і є датою, коли зобов`язання відповідачів перед банком за Кредитним договором припинилося.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням 3 % річних за увесь час прострочення.

Таким чином, право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц.

Позивач з позовом про стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості за Кредитним договором звернувся до суду поштовим зв`язком 17.05.2021, який був отриманий судом 27.05.2021,тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

З огляду на зазначене а також те, що позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень статті 141 КПК України.

Керуючись статтями 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 268, 272, 273-276, 280-284 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості за кредитним договором.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості щодо учасників справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» , юридична адреса: 01001, м.Київ, вул. Грушевського,1Д, адреса для листування: 49094 м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , МФО 305299, рах. № НОМЕР_1 ;

відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 26.12.2022

Суддя С.М. Лисиченко