Справа № 183/2099/22
№ 2-о/183/111/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2022 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.

за участю:

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лила Інна Армоніківна про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в :

23 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зазначивши заінтересованою особою приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лилу Інну Армоніківну.

В обґрунтування заяви, ОСОБА_1 посилався на те, що з 2002 року по 13 жовтня 2021 року він та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначена квартира на підставі договору купівлі-продажу серії ВАВ № 469237, посвідченого 16 жовтня 2002 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Логвіновою О.А. за р.№ 1447 належить заявнику ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності, частка кожного з них становить по 1/2.

За час проживання однією сім`єю, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, сплачували комунальні послуги, займалися спільним побутом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .

За життя, ОСОБА_3 заповіту не складала.

Заявник ОСОБА_1 зазначив, що він є спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , оскільки постійно проживав з нею до моменту її смерті, однак він не може оформити право власності на спадкове майно в законному порядку через відсутність достатніх доказів проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, в зв`язку з цим відповіддю приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лили І.А. від 14 квітня 2022 року за вих. № 43/01-16 заявнику ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 .

В зв`язку з наведеним, в заяві ОСОБА_1 просив суд: встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 - однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 24 травня 2022 року відкрите провадження у справі.

Ухвалою суду від 12 серпня 2022 року зобов`язано приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лилу Інну Армоніківну надати на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , кожен окремо, підтримали вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в заяві, просили заяву задовольнити.

Заінтересована особа приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лила І.А. в судове засідання не з`явилась, згідно заяви просила розглядати справу без її участі.

Суд, заслухавши заявника, його представника та свідка, дослідивши наявні у справі докази, приходить до наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 49 років померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 19 жовтня 2021 року складено відповідний актовий запис № 1487, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 19 жовтня 2021 року.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , яка належить померлій на підставі на підставі договору купівлі-продажу серії ВАВ № 469237, посвідченого 16 жовтня 2002 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Логвіновою О.А. за р.№ 1447. Її право власності зареєстровано Новомосковським БТІ «Інвентаризатор» 11 листопада 2002 року за р. № 1186-4.

Встановлено, що на день смерті ОСОБА_3 була зареєстрований та проживала разом з заявником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Меліоративнівського старостинського округу Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 17 листопада 2021 року за вих. № 1085.

Спадкова справа № 35/2022після смерті ОСОБА_3 заведена 14 квітня 2022 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лилою І.А., номер у спадковому реєстрі:69241245, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 68809644 від 14 квітня 2022 року та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 69985305 від 09 вересня 2022 року.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 заповіту не складала, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 68809647 від 14 квітня 2022 року.

Встановлено, що заявник ОСОБА_1 у визначений законом строк звернувся до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лили І.А. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте відповіддю приватного нотаріуса Лили І.А. від 14 квітня 2022 року за вих. № 43/01/16 заявнику ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні відповідних нотаріальних дій, у зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували факт його проживання разом зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відомості про видані свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом в матеріалах спадкової справи № 35/2022, заведеної після смерті ОСОБА_3 відсутні. Інших спадкоємців за законом та заповітом судом не встановлено.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення вимог, суд застосовує наступні норми права.

У відповідності до статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно з положеннями п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Водночас, Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» defacto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом»

Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, зокрема суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю та постійного проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини".

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини при розгляді справи ОСОБА_5 зауважив, що відносини де-факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям.

У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначив, що, мешкаючи однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2002 року по 13 жовтня 2021 року, він разом з ОСОБА_3 вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали єдиний сімейний бюджет, піклувалися один про одного, допомагали один одному по господарству, придбавали житло, меблі та виконували інші взаємні обов`язки, які притаманні подружжю.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за час спільного проживання однією сім`єю придбали квартиру АДРЕСА_2 та належить останнім на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу серії ВАВ № 469237, посвідченого 16 жовтня 2002 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Логвіновою О.А. за р. № 1447, частка кожного з них становить по 1/2. Їх право власності зареєстровано Новомосковським БТІ «Інвентаризатор» 11 листопада 2002 року за р. № 1186-4, що підтверджується реєстраційним посвідченням БТІ.

З технічного паспорту на зазначену квартиру, виготовленого станом на 30 вересня 2002 року вбачається, що власниками квартири є заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , частка кожного становить по 1/2.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 зазначив, що заявника ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ,знає багато років, йому відомо, що останні більше 20 років проживали однією сім`єю як чоловік та жінка за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, піклувалися один про одного, йому не відомо, чи перебували ОСОБА_1 і ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі.

Крім того, факт проживання ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявником ОСОБА_1 у період з 2002 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу підтверджується довідкою Меліоративнівського старостинського округу Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 17 листопада 2021 року за вих. № 1085.

Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження факти, на які посилається заявник ОСОБА_1 , а саме, що останній проживав разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю з 2002 року до дня її смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали єдиний сімейний бюджет, піклувалися один про одного, допомагали один одному по господарству та виконували інші взаємні обов`язки, які притаманні сім`ї.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до переконання, що заява підлягає задоволенню.

За приписами ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 3, 5, 12, 76-81, 89, 258-259, 263-268, 293, 294, 354 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лила Інна Армоніківна про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 - однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати покласти на заявника ОСОБА_1 .

Учасники справи:

-заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;

-заінтересована особа: приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лила Інна Армоніківна, місцезнаходження за адресою: 51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Гетьманська, буд. 37.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 04 листопада 2022 року.

Суддя Д.І. Городецький