Номер провадження: 22-ц/813/4549/22
Справа № 502/1148/20
Головуючий у першій інстанції Маслеников О. А.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Цюри Т.В.,

суддів Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Мілєвої М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 26 серпня 2021 року по цивільній справі за позовом ТОВ «Іберіс ЛТД» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором та вартості неповернутого майна та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Іберіс ЛТД» про зміну договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги,-

ВСТАНОВИВ:

16 липня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Іберіс ЛТД» звернулось до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором та вартості неповернутого майна (т.1, а.с.2-3).

17 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області із зустрічним позовом до ТОВ «Іберіс ЛТД» про зміну договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (т.1, а.с.77-82).

26 серпня 2021 року рішенням Кілійського районного суду Одеської області первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Іберіс ЛТД» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором та вартості неповернутого майна задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , - на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іберіс ЛТД» (, 04052, м. Київ, Киянівський провулок, буд. 3/7, приміщення П-9А), - 116 000 гривень в рахунок заборгованості за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № 19-212 від 02.12.2019 р.

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Іберіс ЛТД» до ОСОБА_1 про стягнення вартості неповернутого майна відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Іберіс ЛТД» про зміну договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги відмовлено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , - на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іберіс ЛТД» (, 04052, м. Київ, Киянівський провулок, буд. 3/7, приміщення П-9А), - 1829 гривень судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , - на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іберіс ЛТД» (, 04052, м. Київ, Киянівський провулок, буд. 3/7, приміщення П-9А), - 6000 гривень понесених витрат на професійну правничу допомогу (т.2, а.с.82-94).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд рішення Кілійського районного суду Одеської області від 26.08.2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ТОВ «Іберіс ЛТД» до ОСОБА_1 відмовити повністю, а зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі (т.2, а.с.100-106).

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справі від сторін до суду не надходило.

15 листопада 2022 року Одеським апеляційним судом отримано заяву представника ТОВ «Іберіс ЛТД» - Букрєєва В.А. про розгляд справи без участі сторони позивача.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, ненадання жодних доказів щодо існування підстав для відкладення розгляду справи, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване судове рішення виходив з того, що є доведеним факт того, що відповідач за первісним позовом не повернув у встановлений договором строк частину грошових коштів, яка була надана йому позивачем, в ході розгляду справи встановлено, що умови укладеного між сторонами договору було порушено саме ОСОБА_1 , а тому ризик зміни обставин несе сторона, яка порушила зобов`язання, отже відсутні підстави для зміни умов договору у зв`язку з істотною зміною обставин, передбачених ч.2ст.652 ЦК України. Тому, суд прийшов до висновку, що первісний позов ТОВ «Іберіс ЛТД» в частині стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 116 000 гривень є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, вважає вказані висновки суду першої інстанції вірними з огляду на наступне.

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до договору про надання поворотної фінансової допомоги № 19-212 від 02.12.2019 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іберіс ЛТД», іменованим надалі «Позикодавець» в особі директора Денисенко Тетяни Вікторівни та ОСОБА_1 , іменованим надалі «Позичальник» встановлено, що відповідно до п. 1 Договору Позикодавець надає Позичальнику поворотну фінансову допомогу, а Позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно п. 2.1 Договору поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України гривні, в сумі 216 000,00 гривень без ПДВ.

п. 2.2 Договору передбачено, що поворотна фінансова допомога надається Позичальнику на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується. Нарахування процентів за користування грошовими коштами цим договором не передбачено.

Відповідно до п. 3.1 Договору поворотна фінансова допомога підлягає поверненню у повному обсязі до 30 червня 2020 року. Згідно п. 3.2 Договору повернення поворотної фінансової допомоги проводиться шляхом перерахування грошових коштів на поточний чи розрахунковий рахунок Позикодавця вказаний у цьому Договору.

Згідно п. 4.2 Договору при порушенні Позичальником умов повернення поворотної фінансової допомоги передбачених пп. 3.1-3.2 цього Договору Позичальник, окрім повернення суми основного боргу, повинен сплатити на користь Позикодавця неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної ставки НЮУ, дійсної на період такого порушення, від розміру поворотної фінансової допомоги, що є неповернутою на момент сплину строку визначеного у п. 3.1 цього Договору.

Згідно п. 8.1 даний Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами їх зобов`язань за Договором. Договір може бути скасовано за домовленістю Сторін у порядку передбаченому чинним законодавством (т.1, а.с. 6).

Відповідно до особової картки працівника, встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 01.07.2019 р. працював на посаді менеджера (управителя) із збуту в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Іберіс ЛТД»; звільнений з посади 31.01.2020 р. за угодою сторін (т.1, а.с. 11).

Відповідно до відомості про нарахування коштів № 203 на карткові рахунки співробітників встановлено, що 04.12.2019 р. ТОВ «Іберіс ЛТД» на картковий рахунок ОСОБА_1 було переведено грошові кошти в розмірі 216 000,00 гривень, що також підтверджується випискою за особовим рахунком від 04.12.2019 р. (т.1, а.с. 15-16).

Як повідомлено позивачем, ОСОБА_1 повернув лише частину боргу двома платежами: 11.12.2019 р. 30 000 грн та 30.01.2020 р. 70 000 грн.

Згідно наказу № І-ОІБУ-00016 від 31.01.2020 р. встановлено, що ОСОБА_1 звільнено з посади менеджера (управителя) із збуту на підставі ст. 36 п. 1 КЗпП України (т. 1, а.с. 17).

Відповідно до листа за вих. № 41 від 19.05.2020 р., направленого ТОВ «Іберіс ЛТД» на ім`я ОСОБА_1 , встановлено, що товариство у зв`язку з наявністю боргу в сумі 116000 гривень, запропонувало ОСОБА_1 повернути протягом 10 календарних днів наявну заборгованість (т.1, а.с. 4).

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28.01.2021 р. встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований 12.12.2019 р. як фізична особа-підприємець (т.1, а.с. 59-61).

Згідно довідки за вих. № 07/02-1 від 07.02.2020 р., наданої ТОВ «Іберіс ЛТД» встановлено, що ОСОБА_1 в період з серпня 2019 р. по січень 2020 р. включно, працюючи на посаді менеджера (управителя) із збуту у вищезазначеному підприємстві отримав заробітну плату в розмірі 37 411, 94 гривень (т.1, а.с. 93).

Згідно заяви про реструктуризацію заборгованості за договором № 19-212 від 02.12.2019 р. встановлено, що ОСОБА_1 звернувся 03.06.2020 р. до директора ТОВ «Іберіс ЛТД» ОСОБА_3 з відповідною заявою, згідно якої встановлено, що він виконував зобов`язання за Договором щодо повернення коштів та повернув 100 000 гривень. Однак, у зв`язку із втратою можливості заробітку через незалежні від нього обставини (форс-мажор), пов`язані з карантинними заходами з подолання пандемії, вчасне виконання цього обов`язку (розмір якого на дату складання цього листа становить 116 000 гривень стало неможливим. У зв`язку із наведеним ОСОБА_1 просив реструктурувати виниклу заборгованість у розмірі 116 000 гривень шляхом продовження строку виконання зобов`язань за Договором на 2 (два) роки) та визначити строк її кінцевого погашення 01.06.2022 р., про що укласти відповідний додатковий договір (т.1, а.с. 65).

Відповідно до листа за вих. № 60 від 23.06.2020 р., направленого ТОВ «Іберіс ЛТД» на ім`я ОСОБА_1 , встановлено, що ТОВ «Іберіс ЛТД» не прийняло запропоновані ним умови реструктуризації. Також товариство, враховуючи те, що борг ОСОБА_1 не погашено, вказувало, що буде змушене звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, так як вимоги за Договором № 19-212 від 02.12.2019 р. були порушені (т.1, а.с. 136).

З наданої представником позивача за первісним позовом інформації, отриманої з Інтернет-порталу Державної податкової служби України, Єршов Лев Борисови перебуває на обліку в органах доходів та зборів і станом на 10.03.20201 р. не має податкового боргу (т.1, а.с. 165-166).

З наданої представником позивача за первісним позовом інформації, отриманої з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 15.03.2021 р. встановлено, що належний ОСОБА_1 транспортний засіб FORD FOCUS, 2016 року випуску 28.01.2021 р. було перереєстровано на іншого громадянина (т.1, а.с. 205).

В свою чергу, звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт вказує на те, що при укладенні договору ОСОБА_1 виходив з того, що він працював у ТОВ «Іберіс ЛТД», однак в результаті того, що трудовий договір було припинено за згодою сторін, у ОСОБА_1 виникли непередбачувані обставини у зв`язку з якими повернення боргу в повному розмірі одним платежем стало неможливим. Також, апелянт зазначає, що у зв`язку із втратою можливості заробітку та неможливістю працевлаштуватися через незалежні від апелянта обставини, пов`язані із карантинними заходами з подолання пандемії COVID-19, повернення боргу унеможливилось. Апелянт просить звернути увагу на те, що ним неодноразово надсилалась позивачу заява про реструктуризацію договору, як вказує апелянт, відповіді надано не було, а пізніше ОСОБА_1 дізнався про звернення ТОВ «Іберіс ЛТД» із даною позовною заявою.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи із викладеного, апеляційним судом оскаржуване рішення переглядається лише в частині задоволених позовних вимог ТОВ «Іберіс ЛТД» та в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги керуючись наступним.

Ст. 14 ЦК України закріплює положення, відповідно до яких цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

За нормами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 14.1.257 ПКУ, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Судом першої інстанції вірно вказано, що між сторонами виникли зобов`язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору позики, згідно якого одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Необхідно наголосити, що подаючи зустрічний позов щодо реструктуризацію укладеного договору, ОСОБА_1 фактично визнав наявність в нього заборгованості на корить ТОВ «Іберіс ЛТД».

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно виникнення непередбачуваних обставин у вигляді безробіття як підстави неможливості повернення суми боргу апеляційний суд вказує наступне.

Підтримуючи висновки суду першої інстанції щодо необхідності задоволення позову в частині стягнення з відповідача 116 000 гривень в рахунок заборгованості за Договором про надання поворотної фінансової допомоги №19-212 від 02.12.2019 р, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 звільнився з займаної посади ТОВ «Іберіс ЛТД» за угодою сторін, тобто звільнення було його вільним волевиявленням на припинення трудових відносин.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу і на те, що судом першої інстанції вірно вказано про факт продажу ОСОБА_1 належного йому транспортного засобу 28.01.2021 року, тобто через два тижні після направлення йому судом сканкопії позовної заяви з додатками на електронну адресу (т.1, а.с.32-33,205).

При цьому, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на часткове погашення заборгованості.

Отже, виходячи із вищевказаного, апеляційний суд приходить до висновку про доведеність факту наявності заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Іберіс ЛТД», а тому вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову в цій частині.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність законних підстав для задоволення вимог зустрічного позову, апеляційний суд вказує наступне.

Так, апелянт в обґрунтування своїх вимог посилаючись на втрату ОСОБА_1 роботи та наявність обставин, пов`язаних з карантинними заходами з подання пандемії COVID-19 на території України, в якості правової підстави для задоволення зустрічного позову посилається на положення ст. 652 ЦК України, відповідно до яких у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

При цьому він зазначав, що якби ОСОБА_1 в момент укладення договору міг передбачити таку зміну обставин, то він би не уклав договір на тих умовах, що в ньому містяться.

Апеляційний суд зазначає, що підстави для зміни або розірвання договору визначені статтями 651, 652 ЦК України і за загальним правилом, викладеним в частинах перших цих статей, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Про зміну або розірвання договору в порядку частини першої статті 651 ЦК України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).

Разом з тим, законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.

Так, за частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зміна умов договору (чи його розірвання) в судовому порядку з причин істотного порушення договору є правовим наслідком порушення зобов`язання іншою стороною договору відповідно до пункту 2 частини першої статті 611 ЦК України, тобто, способом реагування та захисту права від порушення договору, яке вже відбулося.

Іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку (крім істотного його порушення) відповідно до частини другої статті 651 ЦК України є випадки, встановлені законом або договором, і настання таких випадків зумовлює право сторони ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин. Вказана норма не формулює підстав, за наявності яких у сторони виникає право на розірвання договору, а лише передбачає якими способами можуть встановлюватися такі підстави.

Для прийняття судом рішення про зміну договору відповідно до частини другої статті 652 ЦК України у справі має бути встановлена наявність одночасно наступних умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Водночас за частиною четвертою статті 652 ЦК України зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Таким чином, зміна договору за рішенням суду у зв`язку із істотною зміною обставин допускається лише у виняткових випадках та при наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин, з яких сторони виходили, укладаючи договір. і на позивача покладений обов`язок довести належними та допустимими доказами у справі наявність всіх цих чотирьох умов.

Разом з тим, в ході розгляду справи судом встановлено, що умови укладеного між сторонами договору було порушено саме ОСОБА_1 , тобто позивачем за зустрічним позовом.

Отже, умова, передбачена пунктом 2 частини другої статті 652 ЦК України, відсутня. При цьому ризик зміни обставин несе сторона, яка порушила зобов`язання, що є справедливим.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, умови укладеного договору не містять посилання на те, що грошові кошти ОСОБА_1 були наданні як працівнику товариства, що б могло давати підставу припускати, що він, отримавши кошти, розраховував їх повертати шляхом відрахувань з заробітної плати, що в подальшому стало неможливим через його звільнення.

З огляду на вказане. апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції також і в частині відмови у задоволенні зустрічного позову.

Виходячи із наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростували правильних висновків суду першої інстанції. Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи апеляційної скарги зводяться до доведеності факту необхідності реструктуризації боргу, а тому, на думку апелянта, автоматично відсутні підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «Іберис ЛТД».

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 26 серпня 2021 року по цивільній справі за позовом ТОВ «Іберіс ЛТД» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором та вартості неповернутого майна та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Іберіс ЛТД» про зміну договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28.11.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра

С.М. Сегеда

О.С. Комлева