Справа № 308/5369/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бедьо В.І.

за участю секретаря судового засідання Пазяк С.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 Йосипчука ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог Відділ в Ужгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання права власності на земельну ділянку у зв`язку з набуттям права на частину жилого будинку,-

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2021 року ОСОБА_6 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з вищезазначеною позовною заявою, в якій ставить вимогу про визнання за ним права власності на 43 кв. м. земельної ділянки в АДРЕСА_1 , яка знаходиться під належними йому приміщеннями площею 17, 9 кв. м. та 16 кв. м. у житловому будинку за вказаною адресою у зв`язку з набуттям права власності на його частину, без зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки.

В обгрунтування позовної заяви ОСОБА_4 вказує, що він є власником 1/8 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Право власності на зазначене нерухоме майно за позивачем зареєстровано 01.04.2021 року на підставі технічного паспорту серії та номера: 3230, виданого 05.03.2021 року, видавник: ТОВ «Байт»; рішення суду № 2-5/200 від 10.07.2000 року, видавник: Закарпатський обласний суд; ухвали суду, серія та номер: б/н від 25.01.2001 року, видавник: Закарпатський обласний суд; ухвали суду № 2-5/200 від 23.09.2020 року, видавник: Закарпатський апеляційний суд; рішення суду № 2-9/02 від 22.07.2002 року, видавник: Ужгородський районний місцевий суд Закарпатської області;ухвали суду у справі № 308/8996/19 від 08.11. 2019 року, видавник: Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Позивач вказує на те, що іншими частками житлового будинку володіють відповідачі по справі, зокрема ОСОБА_2 належить 14/24(або Ѕ) частки, а ОСОБА_5 7/24 частки. Спору щодо розміру часток та права на конкретні приміщення в житловому будинку немає. Однак між сторонами існує спір щодо кінцевого визначення розміру часток земельної ділянки в АДРЕСА_1 , що унеможливлює присвоєння кадастрового номера належної позивачу ділянки та її державної реєстрації.

Згідно висновку технічної експертизи та плану ділянки площа усієї земельної ділянки становить 5200 кв. м. ідеальна доля земельної ділянки відповідно до належної позивачу частки в будинку становить 650 кв. м. Рішенням Ужгородського районного суду від 22.07.2002 року позивачу виділено 522 кв. м. землі, яка є присадибною ділянкою, при цьому двір залишено у спільному землекористуванні усіх співвласників домоволодіння.

Позивач акцентує увагу на тому, що право на 1/8 частку житлового будинку АДРЕСА_1 було зареєстровано тільки 01.04.2021 року, відповідно тільки з цього часу у позивача з`явилось право порушувати питання про перехід права власності на частину земельної ділянки, яка знаходиться під належними позивачу двома приміщеннями.

За висновками технічної експертизи та судового рішення внутрішня площа виділених позивачу двох кімнат становить 33, 9 кв. м, а за даними відділу Держгеокадастру площа земельної ділянки під цими приміщеннями з врахуванням товщини стін становить 43 кв. м. Саме ця площа земельної ділянки на думку позивача має перейти у його власність без зміни її цільового призначення, що не порушуватиме прав відповідачів, оскільки їх право власності на решту частини земельної ділянки, що знаходиться під належними їм приміщеннями у будинку та інших будівлях позивачем не оспорюється та не заперечується.

Ухвалою Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області від 21.05.2021 року відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

13.07.2021 року представник відповідача ОСОБА_7 подав відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову з мотивів його безпідставності. Так, сторона відповідача стверджує, що всі питання, пов`язані з реалізацією його права власності на 1/8 частину нерухомого майна в дворогосподарстві № 70 в с. Кішселменц, в тому числі права на виділення у вказаному майні його частини в натурі були розглянуті Ужгородським районним місцевим судом Закарпатської області у справі № 2-9/2002 і з цього приводу було ухвалено судове рішення. Також представник відповідача звертає увагу суду на те, що позивачем подано позов з пропуском строку позовної давності, що відтак на його думку є додатковою підставою для відмови у задоволенні позову.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 16.07. 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

03.06.2021 року позивачем подано відповідь на відзив адвоката Йосипчука О.В., в якому зазначає, що твердження про те, що Ужгородським районним місцевим судом Закарпатської області у справі № 2-9/2002 вирішено питання всі питання, пов`язані з реалізацією права власності ОСОБА_4 на 1/8 частину нерухомого майна в дворогосподарстві № 70 в с. Кішселменц, в тому числі права на виділення у вказаному майні його частини в натурі є безпідставним, оскільки суд з цього приводу рішення не приймав. Натомість спірна земля на даний час немає жодного правового статусу, її категорія, цільове призначення, розмір та належність не мають юридичного визначення. Також позивач вважає безпідставним твердження сторони відповідача щодо пропуску ним строку позовної давності та наголошує на тому, що відлік початку строку позовної давності починається з дати державної реєстрації права власності на частину будинку за ОСОБА_4 01.04.2021 року, а не з дати постановлення рішення суду від 22.07.2002 року у справі № 2-9/2002, під час розгляду якої земельна ділянка під будівлями взагалі не була предметом розгляду.

В судовому засіданні 03.05. 2022 року сторони надали пояснення по справі. Представник позивача підтримала вимогу позову та просила його задовольнити з підстав, викладених у змісті позову та відповіді на відзив. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов.

Відповідач ОСОБА_5 та третя особа в судове засідання не з`явились, причина неявки суду невідома. Жодних пояснень по суті позову до суду не подали.

Суд констатує, що у судовому засіданні 03.05.2022 року було оголошено перерву для надання представником позивача копії заяви на підтвердження звернення позивача ОСОБА_2 до Держгеокадастру.

10.10.2022 року позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог. Так, позивач зазначає, що в судовому засіданні представник відповідача заперечив право позивача на частину земельної ділянки, яка знаходиться під приміщенням внутрішньою площею 16. 2 м2, оскільки під даним приміщенням відповідачкою облаштовано підвал для зберігання особистого майна, тому відповідно позивач вважає за необхідне зменшити обсяг позовних вимог на цю частину ділянки. Таким чином просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 24, 78 м 2 з розрахунку площі кімнати 17, 9 м2, що знаходиться під належними позивачу приміщеннями разом з периметром( 5, 05+5, 05 +3, 55 + 3, 55)*0, 4 м 2= 6, 88 м 2. Таким чином позивач виклав уточнені позовні вимоги в наступній редакції: просить визнати за ним права власності на 24, 78 кв. м. земельної ділянки в АДРЕСА_1 , яка знаходиться під належними йому приміщеннями площею 17, 9 кв. м. та 16 кв. м. у житловому будинку за вказаною адресою у зв`язку з набуттям права власності на його частину, без зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки.

З огляду нате, що сторонами висловлено правову позицію по суті позовних вимог, представником позивача подано заяву про проведення судового засідання 12.12. 2022 року без її участі, суд вважає за можливе прийняти судове рішення у справі.

Відповідно положень частини 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

За нормою частини 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно Витягу 251281873 від 05.04.2021 року Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_4 є власником 3/24(1/8 ) частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Право власності на зазначене нерухоме майно за позивачем зареєстровано 01.04.2021 року на підставі технічного паспорту серії та номера: 3230, виданого 05.03.2021 року, видавник: ТОВ «Байт»; рішення суду № 2-5/200 від 10.07.2000 року, видавник: Закарпатський обласний суд; ухвали суду, серія та номер: б/н від 25.01.2001 року, видавник: Закарпатський обласний суд; ухвали суду № 2-5/200 від 23.09.2020 року, видавник: Закарпатський апеляційний суд; рішення суду № 2-9/02 від 22.07.2002 року, видавник: Ужгородський районний місцевий суд Закарпатської області; ухваиа суду у справі № 308/8996/19 від 08.11. 2019 року, видавник: Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області. У витягу зазначено також в Додаткових відомостях загальну площу майна, яке вилічено в натурі( лі А) складає 33, 9 м. кв. та складається з житлової кімнати площею 17. 9 м. кв. та кухні 16.м. кв.

Вказані рішення судів додані позивачем до матеріалів позовної заяви та встановлені ними фактичні дані сторонами не оспорюються.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, іншими частками житлового будинку володіють відповідачі по справі, зокрема ОСОБА_2 належить 14/24(або Ѕ) частки, а ОСОБА_5 7/24 частки.

Спору щодо розміру часток та права на конкретні приміщення в житловому будинку немає.

Разом з тим позивач вказує, що між сторонами існує спір щодо кінцевого визначення розміру часток земельної ділянки в АДРЕСА_1 , що унеможливлює присвоєння кадастрового номера належної позивачу ділянки та її державної реєстрації.

Позивач акцентує увагу суду на тому, що право на 1/8 частку житлового будинку АДРЕСА_1 було зареєстровано тільки 01.04.2021 року, відповідно тільки з цього часу у позивача з`явилось право порушувати питання про перехід права власності на частину земельної ділянки, яка знаходиться під належними позивачу двома приміщеннями.

Натомість сторона відповідача вважає, що всі питання щодо володіння та користування належною позивачу часткою нерухомості вже вирішені в рамках цивільної справи № 2-9/2002.

Судом вивчено зміст судового рішення у цивільній справі № 2-9/2002, копія кого надана стороною позивача в якості доказу, та встановлено, що предметом вказаної справи не була спірна земельна ділянка та з цього приводу жодного рішення суд не приймав.

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 мав певні труднощі в оформленні права власності на належну йому частку нерухомого майна у зв`язку із існуванням описок в судовому рішенні. Так, в якості доказу цієї обставини стороною позивача надано суду копії заяв ОСОБА_4 до Головного управління Держегокадастру у Закарпатській області датовані 17.12.2019 роком.

Також судом встановлено, що у відповідь на заяву ОСОБА_4 № Б-1410/0/154-19 від 17.12.2019 року щодо присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам Відділ в Ужгородському районі Головного управління Держгеокдастру у Закарпатській області повідомив, що для виконання рішення Ужгородського районного місцевого суду Закарпатської області потрібно виготовити технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок для реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кдастрі.

Відповідно до вимог стаття 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

2. Формування земельних ділянок здійснюється:

у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;

шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом;

за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);

за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території.

3. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

4. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

5. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

6. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у користуванні, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Справжність підпису на такій згоді засвідчується нотаріально.

Земельні ділянки можуть бути об`єднані, якщо вони мають однакове цільове призначення. У разі поділу земельної ділянки, об`єднання земельних ділянок сформовані земельні ділянки зберігають своє цільове призначення.

7. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

8. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

9. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

10. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

11. Державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру.

12. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Як слідує з пояснень позивача на даний час невирішеним є питання про перехід права власності на частину земельної ділянки, яка знаходиться під належними позивачу двома приміщеннями, оскільки між сторонами існує спір з цього приводу, що також не спростовується стороною відповідача.

Разом з тим, як вже попередньо встановлено, чинним законодавством регламентовано, що формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Як вбачається з уточненої заяви позивача такий ставить вимогу про визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 24, 78 м 2 з розрахунку площі кімнати 17, 9 м2, що знаходиться під належними позивачу приміщеннями разом з периметром( 5, 05+5, 05 +3, 55 + 3, 55)*0, 4 м 2= 6, 88 м 2. в АДРЕСА_1 , у зв`язку з набуттям права власності на його частину, без зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки.

Вказані позивачем розрахунки площі земельної ділянки підтверджені даними, що містяться у Технічному паспорті на житловий будинок від 05.03. 2021 року та не спростовані стороною відповідача.

Вимогами ч. 2 ст. 120 ЗК України унормовано, що у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі.

При вчиненні правочину, який передбачає перехід права власності на частку у праві спільної власності на такий об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

7. У випадках та порядку, визначених частинами першою і другою, абзацами першим і другим частини третьої, частиною четвертою, абзацами першим і другим частини п`ятої цієї статті, документи, що підтверджують набуття права власності, права оперативного управління, господарського відання на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, об`єкт незавершеного будівництва чи частку у праві спільної власності на такий об`єкт), є підставою для державної реєстрації переходу до набувача права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт.

В світлі вказаної норми законодавства суд погоджеється з доводами сторони позивача стосовно виникнення права на спірну земельну ділянку тільки після набуття документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно (частку позивача у житловому будинку). З огляду на те, що вказане право власності було зареєстроване ОСОБА_4 тільки 01.04.2021 року, а з даним позовом позивач звернувся 27.04.2021 року, відповідно ним дотримано строки позовної давності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Земельною ділянкою як об`єктом цивільних прав є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (стаття 79 ЗК України).

Так, ч. 1 ст. 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Разом з тим при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість.

Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року по справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) не вбачала підстав для відступу від них.

Отже, чинне земельне та цивільне законодавство передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

Згідно ч.1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Враховуючи, що визнання права власності на позивачем доведено підставність позовних вимог, такі не порушують прав та інтересів інших осіб, суд задовольняє уточнені позовні вимог у повному обсязі.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 908 грн.

Тож, враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути сплачений ним судовий збір.

На підставі викладеного, ст.ст.78, 79-1 , 86, 120 ЗК України, ст. ст. 15, 377 ЦК України, ст.. керуючись ст.ст. 10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 280-282, 284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Уточнений п озов - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 24, 78 кв. м. земельної ділянки в АДРЕСА_1 , яка знаходиться під належними позивачу приміщеннями площею 17, 9 кв. м. у житловому будинку за вказаною адресою у зв`язку з набуттям права власності на його частину, без зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки.

Стянути з ОСОБА_2 сплачений позивачем судовий збір у розмірі 454 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 сплачений позивачем судовий збір у розмірі 454 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_5 , АДРЕСА_2

Третя особа без самостійних вимог: Відділ в Ужгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, 88000, м. Ужгород, пл. Петефі, 14

Суддя Ужгородського В.І. Бедьо

міськрайонного суду