Справа № 361/2405/21
Провадження № 2/361/685/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2022 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Радзівіл А.Г.

за участю секретаря Лелеки В.А.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

24 березня 2021 року позивач подала до суду позов до відповідача, в якому просила Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов обґрунтовано тим, що 30.12.2015 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 4369.

Від спільного шлюбу мають доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

23.09.2016 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва шлюб було розірвано.

01.07.2016 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше ніж 30% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.04.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

10.12.2019 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 46 619,65 грн., неустойку (пеню) по сплаті аліментів 14 109,33 грн.

26.11.2019 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області визначено місце проживання дитини разом із матір`ю.

Дитина зареєстрована та постійно проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , повністю знаходиться на її утриманні.

Слід зазначити, що дитина народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 до укладення шлюбу між сторонами і відповідач ОСОБА_3 спочатку не погоджувався записувати себе батьком їх спільної дитини, що підтверджується витягом №0 від 26.05.2015 року.

Позивач з самого народження дитини постійно піклується про неї, може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Позивачу на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини.

Всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею, ОСОБА_2 , самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на її повному утриманні, вона матеріально забезпечує дитину. Для розвитку дитини вона прикладає всі свої зусилля та можливості.

Позивач стверджувала, що відповідач ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною, що в майбутньому може зашкодити розвитку духовних цінностей дитини, засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.

Враховуючи, що не будучи жодним чином позбавленим інформації стосовно місця перебування їх доньки, відповідач не виявляє бажання щодо спілкування з нею, не приймає участі у вихованні дитини, нехтує встановленими чинним законодавством обов`язками щодо забезпечення здобуття дитиною освіти, підготовки її до самостійного життя.

Вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання відповідача виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, що, в свою чергу, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, та фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору.

З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_4 .

До того ж, як стало відомо позивачці, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05.11.2015 року відповідача ОСОБА_3 позбавлено батьківських прав стосовно його дитини від попереднього шлюбу, що додатково демонструє його ставлення до своїх батьківських обов`язків.

06 травня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 21 травня 2021 року.

12 серпня 2021 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, який було продубльовано ще й 19 серпня 2021 року. Згідно висновку, виходячи з наявних матеріалів справи, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при Солом`янській районній в місті Києві державній адміністрації, орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

02 грудня 2022 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду.

16 лютого 2022 року позивач ОСОБА_2 подала до суду письмові пояснення, в яких посилалась на те, що дитина народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 до укладення шлюбу між нею та відповідачем і відповідач ОСОБА_3 спочатку не погоджувався записувати себе батьком їх спільної дитини, що підтверджується витягом № 0 від 26.05.2015 року. За все життя дитини, ОСОБА_3 бачив її декілька раз.

Відповідач ОСОБА_3 ніколи не цікавився донькою, не приймав участі у її вихованні, матеріальному забезпеченні, лікуванні або оздоровленні. Крім бездоказових тверджень ОСОБА_3 на засіданні комісії у справах дітей про те, що йому чинились перешкоди у спілкуванні з дитиною з боку матері дитини ОСОБА_2 , до вищевказаних заперечень не додавались жодні підтвердження того, що батько дитини намагався реалізовувати свої права на спілкування з дитиною та прийняття участі у вихованні, та взагалі житті дитини.

Крім того, навіть після проведення засідання комісії, батько дитини (відповідач по справі) не намагався жодного разу побачитись з дитиною, такі докази відсутні в матеріалах даної цивільної справи.

Останній раз доньку ОСОБА_5 , її батько ОСОБА_3 бачив коли дитині було близько трьох років.

За результатами психологічного обстеження № 120 від 25.05.2021 року встановлено, що своєю родиною ОСОБА_5 вважає мати, тітку ОСОБА_6 та дідуся ОСОБА_7 . Про тата дитина не згадує.

В 2016 році ОСОБА_3 завдав позивачці тілесних ушкоджень на відпочинку з дитиною в Туреччині, кримінальна справа розслідується по сьогоднішній день.

В січні 2017 року ОСОБА_3 знову завдав їй тілесних ушкоджень вже в Києві, що підтверджується висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 63/ж від 13.01.2017 року. Вищевказані побиття позивача з боку відповідача ОСОБА_3 відбувались в присутності їх спільної дитини.

Що стосується матеріального забезпечення дитини зі сторони батька, у зв`язку з його відсутністю, вона була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, після чого батько дитини сплачував їх нерегулярно та мав заборгованість, що підтверджується рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 10.12.2019 року.

За таких обставин позивач вважає, що можливо зробити висновок, що відповідач ОСОБА_3 не виконує своїх батьківських прав щодо доньки ОСОБА_5 та повністю відсутній в житті дитини, тому просила позбавити відповідача батьківських прав.

16 лютого 2022 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення, в яких він повідомляв, що відповідач категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав та просить встановити спосіб його участі у вихованні дитини, оскільки його колишня дружина, мати ОСОБА_5 , усіляко перешкоджає побаченням з дитиною.

Жодна з зазначених підстав у ст. 164 Сімейного кодексу України для позбавлення батьківських прав, не має місце у даній справі. Відповідач люблячий батько, який, хоча й не живе зі своєю дочкою, однак не ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

ОСОБА_3 в повному обсязі платить присуджені судом аліменти, що підтверджується відсутністю інформації про заборгованість по аліментам у Єдиному реєстрі боржників. Більше того, він ще й надає готівкові кошти на утримання своєї дочки, а також покривав значні витрати на утримання ОСОБА_5 , зокрема й на оплату приватного дитячого садка, проте він не займався дріб`язковою підбіркою чеків, а просто давав стільки коштів, скільки було треба.

Також ОСОБА_3 бачиться з дитиною так часто, як це дозволяє її мати - позивач ОСОБА_8 . Однак, з часу ухвалення у 2019 р. за заявою позивачки судового рішення про визначення місця проживання ОСОБА_5 з її матір`ю, позивач ОСОБА_8 усіляко перешкоджає побаченням відповідача з його дочкою. Будь-яка спроба контакту батька з його дочкою завершувалася заявами позивачки, що він або дзвонить невчасно, або заважає її планам, або ж переліком речей, які він повинен зробити, аби заслужити побачення з ОСОБА_5 . А з часу початку в Україні епідемії коронавірусної хвороби (тобто з березня 2020 р.) у ОСОБА_9 з`явився ще один черговий аргумент проти побачень батька з дочкою: оскільки він не проживає з ОСОБА_5 , то їх побачення, буцімто, загрожують здоров`ю дитини. Зловживаючи у такий спосіб епідемічною ситуацією, що склалася в країні, позивач ОСОБА_8 успішно блокувала спілкування між відповідачем та його дочкою, у той же час навіюючи дитині негативні образи батька, який, буцімто, просто не хоче з нею бачитися, покинув, забув і т.д. До речі, у цьому контексті не заслуговують на увагу заяви з навчальних закладів на зразок ?батька не бачили?: вхід батьків до закладів початкової освіти у м. Києві і так давно обмежений (прохід лише до поста охорони - і так в усіх школах було ще задовго до коронавірусу), а з початком епідемії взагалі було заборонено вхід батьків до школи, у тому числі на будь-які свята чи масові заходи.

Підкреслює, що мати ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , діє не в інтересах дитини, а виключно з мотивів особистої неприязні до відповідача. Її мета - викреслити його з життя ОСОБА_5 , аби той не заважав шукати позивачці нового чоловіка і ?нового тата? для дочки, при цьому залишивши за відповідачем утримання дитини.

Окрім того, увесь процес щодо позбавлення батьківських прав позивач затіяла лише з метою шантажу відповідача для збільшення присуджених їй судом аліментів, адже позивач вважає, що він повинен платити аліменти понад 50 тис. грн. на міс., додатково оплачувати двічі на рік відпочинок їй з дитиною виключно за кордоном, при цьому сам не має права поселитися у тому самому готелі, що й позивач з дитиною.

Відповідач повідомив, що сама ОСОБА_2 жодного дня за своє життя ніде не працювала, за всі роки шлюбу перебувала на утриманні свого чоловіка - ОСОБА_3 , і за звичкою і досі веде виключно споживацький (паразитичний) спосіб життя. Підкреслють, що у позовній заяві на фоні тверджень, що позивачка сама утримує дитину, ніде немає ані слова про джерела її доходу, як і про те, що аліменти сплачуються відповідачем у повному обсязі. Просить звернути увагу на факт, поки відповідач дбав про добробут сім`ї, позивач намагається позбавити його батьківських прав під надуманим приводом, сама в 1,5 роки відправила дитину у садок, аби лишень не займатися її вихованням і вільно ходити на манікюр, стверджуючи, що не може впоратися з такою складною справою як догляд за власного дитиною.

Оскільки дівчинка проживає з матір`ю, то в силу віку (лише 7 р.) перебуває під абсолютним впливом і контролем своєї матері, яка і навіює їй, що ?тата немає?, ?тато поганий? і т.д. Сама дитина такого віку не могла б дійти подібних висновків самостійно, адже відповідача і його дочку завжди пов`язували близькі та теплі відносини, навіть після розлучення з позивачкою (допоки позивачка не почала різними способами відмовляти йому в побаченнях з дитиною) він зі своєю дочкою з задоволенням спілкувалися та проводили разом час, про що свідчать фото.

Звертають увагу на те, що позивач ОСОБА_2 відмовилася від проведення психологічного обстеження дитини призначеним психологом, завдання якого було, зокрема, встановити особливості дитячо-батьківських відносин та прихильності дитини до свого батька.

Очевидно, що позивачка ОСОБА_2 просто побоялася, що обстеження незалежного психолога явно підтвердить прихильність дівчинки до свого батька та активні зусилля матері щодо навіювання дитині негативного образу батька, викриваючи факти перешкоджання з боку матері спілкуванню між відповідачем та його дочкою.

Замість обстеження незалежним психологом, позивач ОСОБА_8 звернулася до шкільного психолога, на розгляд якого ставилося лише питання дослідження виховних стратегій самої ОСОБА_9 та оцінка відносин між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а от про відносини між дівчинкою і батьком мова взагалі не йшла, предметом дослідження не була. З висновку шкільного психолога очевидно, що дитина страждає від конфліктів і сперечок, які забезпечує їй саме мати, з якою ОСОБА_5 проживає. Очевидно, що основа таких стресових ситуацій - риторика ОСОБА_9 про те, що відповідач поганий батько, який покинув дитину, а то й узагалі заборона дитині говорити про батька та згадувати його у будь-який спосіб.

Також слід звернути увагу на сумнівні листи-характеристики, надані ОСОБА_10 на розгляд комісії. Так, Лист-характеристика TOB ? Ярина Клуб ? від 07.12.2016 № 7 взагалі не заслуговує на увагу комісії. Очевидно, що цей лист (якщо він взагалі був виданий саме ТОВ ? Ярина Клуб ?, а не надрукований самою позивачкою) написаний під диктовку позивача: звідки б інакше могла у характеристиці на дитину у віці 1,5-2 роки з`явитися фраза ?за весь час перебування в центрі дитина ніколи не згадувала свого батька??! Очевидно, що це ?безцінне? педагогічне спостереження про висловлювання дитини, яка ще не вміє говорити, може свідчити лише про упередженість авторів листа, якщо не про його відверту підробку. Окрім того, сама дата цього листа-характеристики свідчить, що він складений через півроку після того, як ОСОБА_5 припинила відвідувати ТОВ ? Ярина Клуб ?.

Так само не варта уваги довідка від 21.02.2019 № 5, видана приватним закладом ?Навчально-виховний комплекс ?Плекальня?. Наявні в цій довідці відомості про охайне вбрання дитини жодним чином не стосуються питання позбавлення батьківських прав, а от висновок ?батько вихованням дитини не займається? є абсолютно безпідставним та свідчить або про некомпетентність працівників названого підприємства та зловживання своїми посадовими обов`язками, або про підроблення зазначеної довідки. Звідки адміністрація якогось приватного підприємства може взагалі щось знати про участь відповідача у вихованні його дитини. Додатково слід зазначити, що той самий заклад ще 03.05.2018 видав відповідачу довідку № 16, якою засвідчив, що саме ОСОБА_3 сплачував за відвідування його дочкою цього закладу по 9500 грн. щомісячно протягом січня 2017-травня 2018 р., сплативши в цілому 161500 грн.

У цілому слід зазначити, що позовна заява ОСОБА_9 про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав - це відверта маніпуляція, яка зводиться лише до особистого бажання ОСОБА_9 дошкулити відповідачу, ніяк не пов`язаному з захистом інтересів самої дитини. У позові немає жодного конкретного факту, який свідчив би про обставини, що відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав. Проста неприязнь колишньої дружини - не може бути приводом відібрати у дитини батька, а у батька - дитину.

Відповдач та представник відповівдача зазначили, що вважають за недоцільне позбавляти ОСОБА_3 батьківських прав.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити, пояснення надали аналогічні викладеним у позовній заяві.

Предстравник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив відмовити, пояснення надав аналогічно викладеним у письмових поясненнях.

Представник третіх осіб у судове засідання не з`явилась, подала заяву, в якій просила справу розглянути у їх відсутності, висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 до суду надала.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини у справі та виниклі правовідносини, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову із наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.12.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 4369, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 30.12.2015 року (а.с. 6).

Від спільного шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 29.12.2015 року, актовий запис №1315 (а.с. 7).

23.09.2016 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва шлюб було розірвано.

01.07.2016 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше ніж 30% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.04.2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8-9).

10.12.2019 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за період з 07.04.2016 року по 01.08.2018 року заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 46 619,65 грн., неустойку (пеню) по сплаті аліментів 14 109,33 грн. (а.с. 10-11).

26.11.2019 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області визначено місце проживання дитини разом із матір`ю (а.с. 12-14).

ОСОБА_4 зареєстрована та постійно проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №53 від 05.04.2016 року, виданою ТОВ ?Житло Комфорт Сервіс? та довідками про реєстрацію місця проживання особи, виданих 11.03.209 року Управління ЦНАП Солом`янської районної в місті Києві державної адміністарції (а.с. 18, 19, 20).

12 серпня 2021 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації.

У висновку зазначено, що питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заслухано 15.07.2021 на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Солом`янській районній державній адміністрації. За клопотанням представника ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , він взяв участь у засіданні у режимі відеоконференції.

10.06.2021 року під час бесіди співробітників служби з ОСОБА_5 встановлено, що вона з батьком не спілкується, батько їй не телефонує.

ОСОБА_2 житлом забезпечена, тимчасово не працевлаштована, має пасивний дохід.

ОСОБА_3 в своїх поясненнях зазначив, що категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, просить встановити йому спосіб участі у вихованні дитини, оскільки мати дитини перешкоджає його побаченням з дитиною. Також зазначив, що не має заборгованості зі сплати аліментів. ОСОБА_3 сплачував за відвідування донькою приватного закладу ?Навчально-виховного комплексу ?Плекальня? за період з січня 2017 року по травень 2018 року, про що надав копію відповідної довідки. Також на підтвердження побачень з дитиною надав ксерокопії спільних фото.

Згідно висновку, виходячи з наявних матеріалів справи, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при Солом`янській районній в місті Києві державній адміністрації, орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Згідно Положень, зазначених в Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, ч.1 ст. 3 під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ № 866 від 24.09.2008р. в п.8 зазначається, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. На підставі рішення … виконавчого органу міської, районної у місті ради служба у справах дітей разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, представниками закладу охорони здоров`я вживають заходів до відібрання дитини у батьків та тимчасово влаштовують її відповідно до пункту 31 цього Порядку. Якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом п.п. 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст. 17 Закону України 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

11 липня 2017 році Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі М.С. проти України, у якому йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому Європейський Суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною: по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів малолітніх дітей, що мають місце виняткові обставини в розумінні положень Декларації прав дитини, Закону України "Про охорону дитинства", які дають підстави дійти безумовного висновку про доцільність позбавлення батьківських прав і що це буде відповідати саме інтересам дитини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України ?Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини? суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі ?Хант проти України? від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Беручи до уваги те, що відповідач проти позбавлення його батьківських прав заперечував, посилався на те, що позивач перешкоджає його спілкуванню з дитиною, а згідно висновку орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації є недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , окрім того позивачем не надано достатніх та достовіврних доказів, суд приходить до висновку про відмову в задоволення позову про позбавлення батьківських прав відповідача.

Керуючись ст.ст. 76-83, 263-265 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.