Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

Головуючої судді - Бенца К.К.

при секретарі Майор Ю.В.

за участю:

представника позивача Семенов Ю.О.

представника відповідача Департаменту патрульної поліції Котубей О.В.

представника - Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області Лешанич А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області про стягнення моральної (немайнової) шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів поліції, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції та Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області про стягнення моральної (немайнової) шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів поліції.

Мотивуючи свої позовні вимоги, вказує на те, що 16.04.2016р. близько 01 год. 10 хв., керуючи автомобілем «Mercedes Benz» Е 250, д.н.з. НОМЕР_1 , він був зупинений працівником патрульної поліції інспектором роти № 2 батальйону УПП у м. Ужгороді та м. Мукачеві Кохан Ю.Ю. по причині того, що задній номерний знак авто був неосвітлений і відповідно, зі слів останнього це є порушенням ПДР України. В зв`язку з чим, інспектор виніс на місці (без надання ОСОБА_1 права на підготовку своїх заперечень та позбавивши його права звернутись за правовою допомогою) постанову в справі про адміністративне правопорушення. В подальшому, того ж вечора інспектором було запропоновано пройти йому огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, хоча жодних об`єктивних ознак для цього на той момент не існувало, оскільки, як зазначає позивач, він ніколи не дозволяє собі сідати за кермо автомобілю в такому стані. Більше того, інспектор почав прискіпливо по відношенню до нього вказувати на те, що з порожнини його роту відчувається запах алкоголю і запропонував йому пройти відповідний тест за допомогою технічного засобу «Драгер». Однак, він на відріз відмовився проходити запропонований інспектором тест, оскільки на його вимогу в інспектора поліції були відсутні будь-які документи, що підтверджували б справний стан такого приладу і при ньому наявний певний сертифікат, що підтверджує проходження даним приладом щорічної повірки на справжність відповідно до вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність». Відтак, через свої власні моральні якості та принципи і такого роду упередженість працівника патрульної поліції, в присутності свідків: гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 (пояснення яких наявні в матеріалах справи), він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Не зважаючи на його усні зауваження, не маючи жодних доказів його вини, інспектор не захотів слухати його пояснення , та почав складати протокол про адміністративне правопорушення , неодноразово зазначаючи, що відповідальності перед державою можна уникнути, якщо правильно вести себе на дорозі, зокрема при зустрічі з працівниками правоохоронних органів. В результаті чого, інспектор склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а сааме за те, що ОСОБА_1 , 16.04.2016р. близько 01год. 40хв. в м. Ужгороді по вул. Краснодонців, буд.32 керував автомобілем марки «Mercedes Benz» Е 250, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Вину в інкримінованому правопорушенні він відразу не визнав.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від «19» квітня 2016р. справу № 308/4288/16-п про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 повернуто до Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві у зв`язку із тим, що надані документи не давали можливості суду всебічно, повно та об`єктивно з`ясувати обставини справи для усунення вище виявлених недоліків та виконання вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення. Однак, за наслідками усунення працівниками патрульної поліції таких недоліків, 09.06.2016р. матеріали протоколу повторно надійшли на розгляд до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від «15» липня 2016р. провадження по справі № 308/4288/16-п про адміністративне правопорушення відносно нього, гр. України ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Позивач вказує на те, що порушенням його конституційних прав і свобод йому завдано суттєвої моральної шкоди.

Зазначає, що незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності йому завдано моральних страждань , очікування протягом трьох місяців на прийняття судом у справі законного рішення про непричетність і невинуватість.

Позивач зазначає, що він зазнав душевних страждань у зв`язку з такою протиправною поведінкою щодо нього, поніс втрати немайнового характеру внаслідок зазначених моральних, фізичних страждань та негативних явищ, заподіяних йому незаконними діями окремих службових осіб Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції.

Позивач зазначає, що у даному випадку, у зв`язку з незаконним перебуванням під притягненням до адміністративної відповідальності, було принижено його честь та гідність , а також репутацію законослухняного громадянина; позбавлено конституційного права на свободу і особисту недоторканність; також постійне відвідування судових засідань по його справі, де його бачила значна кількість людей, в тому числі знайомі; мали місце моральні переживання як з його боку так і з боку всіх членів сім`ї (матері, батька та рідної сестри); мав місце тривалий відрив його від сім`ї; було позбавлено можливості виконувати свої обов`язки як основного годувальника в родині; було порушено його нормальні життєві зв`язки, життєвий уклад; це призвело до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань; порушено нормальні стосунки з оточуючими людьми, в тому числі членами родини; було фактично знищено впевненість у дієвості та ефективності правових механізмів щодо недопущення фактів безпідставного позбавлення волі невинних осіб; знищено впевненість у беззаперечному слідуванні державними інститутами, в т.ч. працівниками Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції, які зобов`язані дбати про права і свободи громадян, нормам Конституції, законів та, нарешті, здоровому глузду.

Позивач вказує на те, що сам факт запровадженя протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП та проведена посадовими особами Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції процедура незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності за правпорушення , якого він не скоював, перебування протягом тривалого часу під судом, є тими обставинами, що спричинили глибоку душевну та психологічну травму, викликали пов`язані з цим моральні страждання і переживання.

Посилаючись на вказані обставини, на незаконність притягнення до адміністративної відповідальності, очікування протягом трьох місяців на прийняття судом у справі законного рішення, на те, що неправомірними діями органів Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції йому завдано моральних страждань та порушено усталений спосіб його життя , позивач просить суд стягнути за рахунок коштів державного бюджету на користь ОСОБА_1 завдану йому незаконними діями Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції моральну шкоду в розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень.

Короткий виклад позицій сторін по справі:

Позивач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги викладені в позові підтримав з підстав та мотивів викладених у позові . Надав пояснення аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Котубей О.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, зокрема зазначив, що складений працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції та відповідно до положень КУпАП є одним із джерелом доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Окрім цього, зазначив, що у позовній заяві позивач посилається як на обставини наявності моральної шкоди, проте, доказів того, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надано та не долучено до матеріалів справи позову. Окрім цього вказав на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, підтверджуючих неправомірність дій працівників патрульної поліції при складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП. Вказує на те, що Департамент патрульної поліції не є органом, уповноваженим проводити досудове розслідування або оперативно розшукову діяльність , у звязку з чим положення ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» до спірних правовідносин застосовуватись не можуть.

Просив відмовити у задоволенні позову.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області Лешанич А.А. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, надавши письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив що Головне управління Казначейства не є належним відповідачем по вказаній справі, оскільки спірні відносини виникли виключно між позивачем та відповідачем - Управлінням патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції. Головне управління Казначейства не є «власником» розпорядником бюджетних коштів, які позивач просить стягнути та не відповідає за зобов`язаннями інших бюджетних установ. Просив відмовити у задоволенні позову.

Заяви, клопотання:

14.12.2017 року представником Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

29.12.2017 року представником відповідача Департаменту патрульної поліції подано до суду клопотання про залишення позовної заяви без руху.

15.01.2018 року заступником керівника Ужгородської місцевої прокуратури подано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи;

25.01.2018 року керівником Ужгородської місцевої прокуратури подано до суду заяву про вступ у справу.

30.01.2018 року представником відповідача Департаменту патрульної поліції подано до суду відзив на позовну заяву.

23.02.2018 року представником позивача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

28.02.2018 року представником Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області подано до суду відзив на позовну заяву.

21.05.2019 року представником відповідача Департаменту патрульної поліції подано до суду заяву про відкладення розгляду справи.

05.12.2019 року представником позивача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

25.02.2020 року представником позивача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

03.04.2020 року представником Департаменту патрульної поліції подано до суду відзив на позовну заяву.

18.05.2020 року представником позивача подано до суду клопотання про відкладення судового засідання

02.03.2022 року представником Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

15.09.2022 року представником позивача подано до суду клопотання про долучення письмових доказів.

15.09.2022 року представником позивача подано до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

27 листопада 2017 року Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження у цивільній справі за № 308/11555/17 та призначено справу до судового розгляду.

06 березня 2019 року Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду заяву керівника місцевої прокуратури про вступ прокурора у дану справі задоволено.

25 лютого 2020 року Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду клопотання представника позивача про заміну неналежного відповідача належним відповідачем задоволено.

Заслухавши вступне слово представника позивача, представників відповідачів, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з влас-ної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Фактичні обставини справи встановлені судом:

Судом встановлено, що 16.04.2016 р. о 01 год. 40 хв. інспектором роти № 2 батальйону УПП у м. Ужгороді та м. Мукачеві ДПП рядовим поліції Кохан Ю.Ю. було складено протокол серія АП2 № 092668 про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 . ( а.с. 8)

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від «19» травня 2016р. справу № 308/4288/16-п про адміністративне правопорушення відносно гр. України ОСОБА_1 повернуто до Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві для усунення виявлених недоліків та виконання вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Судом встановлено, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від «15» липня 2016р. провадження по справі № 308/4288/16-п про адміністративне правопорушення відносно гр. України ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. ( а.с. 19-21)

Нормативно-правове обґрунтування :

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 вищевказаного Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19) та від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21).

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18) зазначено, що: «здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, не урахували, що дії працівників УПП м. Харкова щодо затримання позивача та складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини. Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність у діях працівників УПП м. Харкова при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, передбачених статтями 173, 185 КУпАП винних дій, є помилковими».

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21) зазначено, що: «у справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 липня 2016 року встановлено, що матеріали справи не містять даних, які б об`єктивно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій , перелічених в диспозиції частини першої статті 130 КУпАП. За даних обставин суд зробив висновок, що наявні підстави для закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП .

Отже, з вказаного вбачається, що у зв`язку із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення у позивача виникло право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний висновок також викладений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 289/2110/21 (провадження № 61-5136св22).

У постанові Верховного Суду від 17.03.2021 р. у справі № 420/239/20 Суд зазначив, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно (п. 54).

Отже, з урахуванням законодавчо закріпленого обґрунтування і підстав стягнення моральної шкоди, а також з огляду на те, що у зв`язку із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення у позивача виникло право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» , суд з урахуванням вимог розумності та справедливості визначає завдану моральну шкоду у розмірі 22000,00грн. , задовольняючі частково позовні вимоги.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Щодо розподілу судових витрат:

Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 19, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167 , 1176 суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області про стягнення моральної (немайнової) шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів поліції задовольнити частково.

Стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (мешканця АДРЕСА_1 , РНОБПП НОМЕР_2 ) завдану моральну шкоду в розмірі 22 000,00 грн. (двадцять дві тисячі гривень).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 (мешканець АДРЕСА_1 , РНОБПП НОМЕР_2 )

Відповідач Департамент патрульної поліції (, місцезнаходження вул.Федора Ернста, 3, м.Київ, 03048)

Відповідач Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області (місцезнаходження м. Ужгород, вул. П.Мирного, 2а-)

Дата складання повного тексту судового рішення - 19.12.2022 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца