Справа № 308/6256/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Макарович Н.Ю., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 20.12.2022 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 23.12.2022 року.

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до відповідачки ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей.

Позов мотивовано тим, що між позивачем, ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідачкою, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 25 жовтня 2007 року зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Плосківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, яке додається.

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина, ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце державної реєстрації міський відділ реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, свідоцтво про народження видано 8 грудня 2008 року, серії НОМЕР_2 ); доньку, ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце державної реєстрації Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, свідоцтво про народження видано 04 червня 2014 року, серії НОМЕР_3 ). Спір щодо поділу майна та місця проживання дітей відсутній.

У позовній заяві вказано на те, що фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені та не можуть бути поновлені, спільне господарство не ведеться. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї неможливе. Причиною для подання заяви про розірвання шлюбу є відсутність сімейних стосунків, відсутність почуттів прихильності та любові один до одного, взаємоповаги та взаєморозуміння, що є передумовою для подружніх відносин. Остаточно переконавшись у рішенні розлучитися, позивач вважає, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Збереження шлюбу суперечитиме спільним інтересам та інтересам дітей, тому позивач вважає за можливе і доцільне припинити юридичний зв`язок з відповідачем шляхом розірвання шлюбу.

На підставі викладеного й у відповідності із ч.2 ст. 104, ст. 110, 180, 181, 182 СК України, ст.ст. 4, 175, 177 ЦПК України,- позивач просить суд: розірвати шлюб між ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідачкою, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований виконавчим комітетом Плосківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів 25 жовтня 2007 року зроблено відповідний актовий запис за №22.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 травня 2022 року, вказано позовна заява залишена без руху.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2022 року, прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовну заяву, просив суд розірвати шлюб. Заперечив проти надання строку на примирення.

Відповідач в судовому засіданні, зазначила, що не підтримує бажання позивача розлучитись, намагалась зберегти сім`ю, однак на рішення позивача вплинути не може. Вказує, що на даний час працює, з позивачем проживють в одній квартирі. Просила суд розірвати шлюб.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом

Водночас, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що між позивачем, ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідачкою, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 25 жовтня 2007 року зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Плосківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, яке міститься в матеріалах справи.

Від шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: сина, ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце державної реєстрації міський відділ реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, свідоцтво про народження видано 8 грудня 2008 року, серії НОМЕР_2 ) та доньку, ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце державної реєстрації Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, свідоцтво про народження видано 04 червня 2014 року, серії НОМЕР_3 ).

В ході судового розгляду справи встановлено, що фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені, спілкування між ними майже припинено, тобто даний шлюб існує тільки формально.

Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім&apos;ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені уст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Суд констатує, що під час попередніх судових засідань сторонам по справі було роз`яснено їх право на подання заяви про примирення. Однак позивач категорично заперечив проти необхідності надання сторонам часу на примирення, зазначив що примирення між ними не можливе. Відповідач в свою чергу, не визнаючи позов відповідну заяву для надання часу на примирення не подавала.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Судом встановлено, що сторони не виявили бажання примиритися, позивач скористалася правом на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, наполягав на розірванні шлюбу, відповідач проти розірвання шлюбу заперечувала, вказуючи, що примиритись з позивачем не має змоги.

Встановивши, що шлюб між сторонами на даний час носить формальний характер, збереження шлюбу суперечать інтересам насамперед позивача, суд дійшов висновку про неможливість збереження шлюбу та наявності підстав для його розірвання, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України).

Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які були встановлені в судовому засіданні та категоричну позицію позивача щодо продовження спільного проживання однією сім`єю, покладення обов`язку збереження сім`ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення, не є законним та обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 24, 55, 56 СК України.

Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Вирішуючи даний спір, суд з`ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, враховуючи фактичні тривалі взаємовідносин між сторонами.

Позивачем позовних вимог майнового характеру не заявлено. Вимог щодо визначення місця проживання дітей позовна заява не містить.

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , слід розірвати.

Суд бере до уваги, що відповідачем до суду не подано відзив або заперечень на позов, а тому вважає за можливе задовольнити позов про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В даному випадку позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволені повністю, а тому із відповідача ОСОБА_2 , на його користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір у сумі 992,40 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 56, 110, 112,160 Сімейного кодексу України та, керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 5, 8, 9, 10, 12, 13, 17, 43, 49, 200, 223, 258, 265, 280-281, 352, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб укладений 25 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідачкою, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований виконавчим комітетом Плосківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів 25 жовтня 2007 року зроблено відповідний актовий запис за №22 -розірвати.

Стягнути із відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь позивача ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , сплачений ним судовий збір у сумі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили у відповідності до ч. 2 ст. 115 СК України надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом згідно з ч. 3 ст. 115 СК України є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош