Провадження № 2/161/123/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Крупінської С.С.

при секретарі Лесько Б.Я.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Барвінкове Харківської області померла його мати ОСОБА_6 . На випадок своєї смерті остання залишила заповіт, в якому все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що належало їй на день смерті, і на що вона, згідно із законом, буде мати право, заповіла своєму сину ОСОБА_6 20.11.2013 року приватним нотаріусом Барвінківського районного нотаріального округу Харківської області Винниченко В.І. після померлої ОСОБА_6 було відкрито спадкову справу. Однак до її складу не ввійшли земельні ділянки площею 0,1 га кадастровий номер :01:002:4018 та площею 0,0287 га кадастровий номер :01:002:4019, а також незавершене будівництво, 79% готовності житлового будинку з господарськими спорудами та побутовими будівлями сараєм, вбиральнею, огорожею, які розташовані по АДРЕСА_1 , який в подальшому був добудований, однак не зданий в експлуатацію і за спадкодавцем не зареєстрований. З наданої на вимогу суду приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Дехтярук І.В. копії договору дарування земельної ділянки, який 16.12.2011 року був посвідчений останньою та зареєстрований в реєстрі за № 5737, дізнався, що вищевказані земельні ділянки, були подаровані ОСОБА_4 . Даний договір дарування від імені ОСОБА_6 уклав її рідний брат ОСОБА_7 .. Із вмісту вищевказаного договору дарування ОСОБА_7 виступив у вказаному правочині представником його матері на підставі довіреності ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_7 від 17.08.2011 року, яка була посвідчена приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Дехтярук І.В. та зареєстрована в реєстрі за № 3962. Вважає, що договір дарування був укладений не уповноваженою на те особою, оскільки ОСОБА_6 станом на 16.11.2011 року проживала в м.Барвінкове Харківської області і особисто ніяких договорів не укладала. Крім того, в ОСОБА_6 не було наміру на відчуження земельних ділянок, оскільки на земельній ділянці розташований житловий будинок, з господарськими будівлями. Вважає, що договір дарування земельних ділянок вчинений не уповноваженою особою та не відповідає волевиявленню ОСОБА_6 . З врахування заяви про зміну підстав позову просить визнати договір дарування земельної ділянки, укладений 16.12.2011 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити. Суду пояснив, що довіреність, посвідчена 17.08.2011 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Дехтярук І.В. та зареєстрована за Р.№ 3962 видана ОСОБА_6 на ім`я брата ОСОБА_7 та укладений на підставі вказаної довіреності договір дарування земельних ділянок не відповідає волевиявленню ОСОБА_6 .

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, та пояснила, що оспорюваний договір вчинено ОСОБА_7 за дорученням, виданим ОСОБА_6 . Будь-якої зловмисної домовленості між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не було. Відчуження земельних ділянок за договором дарування відповідало вільному волевиявленню ОСОБА_6 , про що свідчить виданою нею ОСОБА_7 06.12.2021 року друга довіреність на управління і розпорядження всім своїм майном, посвідчена приватним нотаріусом Барвінківського районного нотаріального округу Харківської області Винниченко В.І. та зареєстрована за реєстровим номером 1587. Крім того вказувала, що позов про визнання договору дарування недійсним поданий 28.08.2021 року зі спливом трирічного строку позовної давності, тому вважає, що судом підлягають застосуванню передбачені ст.257 ЦК України наслідки спливу позовної давності. Просила відмовити в задоволенні позову

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно зі ст.237 ЦК України представництво є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Стаття 244 ЦК України вказує, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Статтею 239 ЦК України закріплене положення про те, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Судом встановлено, що 17.08.2011 року ОСОБА_6 з однієї сторони, та ОСОБА_7 з другої сторони, уклали між собою договір доручення на виконання якої ОСОБА_6 уповноважила ОСОБА_7 користуватися, розпоряджатися, продати, а також подарувати на користь ОСОБА_4 належні їй на праві власності земельні ділянки, які розташовані на території Липинської сільської ради Волинської області, на умовах, які будуть визначатися Повіреним самостійно, виходячи із розумної доцільності, а також представляти її інтереси у взаємовідносинах з усіма без винятку установами та організаціями, органами нотаріату (в тому числі у відповідному земельному відділі, сільській раді, центрі ДЗК) з питань пов`язаних з укладанням та належним оформленням договорів продажу чи дарування даних земельних ділянок. Довіреність видана без права передоручення повноважень третім особам і дійсна до 17.08.2014 року (а.с.115).

На підставі вказаної довіреності 16.12.2011 року ОСОБА_7 , від імені ОСОБА_6 уклав договір дарування земельних ділянок, відповідно до якого подарував ОСОБА_4 земельні ділянки, площею 01 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельна ділянка, площею 0.0287 га, цільове призначення якої для ведення особистого підсобного господарства (а.с.100). Така довіреність не скасована і доводів щодо її недійсності суду не надано.

Згідно п.п.2.1, 2.2.договору дарування земельних ділянок передбачено, що на підтвердження факту передачі земельних ділянок відповідно до досягнутої домовленості в присутності нотаріуса обдарована отримала від представника дарувальника технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки.

Пунктом 3.1.договору дарування земельних ділянок передбачено, що право власності на земельні ділянки переходить до обдарованої відповідно до ст.ст.717-722 ЦК України, тобто з моменту прийняття майна в дарунок, а також згідно ст.125 ЗК України з моменту державної реєстрації цього права (а.с.209-210).

Твердження позивача, що земельні ділянки вибули із володіння ОСОБА_6 помимо її волі спростовується крім вищезгаданої довіреності довіреністію від 06.12.2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Барвінківського районного нотаріального округу Харківської області Винниченко В.І., зареєстрованою за реєстровим номером 1587 в якій ОСОБА_6 уповноважує ОСОБА_7 бути її представником в органах нотаріату, підприємстві технічної інвентаризації, органах місцевого самоврядування, в інших органах виконавчої влади чи в будь-яких інших установах з питання управління і розпорядженням всім її майном, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, а в зв`язку з цим укладати всі дозволені законом правочини, а саме: купувати, продавати, дарувати, приймати подароване майно, обмінювати будови та інше майно тощо, терміном на три роки, тобто до 06.12.2015 року (а.с.157).

Відчуження земельних ділянок за договором дарування відповідало вільному волевиявленню ОСОБА_6 , про що свідчить видана нею ОСОБА_7 вищевказана довіреність.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин вчинений внаслідок зловмисної домовленості представником однієї сторони з другою стороною є оспорюваним. Він може бути визнаний судом недійсним за позовом сторони, від імені якої діяв представник. Це один із способів захисту цивільних прав та інтересів сторін.

У силу частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Частиною третьою статті 238 ЦК України передбачено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Відповідно до положень статей 1003, 1004 та 1006 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності чітко визначаються юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. До обов`язків повіреного відноситься: повідомлення довірителю на його вимогу всіх відомостей про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання повірений зобов`язаний негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Стороною позивача не спростовується зміст доручення від 17.08.2011 року, в тому числі право ОСОБА_7 здійснити від імені спадкодавця ОСОБА_6 дарування нерухомого майна, бо зміст доручення є дещо ширшим і наділяє повіреного на вчинення різного роду дій.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 , як повірений, мав достатньо повноважень у відповідності до вимог ст.ст.202, 203 ЦК України для укладення від імені ОСОБА_6 будь-якої угоди щодо розпорядження належними їй земельними ділянками, в тому числі договору дарування в користь ОСОБА_4 і, що вчинений ним, як представником, правочин змінює та припиняє цивільні права та обов`язки довірителя, якого він представляв.

Судом не вирішується питання щодо строків позовної давності, так як в заявленому позові суд відмовляє за безпідставністю.

Разом з тим, судом також не здобуто доказів, які б свідчили про зловмисну домовленість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 при укладенні спірних правочинів, тому в задоволеному позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 18, 19, 42, 81, 82, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 232, 238, 1000, 1033, 1004, 1006 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд , -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи.. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду складено та виготовлено 08 грудня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області С.С.Крупінська