Провадження № 2/127/2316/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2022 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Обертун Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про визнання права власності на житло,

ВСТАНОВИВ

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Вінницької міської ради про визнання права власності на житло.

Свої вимоги мотивує тим, що 04.11.1978 року позивачу на її сім`ю з двох осіб було видано ордер №663 серії Б на вселення в порядку обміну в кооперативну квартиру АДРЕСА_1 . Зазначена квартира складається з двох кімнат, загальною площею 51,0 кв. м, житловою площею 28,7 кв. м, розташована в кооперативному будинку, який належав ЖБК №51.

Згідно з архівною довідкою Департаменту міського господарства Вінницької міської ради від 21.01.2022 року чоловіку позивача ОСОБА_2 , який був членом ЖБК №51 на сім`ю з трьох чоловік: дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_3 , 1974 року народження, видано ордер на заселення трикімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Вартість квартири станом на 1977 рік складала 7 838 крб. Пайовий внесок 40% від вартості в сумі 3 135 крб. 20 коп. сплачено ОСОБА_2 до 24.07.1976 року повністю. 02.09.1976 року ОСОБА_2 було надано довгостроковий кредит в сумі 4 702 крб.

На початку 1978 року позивач з чоловіком розлучилися та розміняли спільну кооперативну квартиру.

Рішенням виконкому Вінницької міської ради № 625 від 02.11.1978 року дозволено обмін квартирами ОСОБА_2 та позивачу його бувшій дружині, які проживали в кв. АДРЕСА_2 з ОСОБА_4 , членом ЖБК № 51, який проживає в квартирі АДРЕСА_3 в цьому ж будинку.

В результаті обміну квартирами позивача було прийнято в члени кооперативу та ОСОБА_1 з дочкою вселилась в квартиру АДРЕСА_4 , де мешкає постійно. Залишки кредиту вона погасила зі своєї заробітної плати. Остаточний розрахунок було проведено у 1991 році, однак квитанції про перерахунок коштів на погашення залишкової вартості квартири у позивача не збереглись.

Згідно з довідкою КП «ВМБТІ» № 10225 від 16.12.21 реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_5 не проводилась.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_5 .

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовну заяву за викладеними в ній обставинами та просила її задовольнити.

Представник Вінницької міської ради при вирішенні спору поклався на розсуд суду.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

04.11.1978 року позивачу на сім`ю з двох осіб було видано ордер №663 серії Б на вселення в порядку обміну в кооперативну квартиру АДРЕСА_1 . Зазначена квартира складається з двох кімнат, загальною площею 51,0 кв.м, житловою площею 28,7 кв.м, розташована в кооперативному будинку, який належав ЖБК №51.

Згідно з архівною довідкою Департаменту міського господарства Вінницької міської ради від 21.01.2022 року чоловіку позивача ОСОБА_2 , який був членом ЖБК №51 на сім`ю з трьох чоловік: дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_3 , 1974 року народження, видано ордер на заселення трикімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Вартість квартири станом на 1977 рік складала 7 838 крб. Пайовий внесок 40% від вартості в сумі 3 135 крб. 20 коп. сплачено ОСОБА_2 до 24.07.1976 року повністю. 02.09.1976 року ОСОБА_2 було надано довгостроковий кредит в сумі 4 702 крб.

На початку 1978 року позивач з чоловіком розлучилися та розміняли спільну кооперативну квартиру.

Рішенням виконкому Вінницької міської ради № 625 від 02.11.1978 року дозволено обмін квартирами ОСОБА_2 та позивачу його бувшій дружині, які проживали в кв. АДРЕСА_2 з ОСОБА_4 , членом ЖБК № 51, який проживає в квартирі АДРЕСА_3 в цьому ж будинку.

В результаті обміну квартирами позивача було прийнято в члени кооперативу та ОСОБА_1 з дочкою вселилась в квартиру АДРЕСА_4 , де мешкає постійно. Залишки кредиту вона погасила зі своєї заробітної плати. Остаточний розрахунок було проведено у 1991 році, однак квитанції про перерахунок коштів на погашення залишкової вартості квартири у позивача не збереглись.

Згідно з довідкою КП «ВМБТІ» № 10225 від 16.12.21 реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_5 не проводилась.

На момент здійснення паєнагромадження правовідносини регулювалися Законом України «Про власність».

Статтею 15 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Згідно із ст. 137 ЖК Української РСР, в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин, порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлювався законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства Української РСР. Примірний статут житлово-будівельного кооперативу затверджується Радою Міністрів Української РСР.

Згідно з п. 19 Примірного статуту ЖБК, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 р. № 186, жилий будинок (будинки) і надвірні будівлі належать житлово-будівельному кооперативу на праві кооперативної власності (крім квартир у цьому будинку, за які громадянами повністю внесено пайові внески) і не можуть бути у нього вилучені, продані або передані ним як у цілому, так і частинами (квартири, кімнати) ні організаціям, ні окремим особам, за винятком передачі, здійснюваної при ліквідації кооперативу.

Суд звертає увагу на той факт, що сам вступ до ЖБК не створює для пайовика права власності на отримання ним квартири до того часу, поки він не виплатить пай повністю. Власником житлового будинку і переданих грошових коштів до цього моменту є кооператив, і лише член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за житлове приміщення, надане йому в користування, набуває право власності на нього.

Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Таким чином, враховуючи те, що право на нерухоме майно продовжували існувати після 01.01.2004 р., до цих правовідносин підлягають застосуванню норми чинного ЦК України.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійсняються відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом

Умови, підстави та процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», перелік документів, необхідних для її проведення, визначено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений Постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 року.

Відповідно до п. 80 цього Порядку для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо, розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося у результаті діяльності кооперативу подаються довідка кооперативу про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі; технічний паспорт на квартиру.

Відповідно до ч. 3 ст. 384 ЦК України необхідною умовою для набуття права власності на квартиру в житлово-будівельному кооперативі є, зокрема, членство в такому кооперативі. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Зі змісту розділу 7 Постанови Ради Міністрів Української РСР «Про затвердження Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу» вбачається, що майно кооперативу передається виконавчому комітету міської ради у разі ліквідації житлово-будівельного кооперативу.

Таким чином, якщо будинок переданий на обслуговування ЖЕКу №7, нині «Управляюча компанія «Господар Люкс», то ЖБК № 51 було ліквідовано. Ліквідація ЖБК можлива лише після повного розрахунку членами ЖБК за своїми зобов`язаннями.

Положеннями ст. 147 ЖК Української РСР передбачено виключення члена житлово-будівельного кооперативу з такого кооперативу з підстав, в тому числі, несплати пайового внеску.

Згідно із статтею 148 ЖК Української РСР член житлово-будівельного кооперативу, виключений з кооперативу, втрачає право користування квартирою в будинку кооперативу і в разі відмовлення звільнити її, підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_1 як член ЖБК повністю внесла свій пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_5 , надану їй в користування, та відповідно до діючого на той момент Закону України «Про власність» набула право власності на неї.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові пояснення, викладені представником позивача в позовній заяві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_5 .

Керуючись ст. ст. 3, 9, 133, 145, 147, 148 ЖК Української РСР, ст. ст. 15, 16, 321, 328, 384, 392 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про власність», Постановою Ради Міністрів Української РСР «Про затвердження примірного статуту житлово-будівельного кооперативу», ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_5 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 06.12.2022 р.

Суддя