ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1570/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №706/717/18 Категорія: 314000000 Годік Л. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Нерушак Л.В., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Христинівської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення Христинівської міської ради №9-2/1-ІV від 22 серпня 2011 року , -

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що в серпні 2005 року, згідно договору купівлі- продажу, ОСОБА_2 на аукціоні купив у Христинівського РайСТ цілісний майновий комплекс будівель та споруд продовольчої бази, який розташований на земельній ділянці площею 1,0367 га, що по АДРЕСА_1 . Вказана земельна ділянка цільовим призначенням виділялася для обслуговування будівель та споруд продовольчої бази. Територія продовольчої бази є автономною і чітко визначеною у своїх розмірах та межах, оскільки по периметру обнесена залізобетонним парканом і має лише один в`їзд до неї та обмежений доступ відвідувачів тільки через ворота та прохідну.

На час купівлі ОСОБА_2 у 2005 році комплексу продовольчої бази питання про передачу в користування йому земельної ділянки, на якій розташована продовольча база, не вирішувалося, тому вказана земельна ділянка, що документально підтверджується рішенням Христинівського районного суду від 25.02.2011 року, згідно Державного акта II -ЧР № 002433 від 29 вересня 1999 року, перебувала в безстроковому користуванні Христинівського РайСТ і так було по 14 липня 2011 року, тобто ще 6 років, що підтверджується рішенням Христинівської міської ради від 14 липня 2011 року №8-3/12- VI, а також рішенням Христинівського районного суду від 29 серпня 2013 року у справі № 706/1001/13-а, яке, після скасування 29 жовтня 2014 року Вищим адміністративним судом постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2014 року, залишено без змін.

Вказує, що згідно договору купівлі-продажу від 9 лютого 2006 року він придбав у ОСОБА_2 1/2 частину комплексу будівель та споруд (продовольча база), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно вказаного договору у його приватну власність перейшли: 1/2 прохідної А, площею - 10,7 кв. м.; 1/2 частина соляного складу В, площею - 200,0 кв. м; -1/2 складу продбази Г, площею 1183,5 кв. м. (в тому числі підвал площею - 601,0 кв.м.); 1/2 частина вбиральні «Д», площею 3,3 кв. м. Вся площа придбаних приміщень складала - 1397,5 кв. м.

Договором міни від 5 березня 2008 року нежитлової будівлі (магазин № НОМЕР_1 «Продтовари» та магазин № НОМЕР_2 «Продтовари») на 1/2 частину соляного складу «В» ним передано у власність ОСОБА_2 його частину соляного складу «В» комплексу будівель та споруд продовольчої бази.

Після укладання 05 березня 2008 року між ним та ОСОБА_2 договору міни у його ОСОБА_1 , власності залишилися: 1/2 прохідної А, площею - 10,7 кв. м.; 1/2 складу продбази «Г», площею 1183,5 кв. м. (в тому числі підвал площею - 601,0 кв.м.) та 1/2 частина вбиральні «Д», площею 3,3 кв. м. Всього 1197, 5 кв. м., що становить 42,84 відсотків всієї площі комплексу будівель та споруд продовольчої бази.

Оскільки з лютого 2006 року він набув права співвласника майнового комплексу продовольчої бази, то згідно умов вказаних договорів купівлі-продажу та вимог ч. 4 ст. 120 Земельного Кодексу України та ст. 373 ЦК України, для обслуговування своєї частини приміщень продовольчої бази, мав право на користування частиною земельної ділянки, на якій розташована продовольча база, пропорційно вартості придбаного ним нерухомого майна на ній розташованого, тому оскаржуваним рішенням Христинівської міської ради від 22 серпня 2011 року зачіпаються його права та охоронювані законом інтереси.

Позивач зазначає, що оскаржуваним ним рішенням Христинівської міської ради від 22 серпня 2011 року земельна ділянка (територія продовольчої бази), і чомусь не вся її площа, тобто не та, що зазначена у рішенні Христинівського районного суду від 25 лютого 2011 року, а значно менших розмірів, взагалі не розподілялася, а в порушення вимог чинного законодавства України з незрозумілих підстав та незрозумілих розмірів була закріплена за ним та ОСОБА_2 . Не погоджуючись з рішенням Христинівської міської ради №9-2/1 від 22 серпня 2011 року, яке ухвалювалося на виконання рішення Христинівського районного суду від 25 лютого 2011 року у адміністративній справі № 2-4/2011, воно було оскаржене ним в судовому порядку до Христинівського районного суду за правилами адміністративного судочинства. Основними доводами при оскарженні ним рішення Христинівської міської ради №9-2/1 від 22 серпня 2011 року при зверненні до Черкаського окружного адміністративного суду було те, що Христинівська міська рада 22 серпня 2011 року ухвалюючи вказане рішення цим самим виконувала рішення Христинівського районного суду від 25 лютого 2011 року у адміністративній справі № 2-4/2011, що підтверджується повідомленням Управління ДВС Головного управління юстиції у Черкаській області № 834/2.2-07 від 28 лютого 2014 року, і при його ухваленні розподілила не всю земельну ділянку по АДРЕСА_1 , яку необхідно було розподілити на виконання рішення Христинівського районного суду від 25 лютого 2011 року, що документально підтверджується порівнянням планів розподілу земельної ділянки, як додатків до рішень Христинівської міської ради №48-3/13-V від 20 травня 2010 року та № 9-2/1 від 22 серпня 2011 року.

Вказує, що в ході розгляду цієї справи в судах різних інстанцій, зокрема, постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 20 травня 2014 року було частково задоволено позов, визнано протиправним та скасовано рішення Христинівської міської ради Черкаської області від 22.08.2011 р. № 9-2/1-IV про розподіл земельної ділянки, зобов`язано Христинівську міську раду ухвалити нове рішення про розподіл земельної ділянки для обслуговування комплексу продовольчої бази по АДРЕСА_1 згідно вимог чинного законодавства України. Однак, в подальшому, ухвалою від 08.11.2017 р. Вищий адміністративний суд України скасував вказану постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20 травня 2014 року, закривши провадження у справі, оскільки спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та ухвалою Верховного суду України від 04.04.2018 р., за його заявами про визначення підсудності справи, провадження у справі було закрито, таким чином позбавлено його права на судовий захист.

На підставі наведеного позивач просив суд поновити строк на оскарження вказаного рішення; рішення Христинівської міської ради № 9-2/1-ІV від 22 серпня 2011 року визнати недійсним та скасувати його; стягнути з відповідача на його користь усі судові витрати у справі.

Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 травня 2022 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення з позовом щодо оскарження рішення Христинівської міської ради № 9-2/1-ІV від 22 серпня 2011 року.

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Христинівської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення Христинівської міської ради № 9-2/1-ІV від 22 серпня 2011 року.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав, свобод чи законних інтересів відповідачем Христинівською міською радою, оскільки, з досліджених судом матеріалів справи вбачається, що за період часу з 2006 року (з моменту виникнення правовідносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з купівлі-продажу будівель по АДРЕСА_1 ) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникають судові спори щодо користування як майном так і земельними ділянками, однак, ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовів та визнано рішення Христинівської міської ради з приводу передачі земельних ділянок сторонам як такими, що винесені згідно законів та нормативно-правових актів України.

Не погоджуючись з рішенням суду, вважаючи його незаконним, неправосудним, прийнятим не по суті вимог та обставин позовної заяви з порушенням норм процесуального та матеріального права, а також висновки суду не відповідають обставинам справи ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким повністю задоволити вимоги його заяви.

Апеляційна скарга, мотивовано тим, що відмовляючи у задоволенні позову суд своє рішення мотивував тим, що ніби то обраний спосіб захисту не вичерпує спір, що ніби то не довів суду ті обставини на які посилався у позовній заяві обгрунтовуючи позов і доказів суду з цього приводу не надав, що передбачено ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Вказує, що рішення суду суперечить ст. 6 Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини та громадянина, ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 14 ЦПК України та не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, а також не відповідає обставинам справи, які викладені в позовній заяві, тому ухвалене не по суті цих обставин, а навпаки при ухваленні рішення суд застосував ті обставини, які не мають жодного відношення до цієї справи.

Посилається на те, що Христинівська міська рада в добровільному порядку не виконувала судове рішення Христинівського районного суду від 25 лютого 2011 року у справі №2-4/2011, для примусового його виконання на підставі виконавчого документа Христинівського районного суду від 16 травня 2011 року. Пізніше рішення суду було виконано, при розподілі земельної ділянки по АДРЕСА_1 , розподілено не всю площу земельної ділянки (1,036 га), а лише меншу її частину, в наслідок чого фактично не виконала рішення Христинівського районного суду від 25 лютого 2011 року.

Звертає увагу суду, що згідно договору купівлі-продажу, як частина продовольчої бази, у приватну власність перейшли: Ѕ прохідної «А», площею 10,7 кв.м; Ѕ частина соляного складу «В», площею 200 кв.м.; Ѕ складу продбази «Г», площею 1183,5 кв.м; Ѕ частина вбиральні «Д», площею 3,3 кв.м., вся площа придбаного приміщення продовольчої бази складала 1397,5 кв.м.

Після укладення 05.03.2008 договору міни між ним та ОСОБА_2 , у його власності залишилися: Ѕ прохідної «А», площею 10,7 кв.м.; Ѕ складу продбази «Г», площею 1183,5 кв.м та Ѕ частина вбиральні «Д», площею 3,3 кв.м. Всього 1197,5 кв.м., що становить 42,84 % всієї площі комплексу продовольчої бази.

Саме по факту придбання ним Ѕ частини продовольчої бази, а не набору окремих об`єктів вважає за необхідне привернути увагу суду, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд спотворив цю обставину. Суд без наявності жодних документальних доказів, в порушення обставин встановлених 25 лютого 2011 року Христинівським районним судом, яке набуло законної сили, і які мають значення для вирішення цієї справи Уманський міськрайонний суд встановив такі обставини, які взагалі не мають жодного значення для цієї справи, які братися до уваги не повинні.

Також зазначив, що судом першої інстанції не розглянуто клопотання про забезпечення позову і не було витребувано для огляду в судовому засідання у відділі примусового виконання судових рішень ДВС Головного РУЮ в Черкаській області матеріали виконавчого провадження від 06 червня 2011 року по примусовому виконанню рішення Христинівського районного суду від 25 лютого 2011 року і просив суд апеляційної інстанції витребувати у відділ примусового виконання судових рішень ДВС Головного РУЮ в Черкаській області матеріали виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення Христинівського районного суду від 25 лютого 2011 року для огляду їх у судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Барська Т.М. просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16.05.2022 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, вважаючи доводи апелянта суперечать нормам діючого процесуального законодавства, грунтуються на неналежних, недопустимих та недостовірних доводах , твердження апелянта не свідчать про незаконність і необгрунтованість оскаржуваного рішення, підстави для задоволення апеляційних вимог та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Вказує, що позивач обрав способом захисту своїх прав визнання недійсним та скасування рішення Христинівської міської ради № 9-2/1-IV від 22.08.2011, посилаючись на те, що міська рада на думку позивача розподілила земельну ділянку меншого розміру , внаслідок чого не виконала рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 25.02.2011.

Водночас жодних доводів яким чином застосований спосіб захисту призведе до поновлення його майнових прав не наводить, докази про право позивача на земельну ділянку вказаного ним у позові та апеляції розміру відсутні.

Крім того, позивачем не було заявлено клопотання про залучення належного співвідповідача, а вимоги мотивує, зокрема тим, що ОСОБА_2 заперечує його прав на земельну ділянку, тобто спірні правовідносини, у тому числі , випливають і претензій позивача на набуту ОСОБА_2 за умови купівлі-продажу земельної ділянки для обслуговування отриманого за договором міни, як окремого об`єкту нерухомості, приміщення соляного складу.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Встановлено Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду при розгляді справи № К/9901/9282/18 823/3501/13-а від 21.02.2018 р., на підставі договору купівлі-продажу від 09.02.2006, зареєстрованого Христинівським відділом БТІ в Черкаській області за №2475524, ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 частину комплексу (продовольча база, що знаходиться в АДРЕСА_1 ), а саме 1/2 частину прохідної «А» площею 10,7 кв. м., 1/2 частину соляного складу «В», площею 200 кв.м., частину складу продбази «Г» площею 1183, 5 кв.м. (в тому числі підвал площею 601,1 кв.м.), 1/2 частину вбиральні «Д» площею 3,3 кв.м.

Відповідно до договору міни від 05.03.2008 ОСОБА_2 обміняв належну йому нежитлову будівлю магазин № НОМЕР_1 та магазин № НОМЕР_2 , що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 281,1 кв.м. на належну ОСОБА_1 1/2 частину соляного складу, загальною площею 200 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Христинівської міської ради з 16.09.2010 присвоєно юридичну адресу соляному складу, який належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.2005 №2684 та договору міни від 05.03.2008 №762, і розміщений на АДРЕСА_1 . Крім того, за адресою АДРЕСА_1 на праві власності у ОСОБА_2 знаходиться навіс Б., навіс Г., убиральня Д, огорожа 1, ворота 2.

Рішенням Христинівської міської ради від 23.09.2010 №51-2/40-V закріплено земельну ділянку пл. 0,5462 га, що на АДРЕСА_1 для обслуговування соляного складу за ОСОБА_2 та затверджено план-схему землекористування земельної ділянки на АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Христинівської міської ради № 8 від 23.11.2010 ОСОБА_2 надано дозвіл на спорудження зблокованих піднавісів розмірами 19,92м х 5,14 м., 25,33 м. х 5,65 м. та 12,72 м. х 38,45 м. на АДРЕСА_1 на орендованій земельній ділянці.

Рішенням виконавчого комітету Христинівської міської ради від 16.06.2011 №152 надано дозвіл на оформлення права власності на майновий комплекс будівель та споруд розташований в АДРЕСА_1 (394,6 кв.м.) за ОСОБА_2 та доручено КП «Черкаському обласному ОБТІ» оформити свідоцтво про право власності на майновий комплекс.

07.07.2011 Христинівський виробничий відділок КП «Черкаське ООБТІ» видав ОСОБА_2 . Свідоцтво про право власності НОМЕР_3 .

У відповідності до Витягу про державну реєстрацію прав № 30654381, 18.07.2011 за № 34084076 зареєстровано право власності ОСОБА_2 на комплекс (будівлі та споруди по АДРЕСА_1 ).

Постановою Христинівського районного суду Черкаської області від 25.02.2011, яка набрала законної сили, рішення Христинівської міської ради Черкаської області від 20.05.2010 № 48-3/13-У «Про розподіл земельної ділянки» визнано протиправним та зобов`язано Христинівську міську раду Черкаської області ухвалити нове рішення про розподіл земельної ділянки для обслуговування комплексу продовольчої бази на АДРЕСА_1 .

Рішенням Христинівської міської ради від 22.08.2011 № 9-2/1-VI закріплено земельну ділянку на АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 площею 0,1540 га та площею 0,1240 га за ОСОБА_1 , у спільне користування площею 0,2125 га.

09 серпня 2012 року Христинівська міська рада вирішила продати ОСОБА_2 земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 5292 кв. метри, що розташована в АДРЕСА_1 , для обслуговування соляного цеху за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови Христинівської міської ради (рішення №17-3/60-VI).

Цим же рішенням Христинівська міська рада затвердила експертну вартість земельної ділянки, ціну земельної ділянки, умови її використання, доручила міському голові укласти договір купівлі - продажу, а районному відділу земельних ресурсів - видати ОСОБА_2 державний акт на право приватної власності на землю.

За умовами договору купівлі - продажу від 06 грудня 2012 року Христинівська міська рада Черкаської області продала, а ОСОБА_2 купив земельну ділянку загальною площею 0,5292 га з кадастровим номером :01:003:0495 для обслуговування соляного складу за рахунок земель житлової та громадської забудови в АДРЕСА_1 .

Зазначений договір укладений у письмовій формі, сторони досягли всіх істотних умов договору, оформлений нотаріально, зареєстрований у відділі Держкомзему у Христинівському районі, отже відповідає вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав, свобод чи законних інтересів відповідачем Христинівською міською радою, оскільки, з досліджених судом матеріалів справи вбачається, що за період часу з 2006 року (з моменту виникнення правовідносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з купівлі-продажу будівель по АДРЕСА_1 ) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникають судові спори щодо користування як майном так і земельними ділянками, однак, ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовів та визнано рішення Христинівської міської ради з приводу передачі земельних ділянок сторонам як такими, що винесені згідно законів та нормативно-правових України.

Також вказав, що на позивача покладений обов`язок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-83 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав.

Однак відмовляючи в задоволенні позовних вимог за недоведеністю, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позов пред`явлено не до всіх належних відповідачів.

Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Христинівської міської ради №9-2/1-ІV від 22 серпня 2011 року «Про розподіл земельної ділянки».

На обгрунтування позову та апеляційної скарги посилається на договір купівлі-продажу від 09.02.2006 року, укладений між ним та ОСОБА_2 , згідно якого, він придбав Ѕ частину комплексу будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 , ( загальна площа придбаних приміщень складала 1397,5 кв.м); договорі міни 05.03.2008 року нежитлової будівлі( магазину № НОМЕР_1 «Продтовари» та магазин № НОМЕР_2 «Продтовари») на Ѕ частину соляного складу «В», укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ( загальна площа приміщень становить 1197,5 кв.м., що становить 42,84% всієї площі комплексу будівель та споруд продовольчої бази).

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

З огляду на зазначене визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц (провадження № 14-458цс18), «справа за позовом про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування залежно від суб`єктного складу має розглядатися за правилами цивільного чи господарського судочинства. Належними відповідачами у таких справах є особа, прав чи інтересів якої щодо відповідної земельної ділянки стосується оскаржене рішення органу місцевого самоврядування, а також цей орган».

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 безпосередньо стосуються розподілу земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу для обслуговування отриманого за договором міни , приміщення соляного складу, тобто ОСОБА_2 є особою, прав та інтересів якої щодо зазначеної земельної ділянки безпосередньо стосується оскаржуване позивачем рішення органу місцевого самоврядування Христинівської міської ради.

Проте ОСОБА_2 , на права та обов`язки якоого може вплинути судове рішення, залучений лише в якості третьої особи у цій справі.

З урахуванням зазначеного належними відповідачами у справі, що розглядається, є Христинівська міська рада та ОСОБА_2 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

За таких обставин суд першої інстанції зробив обгрунтований висновок про відмову в задоволенні позову , але помилився щодо мотивів такої відмови.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не розглянуто клопотання про забезпечення позову і не було витребувано для огляду в судовому засідання у відділі примусового виконання судових рішень ДВС Головного РУЮ в Черкаській області матеріали виконавчого провадження від 06 червня 2011 року по примусовому виконанню рішення Христинівського районного суду від 25 лютого 2011 року, суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 від 17 липня 2018 року подав до суду заяву про витребування з архіву Христинівського районного суду матеріали адміністративної справи № 2а-4/2011 для огляду їх в судовому засіданні та заяву про витребування із відділу примусового виконання рішень Головного управління ДВС Головного управління юстиції у Черкаській області для огляду в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження ВП № 26962422.

07 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про витребування у відділу примусового виконання рішень Головного управління ДВС Головного управління юстиції у Черкаській області для огляду в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження ВП № 26962422.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 квітня 2021 року в задоволенні клопотання відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні даної заяви суд першої інстанції виходив із того, що подана позивачем заява не відповідає вимогам ст. 84 ЦПК України, а саме, не вказано з якою метою необхідно витребувати документи, доказом чого вказані документи являються та як стосуються предмету спору, не вказано з якої причини позивач не може самостійно надати суду відповідний доказ.

Отже, наведене свідчить, що суд першої інстанції розглянув заяву позивача про витребування доказів, тому посилання в апеляційній скарзі, що суд не розглянув заяву про забезпечення доказування та не витребував для огляду матеріали виконавчого провадження спростовується матеріалами справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1ст.374 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду підлягає зміні в його мотивувальній частині.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 травня 2022 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 грудня 2022 року.

Судді: