Справа № 450/446/16-ц Провадження № 2/450/920/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Мельничук І. І.

секретаря судового засідання Покидько Л. Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

24.02.2016 року позивачі звернулися до суду з позовом про стягнення з відповідача моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у якій загинула

ОСОБА_8 обгрунтування заявленого позову покликаються на те, що 12.07.2015 року на автодорозі Мукачево - Івано-Франківськ - Рогатин - Львів в районі 423 км+600м, що поблизу с.Старе Село Пустомитівського району Львівської області автомобіль «Subaru Legacy», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження від яких померла на місці пригоди. Постановою слідчого від 20.08.2015 року закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Загибла проживала разом із своєю сім`єю, чоловіком ОСОБА_3 та дітьми ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 смерть ОСОБА_9 вплинула на життя всіх членів сім`ї, чоловіка, на утриманні якого залишилось троє малолітніх дітей. Великим стресом та шоком стала для дітей смерть матері, до якої вони були дуже прив`язані. Загибла постійно перебувала поруч зі своїми дітьми, доглядала за ними та брала активну участь у їх вихованні. Втрата дружини спричинила моральні страждання чоловіку ОСОБА_3 , оскільки він залишився вдівцем з трьома неповнолітніми дітьми, що пригнічує його стан, всі їхні мрії та сподівання в один момент рухнули, неймовірно важко було пояснити малолітнім дітямчому їх матері більше немає поруч. Моральну шкоду оцінює в 300000,00 грн. Трагічний випадок викликав великі зміни в житті ОСОБА_1 та мав істотний вплив на погіршення життєвої ситуації в родині, спровокував значні психологічні та емоційні переживання. Вона мала дуже сильний емоційний зв`язок з матір`ю, любили проводити час разом, мати завжди підтримувала доньку, допомагала фінансово. Вважає, що сума коштів в розмірі 230000,00 грн. буде достатньою для компенсації та полегшання моральних страждань. Трагічна смерть матері стала шоком і для доньки ОСОБА_2 , спричинила великі переживання.оскільки ніхто не зможе замінити дитині любов та опіку рідної матері. Вважає, що 220000,00 грн. буде достатньою для компенсації та полегшення моральних страждань. На момент настання ДТП, ОСОБА_4 виповнилося неповних 10 років. Мати була дуже близькою до своєї доньки, брала активну участь у її вихованні, опікувалася нею та допомагала в навчанні. Дитина дуже тяжко переживала смерть матері, неймовірно тяжкою була для неї в такому віці найріднішої та найближчої людини в житті. Вважає, що 250000,00 грн. буде достатньою для компенсації та полегшення моральних страждань. Величезним стресом та шоком стала смерть матері для малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яким на момент смерті матері виповнилося 8 та 4 роки відповідно. Вони були дуже прив`язані до матері, та в результаті ДТП позбавленні в такому ранньому віці любові та опіки матері, які особливо потребували їх. З врахуванням обставин, вважають, що розмір морального відшкодування повинен складати 260000,00 грн. та 270000,00 грн. відповідно.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.03.2019 року позовні вимоги було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_11 в користь: ОСОБА_1 40000,00 грн., в користь ОСОБА_12 40000,00 грн., ОСОБА_3 - 30000,00 грн., ОСОБА_4 - 50000,00 грн., ОСОБА_5 - 50000,00 грн., ОСОБА_6 - 50000,00 грн.

Постановою Львівського апеляційного суду від 19.08.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишено без задоволення, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.03.2019 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 04.03.2020 року касаційну скаргу адвоката Пащука Артема Ігоровича як представника ОСОБА_7 задоволено частково. Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.03.2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19.08.2019 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2020 року справу передано на розгляд судді Мельничук І.І.

Ухвалою від 30.03.2020 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 12.03.2021 року у справі призначено судову авто-технічну експертизу та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи.

Ухвалою від 28.01.2022 року поновлено провадження у справі.

Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. У додаткових поясненнях представник позивачів зазначив, що відповідно до інформації, наданої АТ "СК "АРКС", яке раніше іменувалось АТ "АХА Страхування", за результатами розгляду дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 12.07.2015 року за участі автомобіля «Subaru Legacy», р.н. НОМЕР_1 , страховою компанією було сплачено 100000,00 грн. страхового відшкодування на користь всіх відповідачів. Загальний розмір такого страхового відшкодування стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами. А тому вважає, що вичерпання позивачами можливості отримати страхове відшкодування, а саме отримання страхової виплати у максимально можливому розмірі, в тому числі моральної шкоди у розмірі 14616 грн. Представник позивачів подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивачів.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, однак його представник подав заяву про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач мав вирішити питання залучення належного співвідповідача до участі у справі, а саме страхову компанію, а тому позов поданий до неналежного відповідача та з цих підстав не підлягає задоволенню. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду. Вважає, що в позові слід відмовити, оскільки мав бути залучений належний відповідач - страхова компанія і різницю суд мав би встановити у випадку виплати відшкодувати винуватець ДТП, проте вини відповідача у ДТП немає. Особа, яка провадить діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В даному випадку пішохід проявив грубу необережність, яка проявилась у порушенні ПДР України. А тому просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.07.2015 року приблизно о 22 год. 10 хв. на автодорозі Мукачево-Івано-Франківськ - Рогатин - Львів в районі 423 км+ 600 м, що поблизу с.Старе Село Пустомитівського району Львівської області автомобіль «Subaru Legacy», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , внаслідок вказаної пригоди транспортний засіб отримав технічні пошкодження, а пішохід ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 є чоловіком загиблої ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 21.11.1990 року; ОСОБА_9 була матір`ю позивачів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується відповідно свідоцтвами про народження серії НОМЕР_3 , серії НОМЕР_4 , серії НОМЕР_5 , серії НОМЕР_6 , серії НОМЕР_7 .

Як зазначив представник відповідача на час ДТП відповідальність водія автомобіля «Subaru Legacy» була застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/7086615 від 27.11.2014 року.

Таким чином, спірні правовідносини врегульовані нормами Цивільного кодексу України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як зазначив представник позивачів у додатковому поясненні, страховою компанією було оплачено 100000,00 грн. страхового відшкодування позивачам.

Клопотання про залучення страхувальника як відповідача чи третьою особою до участі у справі стороною позивача подано не було.

За змістом ч.1, 5 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Під моральною шкодою, згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року, слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до абзацу 1 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Згідно висновку експерта №539/2015 від 13.07.2015 року, наявного в матеріалах кримінального провадження №0000305, при судово-токсикологічному дослідженні крові і сечі з трупа ОСОБА_9 був виявлений етиловий алкоголь в кількості в крові - 2,51 проміле, в сечі - 3,67 проміле. Вказана концентрація етилового спирту в крові трупа може відповідати сильному алкогольному сп`янінню живої особи.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Згідно висновку експерта за результатами проведення комісійної інженерно-транспортної експертизи по матеріалах цивільної справи №450/446/16-ц, проведеної Львівським НДІСЕ за №1837 від 19.01.2022 року, у заданій дорожній ситуації пішохід ОСОБА_9 повинна була, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п. 4.4., 4.8 та 4.14 (підпункт «г») ПДР України, у відповідності до яких вказаний пішохід, рухаючись в темну пору доби повинна була виділити себе та переходити проїзну частину в місцях, де дорогу добре видно в обидва боки, впевнившись у відсутності небезпеки, та не зупиняючись на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху. При заданих вихідних даних: пішохід ОСОБА_9 намагалась перейти проїзну частину дороги зліва на право та зупинилась на проїзній частині, а в момент наближення транспортного засобу до неї відновила рух на смугу руху автомобіля «Subaru Legacy», то в діях ОСОБА_9 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 4.8 та 4.14 (підпункт «г») ПДР України; водій ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_9 , шляхом своєчасного застосування екстренного гальмування, то немає підстав стверджувати, що дії водія ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 1.10 (в частині «небезпека для руху») та 12.3. ПДР України. При заданих вихідних даних причиною настання даної ДТП, з технічної точки зору, є невідповідність дій пішохода ОСОБА_9 правилам дорожнього руху України, які перебувають в причинному зв`язку із настанням даної ДТП, оскільки пішохід вийшла на смугу руху автомобіля «Subaru Legacy», на такій віддалі до останнього, яка була недостатньою для уникнення наїзду.

Таким чином, судом встановлено відсутність вини та причинного зв`язку у діях відповідача та заподіянням шкоди.

Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів , який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У пункті 1.3 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Згідно із ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 цього Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.3 статті 27 Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами г і ґ пункту 41.1 та підпунктом в пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц вказала, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Оскільки позовні вимоги заявлені до завдавача шкоди, в діях якого відсутній причинний зв`язок з заподіянням шкоди, а не до страховика, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 22 , 23, 999, 1167, 1168, 1187, 1193, ЦК України , ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258-259, 263-265,273, 351-355, 430 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

у задовленні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено 19.05.2022 року.

Суддя І.І.Мельничук