Провадження № 2/947/3694/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2022 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) за участі третьої особи ОСОБА_2 про зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом про зняття арешту з майна до суду звернувся ОСОБА_1 , в якому просить скасувати арешт та заборону відчуження нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , накладений постановою Другого Київським ВДВС м.Одеси АН №349254 від 15.09.2009 року про арешт майна боржника в рамках виконавчого провадження ВП №12507561 (реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №9056941). Позов мотивований тим, що позивач є власником нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , на яку постановою Другого Київським ВДВС м.Одеси АН №349254 від 15.09.2009 року про арешт майна боржника накладено арешт та заборону відчуження, однак він не є боржником за даним виконавчим провадженням та арешт на його майно накладений помилково. На його звернення до виконавчої служб из відповідною заявою про скасування арешту, Другим Київським ВДВС у м.Одесі позивачу відмовлено у знятті арешту з майна у зв`язку зі знищенням виконавчих проваджень і рекомендовано звернутись до суду з відповідним позовом. Наявність в Реєстрі арештів на майно, що належить Позивачу, безумовно, порушує його права власника нерухомого майна внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, що стало підставою для звернення до суду з дійсним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О.

Ухвалою суду від 09.12.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторонни та призначено судове засідання.

Представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надано суду заяву, в якій він позовні вимоги пітримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглядати справу за його відсутністю.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, відомості про що містяться в матеріалах справи.

З боку відповідача Другого Київського ВДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) до суду надійшов відзив ан позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає, просить у позові відмовити та розглядати справу за відсутністю представника відповідача. У відзиві зазначено, що державний виконавець при постановленні постанови про арешт боржника діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України № 606-ХІV, тому арешт скасуванню не підлягає.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № АН 349254 від 28.04.2009 року, якою накладено арешт на майно ОСОБА_1 , боржником не оскаржені.

Відповідно до вимог ст. 211 ч. 3 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є припинення дії, яка порушує право та встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Як зазначається у ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так судом встановлено, що позивач на підставі договору купівлі- продажу нерухомого майна від 24.06.2000 року № 2000-0076, укладеного на Одеській універсальній біржі «Витязь», 10.08.2000 року в КП «ОМТБІ та РОН» зареєстрованого є власником квартири АДРЕСА_1 , дійсне також вбачається з Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.20.2022 №312221290. З якої також вбачається, що в даному реєстрі за реєстраційним номером 9056941 зареєстроване обтяження на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , а саме тип обтяження арешт нерухомого майна, зареєстрований 15.09.2009 року реєстратором Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» на підставі постанови Другого Київського ВДВС Одеського МУЮ АН №349254 від 15.09.2009.

Про наявність арешту позивач дізнався при намаганні повної реалізації свого права власності.

Згідно інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, на примусовому виконані у Другому Київському ВДВС ОМУЮ в період з 28.04.2009 року по 18.06.2010 перебував виконавчий лист , виданий Київським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми в розмірі 18560,38 гривень (АСВП 12507561).

В ході проведення виконавчих дій, у власності боржника виявлене нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1 , на яку з метою забезпечення виконання вимог виконавчого листа державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на виявлене належне боржнику майно та внесено відомості про його арешт у відповідні реєстри.

Однак як зазначено у позові боржником є ОСОБА_1 , 1989 р.н., а позивач також ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не є стороною виконавчого провадження.

З приводу скасування арешту ОСОБА_1 звернувся до Другого Київського ВДВС у м.Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) з вимогою щодо скасування даного арешту, однак другим Київським ВДВС у м.Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) листом від 25.07.2021 повідомлено, що АСВП .06.2010 року закінчено на підставі п.10. ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», оригінал виконавчого документа з повідомлення КП «ОМБТІ та РОН» направлений для подальшого виконання за адресою знаходження нерухомо майна, а матеріали виконавчого провадження передані на збереження до архіву та на виконання наказу Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5 « Про затвердження порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» Положень порядку з діловодства в органах державної виконавчої служби та з метою забезпечення належного обліку передачі до архіву завершених проваджень, матеріали виконавчого провадження АСВП 12507561 знищено через закінчення трирічного терміну їх зберігання, у зв`язку з чим відсутня технічна можливість встановити на підставі яких документів ідентифіковано особу боржника. ОСОБА_4 також роз`яснено, що на даний час підстави для зняття арешту з майна відсутні.

При винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 26.12.2011 питання про припинення чинності арешту майна боржника не вирішувалось.

Також з листа Другого Суворовського ВДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 12.01.22. №1102 вбачається, що станом на теперішній час у провадженні Другого Суворовського ВДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) виконавчий лист №2-4737 виданий Київським районним судом м.Одеси 03.04.2009 рок у не перебуває.

Наразі позивач не в змозі в повній мірі скористатись своїм правом власності у зв`язку з наявністю обтяжень зазначеного майна.

Суд звертає увагу на те, що згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в Постанові № 5 від 03.06.2016 р. "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", і з системного аналізу норм закону, що регулюють захист права власності чи іншого речового права від порушень, зокрема питання щодо звільнення майна з під арешту, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження, існує два способи здійснення такого права: 1) на рішення та дії державного виконавця стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства (наприклад адміністративного судочинства); 2) особою, яка володіє на підставі закону чи договору майном чи речовим правом на майно, і яка не є стороною виконавчого провадження, подається позов про зняття арешту з майна. Причому відповідачами в справі за позовом про зняття арешту (звільнення майна з-під арешту) є боржник і особа, в інтересах якої накладено арешт на майно; а як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби; на позовні вимоги про зняття арешту з майна поширюється трирічний строк позовної давності, перебіг якого починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт майна.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ЕСНR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Sеrіеs А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Також, стаття 1 Першого протоколу, спрямована на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004 року).

Відповідно до пункту 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Згідно з п. 15 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, при скасуванні судом заходів забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням, надходженні на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника за завершеним виконавчим провадженням, виконавець не пізніше наступного робочого дня виносить постанову про зняття арешту з майна боржника без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження. Копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту. Постанова про зняття арешту з майна приєднується до матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

За ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Наявність в Реєстрі арештів на майно, що належить Позивачу, безумовно, порушує його права власника нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 та, внаслідок цього, позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. З ЦК України, неприпустимим є позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно з ст. 316 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В ст. 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) за участі третьої особи ОСОБА_2 про зняття арешту з майна.

Скасувати арешт та заборону відчуження нерухомого майна, а саме з квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 ), накладений постановою Другого Київським ВДВС м.Одеси АН №349254 від 15.09.2009 року про арешт майна боржника в рамках виконавчого провадження ВП №12507561 (реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №9056941).

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 02.01.2023 року.

Суддя Луняченко В. О.