Справа № 369/3645/21
Провадження № 2/369/1026/22
25.10.2022 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді: Ковальчук Л.М.,
за участю секретаря: Цукаревої К.А.,
розглянувши у приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,-
18.03.2021 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився спільний син - ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася друга спільна дитина - ОСОБА_4 . Офіційної реєстрації шлюбу між позивачем та відповідачем не було, фактично шлюбні відноси припинено з березня 2017 року. Позивачка зазначила, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, а на час його спілкування з дітьми до 05.09.2018 року мало місце жорстоке поводження з ними. 30.10.2018 року Печерським районним судом м. Києва винесено рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей.
Позивачка просила позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.03.2021 року позов залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.
30.04.2021 року позивачем надана заява про усунення недоліків.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.05.2021 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.
15.06.2021 року позивачем надана заява про залучення до справи третьої особи, а саме Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію.
Протокольною ухвалою суду від 15.06.2021 року до справи залучено третю особу, а саме Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію.
Ухвалою суду від 23.09.2021 року витребувано від Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав відповідача.
Ухвалою суду від 13.07.2022 року підготовче засідання закрито, справу призначено до судного розгляду.
В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надходило.
Третя особа Печерська районна в місті Києві державна адміністрація в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином.
Третя особа Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином, надали висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Суд дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження живої дитини, штату Джорджія від 06.08.2015 року, виданого Відділом здоров`я та реєстрації цивільного стану громадян Джорджія Сполучених Штатів Америки (свідоцтво з перекладом українською мовою), у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 дитина - ОСОБА_3 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 12.04.2017 року Печерським районним у місті Києві відділом ДРАЦ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що 12 квітня 2017 Печерським районним у місті Києві відділом ДРАЦ Головного територіального управління юстиції у місті Києві складено відповідний актовий запис № 1804. Батьками особи зазначено: батько: громадянин України ОСОБА_2 , мати - громадянка України ОСОБА_1 .
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 13.07.2018 року ЄУН 757/2702/18-ц у ОСОБА_2 тимчасово відібрано малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30.10.2018 року ЄУН 757/25808/18-ц з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30.07.2020 року ЄУН 757/24702/18-ц визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Вищезазначеним рішенням встановлено, що 12 липня 2018 року Дніпровської районної в місті Києві державною адміністрацією оформлено Висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей (протокол засідання Комісії № 9 від 11.07.2018), відповідно до якого орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

05.09.2018 року малолітню дитину - ОСОБА_3 було повернуто до матері. Обоє дітей, щодо яких вирішується спір між батьками, з ОСОБА_1 , перебувають на її повному матеріальному утриманні та довгий час проживали в так-званій «соціальній квартирі» з метою захисту від насильницьких дій з боку ОСОБА_6 .

12 вересня 2018 року між Міжнародним Благодійним Фондом «Українська Фундація Громадського Здоров`я» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг соціальною квартирою для вагітних та матерів з дітьми раннього віку в складних життєвих обставинах (мініцентр матері і дитини), згідно з умовами якого ОСОБА_1 разом з малолітніми дітьми надається тимчасове місце проживання, спостереження за станом здоров`я дитини та матері, надання психологічної допомоги, харчування тощо.

Відповідно до змісту довідки Міжнародного Благодійного Фонду «Українська Фундація Громадського Здоров`я» від 11.10.2019 № 4016 ОСОБА_1 дійсно перебувала в Соціальній квартирі для вагітних дівчат та матерів з дітьми раннього віку у складних життєвих обставинах МБФ «Українська фундація громадського здоров`я» з 07.05.2018 по 02.07.2018 з сином ОСОБА_7 , з 12.09.2018 по 12.12.2018 з двома дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . Предметом звернення ОСОБА_1 до Соціальної квартири було домашнє насильство з боку її цивільного чоловіка гр. ОСОБА_2 .

Згідно з характеристикою, наданою вказаним Благодійним фондом від 11.10.2019 № 4015, за період перебування в Соціальній квартирі для вагітних жінок та матерів з дітьми раннього віку в складних життєвих обставинах, ОСОБА_1 проявила себе вихованою, відповідальною до своїх обов`язків. Як мати, добре піклувалась про своїх дітей, була уважна до їх потреб, приділяла достатньо уваги їх розвитку та здоров`ю. З працівниками та іншими клієнтками Денного центру «Право на здоров`я» та Соціальної квартири була поважна, вміла налагодити стосунки та самостійно вирішити деякі конфліктні питання. В характеристиці відмічено, що приводом вимушеного перебування ОСОБА_1 у соціальній квартирі було домашнє насильство та переслідування, складні стосунки із цивільним чоловіком та погрози з його боку позбавити її можливості бачити дітей. На момент розміщення ОСОБА_1 з молодшим сином, її старший син був викрадений батьком, та клієнтка не мала змоги бачитись з дитиною. Чоловік переслідував ОСОБА_1 та погрожував відібрати у неї і меншого сина. Клієнтка дуже переживала розлучення з дитиною та зміни у її житті. Після того, як жінці вдалось повернути старшого сина, вона ще більше боялась переслідування з боку чоловіка, тому вже з двома дітьми вдруге звернулась до соціальної квартири, аби мати безпечне місце перебування з дітьми. Емоційний стан дитини був тривожний, фіксований на внутрішніх переживаннях. За період корекційної роботи з психологом дитина була контактна, на запитання відповідала по суті, орієнтована в місці, часі та власній особистості. Критика збережена. Рівень інтелектуального розвитку на високому рівні, мислення характеризується гнучкістю та творчим потенціалом. Має широкий світогляд. Достатньо комунікабельна, активна, вміє вести себе у суспільстві. Головний запит у роботі - емоційне потрясіння через розлучення з дитиною та стосунки із цивільним чоловіком. Проведена психологічна робота на зменшення тривоги та активізації внутрішніх ресурсів для подальшого життя.

У зв`язку з різкою зміною місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , значний час перебування дитини з батьком без доступу до матері, ОСОБА_1 було рекомендовано відвідати дитині психолога задля обстеження та убезпечення від будь-яких негативних наслідків у зв`язку з насильницьким відлученням дитини від матері.

26 вересня 2018 року практичним психологом складено висновок про результати психологічного обстеження дитини , відповідно до тексту якого за для зниження підвищеної тривоги та відновлення нормативного психо-емоційного розвитку особистості ОСОБА_3 рекомендується перебування дитини в стабільному та звичному середовищі разом з матір`ю ОСОБА_1

20 лютого 2019 року практичним психологом складено висновок про результати психологічного обстеження ОСОБА_8 , відповідно до тексту якого для подальшого розвитку дитини, в межах вікових норм та з урахуванням вікових особливостей, рекомендується перебування дитини в стабільному та звичному середовищі разом з матір`ю - ОСОБА_1 .

Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, яка ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За ст. 164 СК України мати, батько можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідним харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умови для отримання нею освіти.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В судовому засіданні встановлені факти, що свідчать, що відповідач не приймає участі у вихованні дітей, свої батьківські обов`язки відносно них не виконує, а тому позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його дітей підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, на підставі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. ст. 164, 166, 180-182, 191 Сімейного кодексу України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 141, 280-282, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно його дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Л.М. Ковальчук