Справа №303/6434/22
2/303/985/22
Ряд. стат. звіту - 38
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.

з участю секретаря судових засідань Славич М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 3% річних та індексу інфляції у відповідності до ст.625 ЦК України, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення 3% річних та індексу інфляції у відповідності до ст. 625 ЦК України.

Позов мотивований тим, що 26.05.2016 року позивач та відповідач уклали договір позики, згідно якої позивач отримав 35 000 доларів США. Станом на дату повернення боргу 26.05.2017 року еквівалент суми боргу складав 910 000 гривень.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 14.12.2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 у справі №303/3498/17 було задоволено та стягнуто з останнього суму боргу у розмірі 910 000 гривень.

03.04.2018 року ухвалою Мукачівського міськрайонного суду заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення по справі №303/3498/17 було залишено без розгляду. На даний час, рішення суду не виконане і відповідач продовжує користуватися коштами.

Таким чином, представник позивача просить суд за період з 26.05.2017 року по 15.09.2022 року стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 144 951,78 гривень та 625 428,39 гривень інфляційних витрат.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив, однак подав до суду відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити у задоволенні позову застосувавши строк позовної давності.

Вивчивши заяву та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 14.12.2017року позов представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 було задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 910 000 гривень (а.с. 4, 5).

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 03.04.2018 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду від 14.12.2017 року залишено без розгляду (а.с. 6).

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 04.06.2018 року встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_3 до виконання ним зобов`язань, покладених на нього відповідно до виконавчого листа №303/3498/17 (а.с. 8-10).

Дані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Згідно ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Приписи ч.2 ст.625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Формулювання статті 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язують із індексом інфляції, орієнтує на їх компенсаційний, а не штрафний характер, а тому 3% річних або інший розмір процентів, який встановлений в договорі, не є неустойкою у розумінні статті 549 ЦК України.

За змістом вказаних статей нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних або інший розмір процентів входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє кредитора права отримати за час прострочення суми, передбачені статтею 625 ЦК.

Правомірність застосування ст.625 ЦК України в разі прострочення виконання боржником рішення суду підтверджена, також, у: постанові Верховного суду у складі Великої Палати від 16.05.2018р. по справі № 686/21962/15-ц, постановах Верховного суду у справах № 310/5419/15-ц від 11.07.2018р., № 463/4711/15 від 04.07.2018р., № 703/4704/15-ц від 28.02.2018р., № 361/7939/2015ц від 06.08.2018р.

Суд виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, тому представник позивача вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та розміру процентів річних встановленого в кредитному договорі.

Згідно зі ст.1 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні.

Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Отже, нарахування інфляційних втрат відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України можливе лише в разі прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних або інший розмір процентів входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Разом із тим, главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності, дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Таку позицію сформулював Верховний Суд у справі №922/175/18 від 30.01.2019 року.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме за період з 15.09.2019 року по 15.09.2022 року, що у свою чергу інфляційні витрати становлять 362 810,03 гривень, а 3% річних становить 81 974,79 гривень, що разом становить 444 784,82 гривень. Позовні вимоги про стягнення 3% річних та індексу інфляції з 26.05.2017 року до 15.09.2019 року не підлягають задоволенню у зв`язку із закінченням строків позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволення позовних вимог, що у даному випадку становить 4 448,29 гривень.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, 625 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 81, 141, 265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за період з 15.09.2019 року по 15.09.2022 року у розмірі 444 784 (чотириста сорок чотири тисячі сімсот вісімдесят чотири) гривні 82 копійки, з яких: 362 810 (триста шістдесят дві тисячі вісімсот десять) гривень 03 копійки - інфляційні витрати та 81 974 (вісімдесят одну тисячу дев`ятсот сімдесят чотири) гривень 79 копійок - 3% річних.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4 448 (чотири тисячі чотириста сорок вісім) гривень 29 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 24.11.2022 року.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір