Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.12.2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бедьо В.І.

за участю секретаря судових засідань Пазяк С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого виступає адвокат Гельжинський Роман Любомирович до ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Зейкан Віталій Ласлович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Гельжинський Р.Л. звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.06.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович вчинив виконавчий напис № 217563 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» ( яке є правонаступником ПАТ «Комерційний банк «Надра»), заборгованість за період з 10.02.2019 року по 22.06.2021 рік за кредитним договором № 151/05-2007 від 30.05. 2007 року в загальній сумі 44 401,03 грн., з яких 7717,53 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 36 683,50 грн. - прострочена заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом.

На думку позивача вчинення вказаного виконавчого напису не відповідає вимогам загального та спеціального законодавства, яким регулюється здійснення даної процедури. Зазначає, що в порушення вимог чинного законодавства приватний нотаріус вчинив вказаний виконавчий напис, не перевіривши безспірність заборгованості, дійсний розмір заборгованості. Також сторона позивача зазначає, що здійсненню виконавчого напису не передувало звернення відповідача до позивача з письмовою вимогою про добровільну сплату заборгованості, що відтак позбавило його можливості бути вчасно поінформованим про наявність заборгованості та подати заперечення щодо неї або ж оспорити вимоги кредитора. Позивач також звертає увагу суду на те, що згідно самого Кредитного договору № 151/05 -2007 такий був укладений ще 30.05.2007 року із наданням кредиту на строк до 28.05.2010 року, тоді як виконавчий напис вчинено тільки 23.06.2021 року, тобто зі спливом строку давності.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з вимогою про визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.09.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.09.2022 року вжито у даній справі заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 217563 від 23.06.2021 року, виданого Приватним Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» заборгованості у розмірі 44 451. 03 грн. до вирішення справи по суті.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. Разом з тим подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В.Л. в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, відзиву та письмових пояснень не подали, а тому суд вважає, що справу слід вирішити за їх відсутності за наявними матеріалами.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст.12 ЦПК України та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 30.05.2007 року ОСОБА_1 та ПАТ Комерційний банк «Надра» уклали кредитний договір № 151/05-2007 про передачу позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 8300,00 гривень в порядку і на умовах, визначених цим договором, зі строком дії договору до 28.05.2010 року.

В подальшому ПАТ Комерційний банк «Надра» відступив право вимоги за кредитним договором № 151/05-2007 від 30.05.2007 року Новому кредитору ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» відповідно до Договору № GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги від 05.08.2020 року.

18.12. 2020 року між ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» та ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» було укладено договір № GL48N718070_blank_04 про відстпулення прав вимоги від 18.12. 2020 року, відповідно до умов якого ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло право Нового кредитора за кредитним договором № 151/05-2007 від 30.05.2007 року.

23.06.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович вчинив виконавчий напис № 217563 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» ( яке є правонаступником ПАТ «Комерційний банк «Надра»), заборгованість за період з 10.02.2019 року по 22.06.2021 рік за кредитним договором № 151/05-2007 від 30.05. 2007 року в загальній сумі 44 401,03 грн., з яких 7717,53 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 36 683,50 грн. - прострочена заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом.

На думку позивача вчинення виконавчого напису № 217563 від 23.06.2021 року не відповідає вимогам загального та спеціального законодавства, яким регулюється здійснення даної процедури, що слугувало підставою для його оскарження в судовому порядку.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Законом України «Про нотаріат», а також Законом України «Про захист прав споживачів», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року.

Зі змісту виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус керувався статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів за, якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено наступне: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».

На зазначений пункт посилався нотаріус у виконавчому написі.

Проте, при вчинені виконавчого напису не враховано, що пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року на час їх застосування був визнаний судом незаконним та нечинними, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили.

Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року: «…оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.

В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін.

Велика Палата Верховного Суду Постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду.

Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду.

Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 23.06.2021 року - в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, що не був посвідчений нотаріально.

В матеріалах справи також відсутні відомості щодо укладення між сторонами кредитного договору, який був нотаріально посвідчений.

Відповідно до положень ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Таким чином, законодавець забезпечує право боржника на захист його інтересів шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення.

В Постанові КЦС ВС від 23.01.2018 в справі № 310/9293/15ц зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Вказані вище фактичні обставини підтверджують на думку суду, що у даному випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України).

З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Крім того, судом не встановлено факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу про вказаний виконавчий напис йому стало відомо після ознайомлення з постановою державного виконавця в рамках відкритого виконавчого провадження, що свідчить про те, що вона будь-яких претензій чи заяв, а також вимог про наявність заборгованості та погашення боргу від відповідача чи приватного нотаріуса не отримував. Позивач не був проінформований про існування заборгованості та її розмір, чим був позбавлений права оскаржити вимогу у судовому порядку або надати письмове заперечення відповідачу чи нотаріусу.

Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача.

Виходячи зі змісту кредитного договору суд встановив, що строк виконання основного зобов`язання настав 28.05.2010 року.

Разом з тим зі змісту оскаржуваного виконавчого напису слідує, що в такому звернено стягнення за відсотками за період з 10.02.2019 року по 22.06.2021 рік, тобто поза межами строку, визначеного кредитним договором.

Так суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що умовами кредитного договору сторони погодили нарахування відсотків після закінчення строку дії кредитного договору.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.

Таким чином суд приходить до переконання, що в даному конкретному випадку існує обґрунтоване питання щодо правильності нарахованих відсотків поза межами строку дії кредитного договору.

В Постанові КЦС ВС від 23.01.2018 в справі № 310/9293/15ц зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Вказані вище фактичні обставини підтверджують на думку суду, що у даному випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з викладеного, беручи до уваги недоведеність відповідачем факту подання нотаріусу документів на підтвердження безспірної заборгованості позивача, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням норм чинного законодавства, тому підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в користь позивача сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 992, 40 грн. та 496,20 грн. судовий збір за подання заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 77-82, 127, 259, 263, 264-265, 268 ЦПК України, Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 N296/5 , суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву - задовольнити.

Виконавчий напис № 217563 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» ( яке є правонаступником ПАТ «Комерційний банк «Надра»), заборгованість за період з 10.02.2019 року по 22.06.2021 рік за кредитним договором № 151/05-2007 від 30.05. 2007 року в загальній сумі 44 401,03 грн., з яких 7717,53 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 36 683,50 грн. - прострочена заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом визнати таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову та заяви про забезпечення позову в сумі 1488,6 грн.

Відомості про учасників судового процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1

Відповідач: ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», 49019, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, буд. 54, офіс 402, , МФО380838.

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, 01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, 6/5

Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Зейкан Віталій Ласлович, 89600, м. мукачево, вул. Садова, 25 А, оф. 7.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 09.12.2022 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В.І. Бедьо