ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 серпня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/7471/21

Головуючий у першій інстанції Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/333/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Карапути Л.В. від 22 листопада 2021 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, дата складення повного тексту рішення - 22 листопада 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, третя особа: ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, зазначивши третьою особою ОСОБА_3 , в якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.05.2021 року на утримання дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частки до 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Також позивач ставив питання про стягнення на його користь з ОСОБА_2 понесених ним судових витрат по справі. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що 26.05.2021 року Деснянським районним судом м.Чернігова було видано судовий наказ у справі №750/5261/21 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.05.2021 року та до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказував, що при видачі даного судового наказу, з огляду на процесуальну специфіку розгляду справ у наказному провадженні, судом не було враховано того, що на його утриманні, окрім сина ОСОБА_5 , перебувають ще двоє малолітніх дітей: сини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір яких ОСОБА_3 є особою із інвалідністю другої групи та потребує матеріальної допомоги. Позивач зазначає, що стягнення аліментів на одну дитину в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, без врахування наявності непрацездатної дружини та ще двох малолітніх дітей, є несправедливим по відношенню до цих дітей та ставить їх у нерівне становище. За даних обставин, позивач просив зменшити розмір аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Деснянського районного суду м.Чернігова від 26.05.2021 року на утримання дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частки до 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 22.11.2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Судом зменшено розмір аліментів, визначених судовим наказом Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.05.2021 року, та вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили. В решті позовних вимог судом відмовлено. Судовий наказ, виданий Деснянським районним судом м.Чернігова 26.05.2021 року по справі №750/5261/21 (2-н/750/1346/21), відізвано та приєднано до справи. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 грн. у повернення сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 22.11.2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 22.11.2021 року є необґрунтованим, і тому підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а також неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що він приймає участь в утриманні дітей від першого шлюбу. Апелянт стверджує, що судом першої інстанції при розгляді даної справи по суті не було враховано майновий стан платника аліментів, який є достатнім для сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі, визначеному судовим наказом, при цьому без порушення та обмеження прав дітей позивача від першого шлюбу на належне утримання. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції не прийняв до уваги та відмовив відповідачу у приєднанні до матеріалів справи доказів, які підтверджують ті обставини, що син ОСОБА_5 часто хворіє та потребує постійного лікування, що має істотне значення при розгляді спорів щодо визначення розміру аліментів на дитину.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 22.11.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, третя особа: ОСОБА_3 , без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.175, 176, 179), учасники даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що судовим наказом Деснянського районного суду м.Чернігова від 26.05.2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.05.2021 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.5).

Як вбачається з копії свідоцтва про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.6). З копії свідоцтва про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.7).

Згідно копії домової книги та довідок про реєстрацію місця проживання особи №23165, №23166, №23164, виданих 08.12.2020 року Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, діти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та їх батько ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-12).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12ААБ, ОСОБА_3 повторно встановлено 2 групу інвалідності з 01.10.2020 року до 01.11.2021 року по причині загального захворювання (а.с.13).

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 20.01.2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

Згідно відомостей щорічної декларації ОСОБА_1 , як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік, позивач має на праві власності чотири земельні ділянки, житловий будинок, гараж, автомобіль та причіп, він отримував заробітну та орендну плату. Також позивач отримав дохід від відчуження рухомого та нерухомого майна; у нього задекларовані грошові активи на суму 950 000 грн. (а.с.43-52).

З довідки Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області №01-08-30/5854 від 18.10.2021 року вбачається, що за період з 01.04.2021 року по 01.10.2021 року ОСОБА_1 нарахована заробітна плата в розмірі 163 708 грн. 34 коп. (а.с.75).

Згідно довідки Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області №01-08-30/6488 від 11.11.2021 року, за період з 01.05.2021 року по 01.11.2021 року ОСОБА_2 нарахована заробітна плата в розмірі 92 145 грн. 28 коп. (а.с.80).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 22.11.2021 року, частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, врахувавши доходи сторін, матеріальне становище позивача, наявність у нього двох малолітніх дітей від першого шлюбу, визнав за доцільне зменшити розмір аліментів, які стягнуті з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок суду першої інстанції про задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову не узгоджується із нормами права, які регулюють спірні правовідносини та фактичними обставинами справи, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 22.11.2021 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (Конвенцію ратифіковано Постановою ВР №789-XII від 27.02.91) зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини першої статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Приписи статті 51 Конституції України регламентують, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 22.11.2021 року, при вирішенні даного спору по суті судом першої інстанції обґрунтовано прийнято до уваги положення статей: 150, 180, 181, 182; ч.1 статті 191, ч.1 статті 192 Сімейного кодексу України.

Відповідно до роз`яснень п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно положень ч.1 статті 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч.1 статті 161 ЦПК України та ч.5 Сімейного кодексу України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч.7 статті 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Враховуючи зміст статей: 181, 192 Сімейного кодексу України, статті 170 ЦПК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Апеляційний суд, відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі №565/2071/19, провадження №61-9460св20, від 28.05.2021 року у справі №715/2073/20, провадження №61-1031св21.

Звертаючись до суду з даним позовом про зменшення розміру аліментів, позивач ОСОБА_1 посилався на ті обставини, що при видачі судового наказу 26.05.2021 року про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, і не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.05.2021 року та до досягнення дитиною повноліття, з огляду на процесуальну специфіку розгляду справ у наказному провадженні, судом не було враховано тих обставин, що на утриманні ОСОБА_1 , крім сина ОСОБА_5 , перебувають ще двоє малолітніх дітей: сини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір яких ОСОБА_3 є особою із інвалідністю другої групи та потребує матеріальної допомоги. Позивач вказував, що стягнення аліментів на одну дитину у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, є несправедливим по відношенню до інших його дітей, та ставить їх у нерівне становище.

Відповідно до ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1, ч.2 , ч.3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено в ході судового розгляду даної справи, позивач є батьком сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також ще двох малолітніх дітей: синів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яких він має обов`язок утримувати за законом.

Матеріали справи містять в собі письмові пояснення третьої особи по справі - ОСОБА_3 (а.с.55), в яких ОСОБА_3 зазначає, що стан її здоров`я, як особи із інвалідністю другої групи, та необхідність постійного дороговартісного лікування не дозволяє їй в повній мірі забезпечувати свої потреби та двох малолітніх дітей. ОСОБА_3 вказує, що як в період шлюбу, так і після його розірвання ОСОБА_1 не ухилявся від виконання свого обов`язку по утриманню та вихованню їх спільних дітей. ОСОБА_1 постійно самостійно забезпечує дітей всім необхідним, та підтримує матеріально ОСОБА_3 .

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши всі фактичні документально підтверджені обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, які стягнуті з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що він приймає участь в утриманні дітей від першого шлюбу. Апелянт стверджує, що судом першої інстанції при розгляді даної справи по суті не було враховано майновий стан платника аліментів, який є достатнім для сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі, визначеному судовим наказом, при цьому без порушення та обмеження прав дітей позивача від першого шлюбу на належне утримання.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Положеннями статті 52 Конституції України регламентовано рівність дітей у своїх правах.

На думку апеляційного суду, вищевказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 22.11.2021 року, оскільки факт участі позивача в утриманні двох малолітніх дітей від першого шлюбу підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Вищезазначені доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 22.11.2021 року щодо часткового задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову про зменшення розміру аліментів, оскільки дане рішення ухвалено судом першої інстанції з врахуванням фактичних документально підтверджених обставин справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, в тому числі, і з врахуванням приписів: ч.7 статті 170 ЦПК України, статей: 182, 192 Сімейного кодексу України.

Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції не прийняв до уваги та відмовив відповідачу у приєднанні до матеріалів справи доказів, які підтверджують ті обставини, що син ОСОБА_5 часто хворіє та потребує постійного лікування, що має істотне значення при розгляді спорів щодо визначення розміру аліментів на дитину. Апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру аліментів є помилковим, оскільки значна частина отримуваних відповідачем аліментів витрачається на лікування дитини.

В контексті документально підтверджених фактичних обставин справи, а також приписів статті 185 Сімейного кодексу України, яка регламентує участь батьків у додаткових витратах на дитину, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 22.11.2022 року.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 22.11.2021 року, ухваленого на підставі норм права, які регулюють спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які учасники справи посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду даної справи.

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.11.2021 року необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 12.08.2022 року.

Головуючий: Судді: