Номер справи 237/2893/22
Номер провадження 2/237/933/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06.12.22 м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Ліпчанського С.М.,

за участю секретаря судового засідання Бахтіяровій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Мар`їнської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області із позовною заявою про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з18.11.2005 року ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Сторони є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (підтверджено: копією свідоцтва про народження серійний номер НОМЕР_1 , видане 21.09.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області). Подружнє життя між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не склалося, сторони мали різні погляди на обов`язки подружжя у сім`ї, організацію побуту та дозвілля. В 2017 року спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 припинено. Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 28.03.2018 року по справі № 237/842/18 шлюб між ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_3 розірвано.Спір про місце проживання неповнолітнього сина між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не виникав. ОСОБА_7 , 2010 року народження після розлучення батьків проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 .

З 13.07.2017 року ОСОБА_1 перебуває на обліку внутрішньо переміщеної особи, перемістилася з окупованої території м. Донецька, де проводилася активна фаза антитерористичної операції, велися бойові дії; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 (підтверджено: довідкою № 144300638, виданою 13.07.2017 року УСЗН Мар`їнської райдержадміністрації Донецької області). Разом з ОСОБА_8 на облік внутрішньо переміщеної особи поставлено неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (підтверджено довідкою № , виданою 13.07.2017 року УСЗН Мар`їнської райдержадміністрації). Після припинення сімейного життя жодні відносно між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не підтримуються.

Останнім відомим місцем проживання ОСОБА_5 є адреса: АДРЕСА_2 . Точна адреса місця теперішнього проживання відповідача - ОСОБА_1 не відома.

ОСОБА_1 прикладає зусилля для існування всіх необхідних чинників, що сприяють розвитку неповнолітнього сина ОСОБА_3 , 2010 року народження; позивач повністю забезпечує фізичний і духовний розвиток сина, створює стабільні та гармонійні умови для життя дитини.

07.07.2020 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) укладено шлюб з ОСОБА_9 (підтверджено: копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 , видане 07.07.2020 року Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Харків).

За час сумісного проживання однією родиною між ОСОБА_9 та неповнолітнім ОСОБА_10 , 2010 року народження склалися гарні стосунки, чоловік позивача приймає активну участь в житті та розвитку дитини, займається вихованням хлопчика, матеріально його утримую. В свою чергу, ОСОБА_11 висловлює повагу до ОСОБА_9 та сприймає його як батька.

Відповідач ОСОБА_5 повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не організовує своє життя таким чином, щоб для планового та гармонійного розвитку неповнолітньої дитини мали місце всі необхідні для цього чинники; жодного піклування про сина не проявляє, матеріально не забезпечує, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, жодної участі у формування особистості дитини не приймає. Вказане свідчить про ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.

Позивач у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позбавити відповідача батьківських прав з підстав, що наведені у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомив.

Представник Служба у справах дітей Мар`їнської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомив.

Станом на 06.12.2022 року відзив на позов від відповідача до Мар`їнського районного суду Донецької області не надійшов, про відкриття та розгляд справи за правилами загального позовного провадження був належним чином повідомлений, заперечень на позов не подав.

У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення.

Відповідно до частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази з точки зору їх допустимості, належності, достовірності, кожен окремо та у сукупності, судом встановлено наступне.

Відповідно до характеристики, складеної 13.10.2022 року Зорянським закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Мар`їнської міської військово-цивільної адміністрації Покровського району Донецької області - ОСОБА_12 , 2010 року народження навчається в цій школі з 1 класу, рівень знань високий, виховується в повній сім`ї, батьки приділяють достатню увагу вихованню сина; врівноважений і дисциплінований, тактичний у спілкуванні з дорослими, допомагає однокласникам; має артистичні здібності, активний учасник художньої самодіяльності, приймав участь у шкільних та всеукраїнських предметних олімпіадах; до доручень ставиться з відповідальністю, поведінка зразкова.

З довідки Комунального некомерційного підприємства «Мар`їнський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 01.11.2022 року вбачається, що неповнолітній ОСОБА_12 , 2010 року народження отримує медичну допомогу в КНП «Мар`їнський ЦПМСД» на підставі декларації, укладеної з лікарем-педіатром законним представником дитини - матір`ю ОСОБА_1 ; на Д-обліку з приводу хронічних захворювань в ОСОБА_13 не перебуває, здоровий; дитину на прийом до лікаря, при необхідності, приводить матір ОСОБА_1 та отримує консультативну допомогу у вирішенні питань щодо здоров`я сина; батько ОСОБА_3 не цікавиться станом здоров`я сина, жодних запитів до медичного закладу на отримання інформації про медичне обслуговування дитини ОСОБА_3 не надсилав, не звертався (особисто / в телефонному режимі) до лікаря-педіатра, яким забезпечується надання дитині первинної медичної допомоги.

З метою демонстрації умов проживання неповнолітнього ОСОБА_5 , 2010 року народження до позову долучається фотознімки житлових кімнат будинку АДРЕСА_1 , який забезпечений усіма комунальними зручностями, санітарно-гігієнічні умови в ньому відповідають нормам, зроблено якісний сучасний ремонт, мається необхідна побутова техніка, а найголовніше для неповнолітньої дитини відведено окрему кімнату, в якій в наявності спальне місце, зона для навчання, шафа для одягу, письмових стіл, шафа для шкільного приладдя (підручників, зошитів, канцелярії того).

Як вже було вище зазначено, ОСОБА_1 створює необхідні умови для повноцінного розвитку неповнолітнього сина. ОСОБА_1 має прекрасні риси характеру гарної матері, завжди проявляє до сина розуміння, чуйність, турботу та підтримку; позивач досить матеріально забезпечена, утримує сина без жодної грошової допомоги зі сторони ОСОБА_3 , в примусовому порядку аліменти з останнього не стягнуто; за місцем проживання позивач зарекомендувала себе з позитивної сторони.

ОСОБА_3 , будучи біологічним батьком неповнолітнього ОСОБА_5 , 2010 року народження за період проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 - сина жодного разу не відвідував. Перешкод у спілкуванні, зустрічах відповідача з дитиною - позивач ОСОБА_1 ніколи не чинила.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» це має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення від виконання батьківських обов`язків - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Тривалий час ОСОБА_3 не приділяє належну увагу вихованню неповнолітнього сина, не турбується за стан його здоров`я та розвиток, не цікавиться успіхами в навчанні, матеріально дитину не утримує. При цьому, відповідач свідомо ухиляється від виховання своїх батьківських обов`язків, а саме - самоусунувся від виховання сина, піклування про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створення належних умов для розвитку природних здібностей та готування хлопчика до самостійного життя.

В контексті вказаного, сторона позивача звертає увагу суду, що будь-які об`єктивні причини ухилення відповідача ОСОБА_3 від виконання обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини відсутні.

Відповідач, маючи реальну можливість виконувати покладені на нього законом батьківські обов`язки щодо виховання дитини, зайняття підготовкою до самостійного життя тривалий час, усвідомлюючи значення своїх дій, нехтує своїми батьківськими обов`язками.

Кожна дитина відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами 8, 9 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя, зобов`язані поважати дітей. Передача дітей на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ч. 4 статті 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці.

У відповідності до пункту 2 частини 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

За змістом статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має особа, в сім`ї якої проживає дитина.

Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини.

Згідно пункту 15 цієї постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

У відповідності з ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989р. (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. No789-ХІІ) та ч.ч.7 та 8 ст. 7 СК України, усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин має здійснюватися з урахуванням інтересів дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції «Про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Оцінюючи встановлені судом обставини, суд зазначає, що відповідачем не подано суду доказів на підтвердження того факту, що відповідач здійснював належним чином свої батьківські обов`язки, турбувався про фізичний та духовний розвиток дитини.

Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає встановленим факт ухиляння відповідачем від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а відтак, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, батько, мати позбавлені батьківських прав, маю право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. У такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч. 4 ст. 169 Сімейного кодексу України).

На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 150, 155, 180-183, 243-244 СК України, ст.ст. 55, 58, 60, 63, 64 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Мар`їнської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С.М. Ліпчанський