Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/2135/22
У Х В А Л А

06.06.2022 м. Полтава

Суддя Київського районного суду м. Полтави Яковенко Н.Л., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (місцезнаходження ДУ «Полтавська установа виконання покарання (№23)», 36014, м. Полтава, вул. Пушкіна, 91) до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України (місцезнаходження 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13), Полтавської обласної прокуратури (місцезнаходження 36000, м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, 7), Полтавського апеляційного суду (місцезнаходження 36000, м. Полтава, вул. Соборності, 18), Державної казначейської служби України (місцезнаходження 04071, м. Київ, вул. Межигірська, 11) про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 31.05.2022 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, Полтавської обласної прокуратури, Полтавського апеляційного суду, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди.

В поданій до суду позовній заяві просить стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 2 827 500 грн.

Відповідно до Конституції України (статті 6, 126, 129) державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Судді при здійсненні правосуддя незалежні й підкоряються лише закону, а вплив на них у будь-який спосіб забороняється. Незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією та законами України.

Гарантії незалежності і недоторканності суддів як носіїв судової влади та самостійності судів як судових органів визначено Конституцією та законами України.

Незалежність судової влади, її рівність із законодавчою та виконавчою владою є невід`ємними ознаками правової держави, в якій кожен має право на судовий захист своїх прав і свобод. Незалежність судів встановлена в Україні як конституційний принцип організації та функціонування судів з метою забезпечення права осіб на такий захист. Недоторканність суддів не є особистим привілеєм, а як один з елементів статусу суддів має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя незалежним, неупередженим і справедливим судом.

Таким чином, реалізація зазначених правових гарантій здійснення правосуддя є необхідною передумовою належного виконання судом своїх конституційних функцій із забезпечення дії принципу верховенства права, захисту прав і свобод людини та громадянина, утвердження і забезпечення яких є головним обов`язком держави (статті 3, 8, 55 Конституції України).

Виходячи з того, що незалежність суддів є основною передумовою їх об`єктивності та неупередженості, суддя при здійсненні правосуддя підкоряється лише закону і нікому не підзвітний.

Звернення у справах інших осіб у всіх випадках, а учасників процесу - поза випадками, передбаченими процесуальним законом, розгляду судами не підлягають.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Оскарження ухвал або інших процесуальних актів суду, якими не завершується провадження у справі (про прийняття заяв і скарг до розгляду, про призначення судових засідань, про виклик осіб, про витребування документів та інших доказів, направлення справ тощо), крім випадків, прямо передбачених процесуальним законом, не допускається.

Прийняття до розгляду будь-якими особами чи органами, крім відповідного апеляційного або касаційного суду, заяв, у яких оскаржуються судові рішення, їх розгляд, витребування від судів інформації про судові справи у зв`язку з такими заявами, направлення заяв судам, вимоги до суддів про встановлення контролю за розглядом справи судом чи суддею є порушенням незалежності та самостійності суду.

Відтак суд (суддя), як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем або іншою особою, яка бере участь у цивільній справі. Винятками є випадки, коли суд (суддя) виступає як будь-яка установа (особа), а не орган (особа), що здійснює правосуддя.

Тому заяви, скарги, спрямовані на це, не підлягають розглядові в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 р. N 8 "Про незалежність судової влади" зазначено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. N 6 "Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів" судам роз`яснено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Зазначені роз`яснення є відтворенням положень норм Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Отже, зазначеними положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

У зв`язку із викладеним, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов`язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Що стосується застосування положення частини шостої статті 1176 ЦК України, яка передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, то застосування цього законодавчого положення можливе у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність, зокрема, суду, які не пов`язані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, яке має на меті прийняття акту органом судової влади.

Тобто це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду.

Таке законодавче врегулювання відповідає вимогам статей 6, 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Полтавського апеляційного суду не можуть розглядатися в порядку цивільного судочинства шляхом подачі окремого позову, у відкритті провадження в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 в частині позовних вимог до Полтавського апеляційного суду слід відмовити.

Позовна заява в частині вимог до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, Полтавської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди відповідає вимогам статей 175-177 ЦПК України.

Підстави, визначені статтями 185-186 ЦПК України, для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі відсутні.

Позовна заява в цій частині позовних вимог підлягає прийняттю до розгляду Київським районним судом м. Полтави з відкриттям провадження в справі.

Справа підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про направлення справи до Верховного Суду для визначення її підсудності, яке порушене в поданій до суду позовній заяві, суд виходить з такого.

Частиною 1 ст. 26 ЦПК України передбачено, що підсудність справи, у якій однією зі сторін є суд або суддя суду, до підсудності якого віднесена ця справа за загальними правилами, визначається ухвалою суду вищої інстанції, постановленою без повідомлення сторін.

Київський районний суд м. Полтави, якому підсудна зазначена справа, не є однією із сторін в даній справі, тому відсутні підстави, визначені ч. 1 ст. 26 ЦПК України, для направлення справи до Верховного Суду.

Керуючись ст. ст. 186, 187 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в справі в порядку цивільного судочинства за позовною заявою до Держави Україна в особі Полтавського апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди.

Відкрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, Полтавської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди.

Справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

Призначити підготовче судове засідання на 9 год 00 хв 20.07.2022.

Відповідач має право протягом п`яти днів з дня вручення зазначеної ухвали подати заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Направити відповідачу копію ухвали про відкриття провадження в справі, копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

Роз`яснити, що відповідач може подати відзив на позов, оформлений з додержанням вимог ст.178 ЦПК України, у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі.

До відзиву додаються докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі не додані позивачем, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказу іншим учасникам справи.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішуватиме справу за наявними матеріалами.

Відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відповідь на відзив та заперечення позивачем можуть бути подані в строк до судового засідання з розгляду справи по суті з дотриманням вимог, передбачених ст. 178 ЦПК України.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається, на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://court.gov.ua/fair/sud1609.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання, може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк апеляційної скарги в частині відмови у відкритті провадження, в решті оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Л.Яковенко