Ухвала

13 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 753/20814/16

провадження № 61-11674ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та Громадської організації «Джерело» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерело-1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерело-1», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Київенерго», Громадська організація «Джерело», про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерело-1» (далі - ТОВ «Джерело-1») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги за договором про участь у витратах на експлуатацію електричних та водопровідних мереж, укладеним між ним та ОСОБА_1 , а також пеню за прострочення виконання своїх зобов`язань за договором.

Позов обґрунтовано тим, тим, що 20 жовтня 2012 року між ТОВ «Джерело-1» та ОСОБА_1 як власницею будинку АДРЕСА_1 , укладено Договір № Д-57 «Про участь у витратах на експлуатацію електричних та водопровідних мереж», відповідно до умов якого ОСОБА_1 як споживач послуг, що надавались ТОВ «Джерело-1» за вказаним договором, зобов`язалась вчасно до 10 числа кожного місяця вносити плату за послуги, отримані в минулому місяці на рахунок підприємства в розмірах згідно затвердженому підприємством розрахунку витрат на обслуговування електромережі, визначених розрахунками на відшкодування витрат по обслуговуванню і поточному ремонту трансформаторних підстанцій, високовольтних ліній електропередач, вуличних електричних мереж, оплату витрат електроенергії на роботу трансформаторних підстанцій, диспетчеризацію приміщень та персоналу, утримання приміщень, персоналу підприємства тощо.

Водночас, ОСОБА_1 умови договору не виконує з квітня 2015 року, не проводить належним чином оплату щомісячних послуг за вказаним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 10 жовтня 2016 року за період з квітня 2015 року по вересень 2016 року складала 3 600,00 грн.

Окрім того, у відповідності до пункту 3.1.4 договору ТОВ «Джерело-1» просило стягнути пеню за період з вересня 2015 року по серпень 2016 року, нараховану на суму щомісячної заборгованості в сумі 8 416,00 грн.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до ТОВ «Джерело-1», у якому просила визнати недійсним договір про участь у витратах на експлуатацію електричних та водопровідних мереж, укладений між нею та ТОВ «Джерело-1» 20 жовтня 2012 року, посилаючись на те, що він укладений під впливом обману.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що ТОВ «Джерело-1» навмисно ввело її як сторону договору в оману щодо обставин, що мають істотне значення, оскільки ТОВ «Джерело-1» не могло бути учасником ринку енергопослуг, оскільки товариство не має відповідної ліцензії та дозволів на ведення вказаної діяльності, його діяльність суперечить його статутній діяльності, в якому не передбачано право надання такого роду пуслуг. Окрім того, рішенням суду від 21 травня 2013 року визнано недійсною окрему угоду від 04 квітня 2005 року про заміну сторони до договору про організацію та проведення діяльності з метою створення спільної діяльності від 02 жовтня 2004 року. На підставі вказаного рішення право власності на КТП 6215/7057, обладнання РУ 10/0,4 кВ, тощо перейшло в 2013 році у власність ГО «Джерело», у зв`язку із чим ТОВ «Джерело-1», починаючи з 2013 року не могло надавати послуги, що вказує на обман споживача з боку надавача послуг, та нечесну підприємницьку діяльність. Окрім того, 29 серпня 2016 року обладнання, яким відповідачем надавались послуги, передано у власність ПАТ «Київенерго». А також рішенням Господарського суду у справі № 41/317 визнано недійсною угоду від 04 квітня 2005 року до договору на будівництво, зважаючи на те, що уповноваженою особою сторона, яка підписувала таку угоду - голова правління ГО «Джерело» ОСОБА_3, не мав повноважень на укладення договору, що вказує на незаконність як діяльності товариство, так і його повноважень.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 серпня 2021 року первісний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Джерело-1» заборгованість в розмірі 3 600,00 грн, пеню в розмірі 8 416,00 грн, а також судовий збір. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 жовтня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Джерело-1» витрати на правничу допомогу в розмірі 26 900,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року залишено без змін. Додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 жовтня 2021 року змінено та зменшено суму витрат на правову допомогу до 2 000,00 грн.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_1 в порушення умов укладеного з ТОВ «Джерело-1» договору «Про участь у витратах на експлуатацію електричних та водопровідних мереж» з квітня 2015 року припинила здійснювати платежі за надані послуги, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 3 600,00 грн. Оскільки умовами договору передбачено відповідальність споживача за несвоєчасне внесення плати, судом було стягнуто також пеню в сумі 8 426,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачка не довела наявність обставин, які б підтверджували факт введення Товариством її в оману при укладенні договору від 20 жовтня 2012 року.

У листопаді 2022 року ГО «Джерело» та представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулися до Верховного Суду із касаційними скаргами на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року, в яких, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять оскаржувані судове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «Джерело-1» та задовольнити позов ОСОБА_1

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено у розмірі з 01 січня 2022 року (на час подання касаційної скарги) - 2 481,00 грн.

Предметом спору у цій справі є майнові вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 12 016,00 грн за договором про участь у витратах на експлуатацію електричних та водопровідних мереж, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та вимоги немайнового характеру про визнання зазначеного договору недійсним, що не представляє складності у зв`язку зі сталістю законодавства та судової практики.

Відтак, справа № 753/20814/16 є справою незначної складності і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

У касаційних скаргах ГО «Джерело» та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відсутні посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Посилання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження не заслуговують на увагу, оскільки з указаних підстав підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема у малозначних справах. Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд зауважує, що обґрунтування касаційної скарги підставами, передбаченими частиною другою статті 389 ЦПК України, не звільняє заявника від обов`язку, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати підстави перегляду в касаційному порядку судових рішень у малозначних справах.

Викладені у касаційних скаргах доводи зводяться до переоцінки досліджених судами першої та апеляційної інстанцій письмових доказів, які, на переконання заявників підтверджують позовні вимоги ОСОБА_1 .

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи незначної складності.

Верховний Суд урахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявники не продемонстрували наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявниками подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та Громадської організації «Джерело» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерело-1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерело-1», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Київенерго», Громадська організація «Джерело», про визнання договору недійсним відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак