Справа № 350/291/22
Номер провадження 2/350/229/2022
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 травня 2022 року селище Рожнятів
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
складі головуючого судді Пулика М.В.,
секретаря судового засідання Юречко Т.Б.,
адвокатів Калинія Ю.М., Гутник П.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,-
У позовній заяві позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати спільною сумісною власністю подружжя домоволодіння та земельну ділянку по АДРЕСА_1 , а також домоволодіння та земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Визнати за ними в рівних частках по 1/2 частині право власності на дані житлові будинки та земельні ділянки.
В обґрунтування позовних вимог позивач зіслався на те, що вони з відповідачкою перебувають в шлюбі, однак на даний час Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області відкрито провадження у справі про розірвання шлюбу.
За час перебування в шлюбі вони з відповідачкою придбали будинковолодіння та земельну ділянку по АДРЕСА_1 , а також будинковолодіння та земельну ділянку по АДРЕСА_1 . На даний час, у процесі розірвання шлюбу, вони не можуть досягнути добровільної згоди щодо розподілу зазначеного нерухомого майна, у зв`язку із чим він змушений звернутися до суду із даним позовом.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю.
Відповідачка у судовому засіданні просила позов задовольнити частково, провести розподіл нерухомого майна таким чином, щоб кожен з них набув право власності на будинок та земельну ділянку єдиним майновим комплексом. Відповідачка просить суд, визнати за нею право власності на будинковолодіння та земельну ділянку по АДРЕСА_1 , оскільки вона проживає за вказаною адресою, а позивач проживає в іншому будинку, який знаходиться по АДРЕСА_2 .
Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав.
Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ст.5 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що за час спільного проживання в шлюбі, сторони придбали будинковолодіння та земельну ділянку по АДРЕСА_1 , а також будинковолодіння та земельну ділянку по АДРЕСА_2 (а.с.6-10).
Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
За положеннями ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.
Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до вимог ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Зі змісту п.п. 23, 24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу.
При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.
За правилами ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Оскільки, спірні будинковолодіння та земельна ділянка по АДРЕСА_1 , а також будинковолодіння та земельна ділянка по АДРЕСА_2 , були придбані за час перебування сторін у шлюбі, що не заперечується відповідачкою, а отже є спільною сумісною власністю подружжя, тому вимога позивача про визнання за ними право власності по 1/2 частині вказаного нерухомого майна є підставною та підлягає до задоволення.
При цьому, посилання відповідачки на необхідність розподілу спільної власності шляхом виділення їй будинковолодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , судом не приймались, оскільки така вимога може бути предметом розгляду позову про реальний розподіл майна подружжя.
Керуючись ст.ст.12, 13, 18, 81, 247, 263-265 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна задовольнити.
Визнати спільною власністю подружжя домоволодіння та земельну ділянку по АДРЕСА_1 .
Визнати спільною сумісною власністю подружжя домоволодіння та земельну ділянку по АДРЕСА_2 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 1/2 частину домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1 та на Ѕ домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_2 .
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на 1/2 частину домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1 та на Ѕ домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_2 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Суддя: