Справа № 521/9717/22
Провадження № 2/521/3419/22
29 листопада 2022 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Мирончук Н.В.,
секретаря судового засідання Філімончук М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Одеська товарна біржа, про визнання договору дійсним,
До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Одеська товарна біржа, про визнання договору дійсним.
В обґрунтування своїх вимог, позивач вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_7 . В установлений законом строк вона звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Горецької В.М. із заявою про прийняття спадщини, та на підставі заяви позивача приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою В.М. заведено спадкову справу № 66568706 щодо майна померлого ОСОБА_7 .
Як вказала позивач, після смерті ОСОБА_7 залишалась спадщина, що складається із частки у праві власності на квартиру, загальною площею 48,7 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та яка була придбана у рівних частках нею, її батьком, ОСОБА_7 , її матір`ю ОСОБА_6 та її рідним братом, ОСОБА_5 на підставі договору № Н/96-1172 купівлі-продажу нерухомого майна, від 30 жовтня 1996 року, укладеного з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , який зареєстровано на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» в «Журналі реєстрації договорів по об`єктам нерухомості», реєстраційний номер №Н/96-1172 від 30 жовтня 1996 року.
Позивач вказує, що право власності на квартиру, загальною площею 48,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 11 листопада 1996 року під №153 - стр 138-кн. 194. Придбана квартира належить ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності без виділу часток.
Також, позивач вказала, що після придбання квартири, її мати з батьком зареєструвались у вказаній квартирі, де й проживали по день смерті батька.
На думку позивача, право власності на квартиру перейшло до покупців на законних підставах та зареєстровано в порядку, якій діяв на час вчинення правочину, а договір купівлі-продажу квартири фактично виконано сторонами.
Крім того, позивач вказує, що відповідно до ст. 1274 ЦК України, її мати та рідний брат відмовились від прийняття спадщини, що залишалась після смерті батька на її користь, але 12.11.2021 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Горецька В.М. надала їй письмові роз`яснення, у яких повідомила що договір №Н/96-1172 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Одеській універсальній біржі «Центр» 30.10.1996 року не може бути прийнятий нотаріусом в якості документа, що посвідчує право власності спадкодавця, тому що не відповідає вимогам законодавства, оскільки одним з покупців за вказаним договором є неповнолітня дитини. Також, нотаріус зазначила, що договори щодо придбання на біржових торгах об`єктів нерухомого майна вимагають оформлення в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню.
Враховуючи викладене, позивач стверджує, що внаслідок недійсності договору купівлі-продажу квартири, вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права на успадковану частку квартири, у зв`язку з чим звернулась до суду з позовом, в якому просила суд: визнати дійсним договір №Н/96-1172 купівлі-продажу нерухомого майна від 30 жовтня 1996 року, а саме - квартири, загальною площею 48,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» в «Журналі і реєстрації договорів по об`єктам нерухомості», реєстраційний номер №Н/96-1172, від 30 жовтня 1996 року.
Позивач в судове засідання не з`явилась, до канцелярії суду її представник подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги просив задовольнити (а. с. 46).
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином (а. с. 37 39, 42 44), будь-яких заяв чи клопотань щодо розгляду справи від них не надійшло.
Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином (а. с. 30 31, 40 41), будь-яких заяв чи клопотань щодо розгляду справи від них не надійшло.
У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності суд дійшов наступного висновку.
На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 30 жовтня 1996 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з однієї сторони, та ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 з іншої сторони було укладено Договір № Н/96-1172 купівлі-продажу нерухомого майна, від 30 жовтня 1996 року, який зареєстровано на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» в «Журналі реєстрації договорів по об`єктам нерухомості», згідно якого ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 придбали квартиру, загальною площею 48,7 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 12).
Вказаний договір купівлі-продажу був укладений на Одеській універсальній товарній біржі «Центр».
Згідно свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , від 12.05.2020 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Одеським міським відділом ДРАЦС ПМУ МЮ (м. Одеса) зроблено відповідний актовий запис № 4832 (а. с. 13).
Після смерті ОСОБА_7 залишалась спадщина, що складається із частки у праві власності на квартиру, загальною площею 48,7 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 та свідоцтвом про укладення шлюбу, серії НОМЕР_3 (а. с. 7, 9).
12.11.2021 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Горецька В.М. надала позивачу письмові роз`яснення, у яких повідомила що договір №Н/96-1172 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Одеській універсальній біржі «Центр» 30.10.1996 року не може бути прийнятий нотаріусом в якості документа, що посвідчує право власності спадкодавця, тому що не відповідає вимогам законодавства (а. с. 15).
Судом встановлено, що на даний час позивач не може в повній мірі реалізовувати свої спадкові права, оскільки у діючих на час укладання зазначеного договору у 1996 році та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору.
Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» № 1957 ХІІ від 10.12.91 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, встановлених законом. Суд, за позовом сторони, яка виконала усі умови угоди, може визнати таку угоду дійсною.
Згідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне, або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15, від 15.05.1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними, з підстав недодержання нотаріальної форми», визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі - продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.
Суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу квартири, виконання договору відбулося.
Статтею 41 Конституції України, встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації.
Виходячи з системного аналізу вищенаведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним.
Керуючись ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» №1957 ХІІ від 10.12.1991 року, ст. ст. 16, 220, 334, 638, 658 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 81, 223, 259, 264, 354 355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Одеська товарна біржа, про визнання договору дійсним, задовольнити.
Визнати дійсним договір № Н/96-1172 купівлі-продажу нерухомого майна, від 30 жовтня 1996 року, а саме - квартири, загальною площею 48,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» в «Журналі реєстрації договорів по об`єктам нерухомості», реєстраційний номер № Н/96-1172, від 30 жовтня 1996 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів, з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук