провадження №: 2/752/1450/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2022 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року позивач Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», в особі свого представника, звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом, у якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.05.2015 по 01.06.2020 у розмірі 19714,79 грн., яка складається з: основної суми заборгованості у розмірі 16201,41 грн., інфляційних втрат у розмірі 2474,23 грн., 3 % річних у розмірі 1039,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Вказаний будинок знаходиться на балансі та обслуговуванні у позивача. Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між позивачем та відповідачами не укладено. Відповідачі споживають житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території (квартплата), про що отримують від позивача відповідні рахунки, а тому навіть при відсутності укладеного з позивачем договору на вказані послуги, зобов`язання відповідачів сплачувати за послуги виникають з позадоговірних відносин, тому що встановлюються законом. Відповідачі не сплачують плату за надані послуги, у зв`язку з чим у них виникла перед позивачем заборгованість.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2020 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Статтею 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до ст. 178 ЦПК України відповідачі не скористалися своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

Враховуючи вищенаведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи наступного.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_2 був віднесений до комунальної власності територіальної громади м. Києва та переданий до сфери управління Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації.

На підставі рішення Київської міської ради від 09.09.2010 № 7/4819 «Про питання організації управління районами в м. Києві» та у зв`язку з припиненням повноважень, на підставі рішення Голосіївської районної у м. Києві ради від 19.10.2010 №41/10 «Про передачу майна» Голосіївська районна в м. Києві рада передала майно територіальної громади Голосіївського району міста Києва зі свого балансу на баланс Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району» у тому числі будинок АДРЕСА_2 .

Рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва» Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району» перейменовано на Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва».

Як вбачається з матеріалів справи, починаючи з 01.05.2015 позивач здійснював функції з утримання будинку АДРЕСА_2 та надавав житлово-комунальні послуги.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , про що свідчить копія Договору міни від 27.02.1997 серія АЕ №969520.

Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи від 23.09.2020 №13153447, виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА, відповідач ОСОБА_1 , починаючи з 08.05.1997 по теперішній час (23.09.2020) зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання особи від 21.09.2020 №13138996, виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА, відповідач ОСОБА_2 , починаючи з 08.09.2003 по теперішній час (21.09.2020) зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Частиною 4 статті 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує, а відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ч. ч. 1,2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Разом з тим, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання (ст. ст. 541, 543 ЦК України).

Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 6 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

У ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Хоч у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі договір не укладено, однак через те, що зобов`язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати таких послуг.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 20.04.2016 у справі 6-2951цс15, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судом.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що у відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 наявна заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.05.2015 по 01.06.2020 у розмірі 19714,79 грн., яка складається з: основної суми заборгованості у розмірі 16201,41 грн., інфляційних втрат у розмірі 2474,23 грн., 3 % річних у розмірі 1039,15 грн.

При дослідженні наданого позивачем розрахунку заборгованості з усіма його складовими, суд прийшов до висновку про те, що зазначений розрахунок зроблено правильно та у повній відповідності до інших наявних у справі доказів, та стверджує порушення відповідачами обов`язків щодо своєчасної та повної оплати отриманих послуг.

Частинами 1, 2, 3 та 4 статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Жодних доказів у розумінні ст. ст. 76-80 ЦПК України, які б спростовували висновки суду про наявність зобов`язань між сторонами, відповідачі не надали, у тому числі, не надано доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості позивачем, не спростовано розміру нарахованої суми заборгованості, не доведено виконання грошових зобов`язань перед позивачем належним чином.

Враховуючи вищевикладене, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

У порядку ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (ідентифікаційний код:32375554, місцезнаходження: 03039, м. Київ, пр-т. Голосіївський, буд. 17 Б) заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.05.2015 по 01.06.2020 у розмірі 19714,79 грн. (дев`ятнадцять тисяч сімсот чотирнадцять гривень 79 коп.), яка складається з: основної суми заборгованості у розмірі 16201,41 грн. (шістнадцять тисяч двісті одна гривня 41 коп.), інфляційних втрат у розмірі 2474,23 грн. (дві тисячі чотириста сімдесят чотири гривні 23 коп.), 3 % річних у розмірі 1039,15 грн. (одна тисяча тридцять дев`ять гривень 15 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (ідентифікаційний код:32375554, місцезнаходження: 03039, м. Київ, пр-т. Голосіївський, буд. 17 Б) судовий збір у розмірі 700,67 грн. (сімсот гривень 67 коп.) з кожного.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Ю. Мазур