Дата документу 02.08.2022 Справа № 334/5737/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/5737/20 Головуючий у 1 інстанції: Ісаков Д.О.
Провадження № 22-ц/807/1345/22 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» серпня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Рикун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою спільного користування та зобов`язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою спільного користування та зобов`язати вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що житловий будинок АДРЕСА_1 розташований на земельній ділянці площею 1970 кв.м, належить співвласникам, право власності яких визначено як частини будинку та одна квартира.

Він є власником 1/5 частки житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.12.1999 виданого державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1290, власниками 33/100 часток житлового будинку є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 .

Порядок користування земельною ділянкою, яка є прибудинковою територією, між співвласниками не визначений.

ОСОБА_2 самовільно без погодження з ним захопив частину прилеглої до будинку земельної ділянки загального користування та побудував паркан, який перешкоджає спільному проходу та користуванню співвласниками прибудинковою територією, побудував прибудову до своєї квартири, внаслідок чого перекрив доступ на горище належної позивачу частини будинку, де розташовані комунікації, зруйнував сарай (літера Б), сарай (літера Г), які використовувались співвласниками для господарських потреб та збудував на його місці басейн, кухню та гараж, перекрив доступ до газової труби, що йде до частини будинку, належної позивачу, встановив камери спостереження таким чином, що вони фіксують переміщення членів родини позивача.

Відповідне будівництво з боку відповідача створює йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою, неможливість доступу, вільного проходу та користування співвласниками прибудинкової територією, неможливість доступу на горище належної йому частини будинку, де розташовані комунікації, та доступу до інших комунікацій.

На підставі зазначеного просив зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути йому перешкоди в користуванні частиною будинку та земельною ділянкою спільного користування за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом: знесення за власний рахунок самочинно збудованого паркану, який перешкоджає вільному проходу та користуванню йому та членам його родини прибудинковою територією; знесення за власний рахунок об`єктів самочинного будівництва, побудованих на земельній ділянці; надання йому та членам його родини доступу на горище належної йому частини будинку; надання їм доступу до газової труби, що йде до належної позивачу частини будинку; демонтажу камер відеоспостереження, які направлені на частину будинку, що належить йому, судові витрати стягнути з відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновку суду про відсутність в нього права користування прибудинковою територією, порушення судом строків та процесуального порядку розгляду справи, невмотивовану відмову суду у долучені доказів, ненадання відповідачами особистих пояснень всупереч ухвалі суду від 01.12.2021 року, неповне з`ясування судом обставин справи, не здійснення судом перевірки його доводів щодо порушення правил добросусідства, створення перешкод у здійсненні права власності, втручання в особисте життя, ненадання судом оцінки доказів у справі, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначили, що спірна земельна ділянка належить до земель комунальної власності, доказів належності позивачу права власності або користування земельною ділянкою, на якій розташована належна йому частина будинку, не надано, матеріалами справи підтверджені повноваження представників, порушення норм процесуального права не вплинули на законність рішення суду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів щодо наявності правових підстав для задоволення позову. При цьому судом встановлено, що земельна ділянка, на який заходяться спірні споруди, належить до земель комунальної власності Запорізької міської ради, зазначена земельна ділянка, не сформована, їй не присвоєно кадастровий номер.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 236505861 від 11.12.2020 року, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить 2/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , з яких: 1/5 частина житлового будинку на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого ККП ДАЕК «Запоріжжяобленерго» 11.09.1997 року (дублікат свідоцтва видано 02.12.2011 року); 1/5 частини житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 2-1290, виданого Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 17.12.1999 року (т.1, а.с.51-52).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 2-1290, виданого Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 17.12.1999 року, спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з 1/5 частини житлового будинку та споруд: житловий будинок «А», дерев. каркас, обклад. цеглою, житловою площею - 110,4 кв.м., житлова прибудова «А1», дерев. каркас, обклад. цеглою, житловою площею -14,0 кв.м., житлова прибудова «А2» дерев. каркас, обклад. цеглою, житлова прибудова «А3» цегла, паркан»№1», сарай «Б», розташованого за адресою № 30 за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.8).

Відповідачу ОСОБА_3 належить на праві власності квартира АДРЕСА_3 на підставі договору дарування квартири АДРЕСА_4 , виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. 10.07.2020 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 236508791 від 11.12.2020 року (т.1, а.с.45-47).

За змістом копії технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 , виданого 16.01.2012 року ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» (інвентаризаційна справа № 215/58917), власниками 33/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (т.1, а.с.64).

На момент виникнення у позивача ОСОБА_1 права власності на 1/5 частину житлового будинку на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого ККП ДАЕК «Запоріжжяобленерго» 11.09.1997 року, а також на 1/5 частину зазначеного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом діяв Земельний кодекс України № 561-ХІІ від 18.12.1990 року.

Суб`єктом права власності на землю є держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності (пункт «в» частини першої статті 80 ЗК України). У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності (частина перша статті 84 ЗК України).

Статтею 22 ЗК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачалось, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Згідно зі ст. 23, ч. 4 ст. 30 ЗК України право власності або право користування земельною ділянкою при переході права власності на жилий будинок і господарські будівлі та споруди посвідчується Радами народних депутатів.

За приписами ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені в ст. 126 ЗК України.

У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності (пункт «а» частини першої статті 83 ЗК України).

Статтею 79-1 ЗК України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та будинком зокрема шляхом знесення самочинної споруди: паркану та господарчих споруд (сарай Б), які знаходяться на земельній ділянці прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до змісту листа Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради № Б-104 від 18.02.2020 року, згідно публічної кадастрової карти України земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , у власність або користування не надавалась та належить до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя (т.1, а.с.61).

З листа № 237/0-0.182-254/147-19 від 23.09.2019 року ГУДГК у Запорізькій області міськрайонного управління у Запорізькому районі та м. Запоріжжі також вбачається, що спірна земельна ділянка віднесена до земель комунальної власності; межа земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , не сформована, земельна ділянка не зареєстрована (т.1, а.с.116).

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

За приписами статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок комунальної власності із постійного користування відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок приватної власності для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; організація землеустрою; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у межах та порядку, встановлених законом; здійснення інших повноважень у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради №227/1 від 25.05.2020 року (далі - Рішення №227/1 від 25.05.2020 року) у зв`язку з фактом виявлення об`єкта, встановленого без достатніх правових підстав без дозвільних документів, на підставі акту обстеження території № 0452 від 19.05.2020 року, фотоматеріалів, виконавчий комітет Запорізької міської ради вирішив:

1. Усунути наслідки порушень Правил благоустрою території міста Запоріжжя, затверджених рішенням міської ради від 22.06.2011 року № 41 (далі Правила) шляхом демонтажу металевої конструкції з тентом та елементів цегляного паркану, розташовані на об`єкті благоустрою АДРЕСА_1 .

Звільнення об`єкту благоустрою від зазначених споруд здійснити шляхом демонтажу та їх транспортування до місця зберігання.

Під демонтажем необхідно розуміти комплекс заходів, які передбачають відокремлення об`єкту, встановленого без відповідних дозвільних документів, а також майна, що знаходиться в цьому об`єкті, від місця його розташування або основи, тощо (у тому числі від`єднання від інженерних мереж при необхідності), транспортування на місце подальшого зберігання, тощо.

2. Власнику вищезазначених об`єктів, вказаних у п.1 даного рішення, запропонувати самостійно, протягом 7 календарних днів з дня оприлюднення цього рішення на офіційному сайті Запорізької міської ради, виконати роботи щодо усунення наслідків порушень Правил благоустрою території міста Запоріжжя шляхом демонтажу металевої конструкції з тентом та елементів цегляного паркану та приведення місця розташування в належний стан з відновленням його благоустрою (т.2, а.с.230-235).

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами, власником вищезазначених об`єктів, вказаних у пункті 1 Рішення №227/1 від 25.05.2020 року, а саме металевої конструкції з тентом та елементів цегляного паркану, розташованих на об`єкті благоустрою м. Запоріжжя за адресою: АДРЕСА_1 , є позивач ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст.12 ЗК України за результатами виїзної наради з розгляду звернень ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо суперечливих питань землекористування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , комісією Районної адміністрації міської ради по Заводському району був складений Протокол виїзної наради від 15 вересня 2020 року (т.1, а.с.15-17).

За змісту Протоколу від 15 вересня 2020 року вбачається, що порядок користування земельною ділянкою, яка є прибудинковою територією, між співвласниками будинку договором не визначався. Договором від 26.09.2016 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визначений порядок експлуатації майна загального користування будинку АДРЕСА_1 , але під час проведення наради договір не виконується як зі сторони ОСОБА_2 , так і зі сторони ОСОБА_1 .

При цьому ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції позивачем не надано Договір від 26.09.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яким визначений порядок експлуатації майна загального користування будинку АДРЕСА_1 .

За результатами проведеної 15 вересня 2020 року перевірки Комісією районної адміністрації міської ради по Заводському району встановлено, що Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №227/1 від 25.05.2020 року, яким передбачено демонтаж металевої конструкції з тентом та елементів цегляного паркану, розташованих на об`єкті благоустрою м. Запоріжжя за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не виконав та не надає доступу виконавцям для реалізації зазначеного Рішення.

Після обговорення спірних питань сторони дійшли домовленості:

1. ОСОБА_1 погоджується самостійно демонтувати металеву конструкції з тентом та елементів цегляного паркану, тим самим виконати Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №227/1 від 25.05.2020 року після того, як ОСОБА_2 будуть відвернуті камери спостереження так, щоб вони не фіксували переміщення мешканців по території, до території яка є прилеглою до частки будинку, що належить ОСОБА_1 ;

2. ОСОБА_2 проводить роботи з демонтажу паркану для вільного проходу та користуванню прибудинковою територією між частиною, яка належить ОСОБА_1 та прилеглою територією до кв. АДРЕСА_5 ;

3. У разі невиконання домовленостей, зазначених у п.1, 2 протоколу виїзної наради від 15 вересня 2020 року, ОСОБА_1 оскаржити Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №227/1 від 25.05.2020 року.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що частина будинку по АДРЕСА_1 , яка належить позивачу, розташована на земельній ділянці, яка є комунальною власністю Запорізької міської ради, в користування та у власність учасників справи та попередніх власників зазначеного будинку не передавалась, порядок користування земельною ділянкою, яка є прибудинковою територією, між співвласниками будинку не визначався.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

В матеріалах справи відсутні докази невиконання ОСОБА_2 пункту 1 Протоколу від 15 вересня 2020 року щодо відвернення камер спостереження, а також позивач не надав суду доказів оскарження Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №227/1 від 25.05.2020 року.

При цьому, сторонами також не надано доказів щодо виконання домовленості сторін, яку зафіксовано у Протоколі від 15 вересня 2020 року в частині демонтажу ОСОБА_1 металевої конструкції з тентом та елементів цегляного паркану (пункт 1 Протоколу) та демонтажу ОСОБА_2 паркану (пункт 2 Протоколу).

Листом від 27.09.2020 року №Е.Л-0105/2 на звернення ОСОБА_1 щодо відміни Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №227/1 від 25.05.2020 року голова Запорізької районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району Змієнко В.В. роз`яснила заявнику право оскаржити вказане рішення та вказала, що вважати самочинно збудованими ОСОБА_2 споруди, паркани не має підстав (т.1, а.с.17 зворот).

Доводи позивача про те, що ОСОБА_2 зруйновано сарай для господарчих потреб та на його місці забудовано басейн (при заповненні якого падає тиск води в частині будинку ОСОБА_1 ), кухню, гараж були предметом перевірки 15 вересня 2020 року, під час якої комісією не виявлено слідів руйнації, а тому комісія дійшла висновку щодо неможливості стверджувати про незаконність дій ОСОБА_2 (пункт.2 Протоколу) (т.1,а.с.16)

Будь-яких інших доказів на підтвердження доводів позивача в цій частині матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, що порушення відповідачами, які полягають у ненаданні позивачу доступу на горище, доступу до газової труби для підключення для газопроводу були встановлені комісією Запорізької районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району спростовуються змістом Протоколу від 15 вересня 2020 року, з якого вбачається, що ці питання комісією не розглядались, оскільки зазначені питання не входять до повноважень Запорізької районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, а ОСОБА_1 було запропоновано звернутися до суду та ПрАТ «Запоріжгаз» (пункт 3, 4, 5 Протоколу).

Матеріали справи не містять доказів щодо ненадання відповідачами доступу на горище позивачу та членам його родини, а також доказів звернення ОСОБА_1 до ПрАТ «Запоріжгаз» з метою встановлення обставин порушення газопостачання до належної позивачу частини будинку неправомірними діями відповідачів.

Доводи апеляційної скарги в частині порушень судом строків та процесуального порядку розгляду справи, невмотивовану відмову суду у долучені доказів, ненадання відповідачами особистих пояснень не є тими підставами, з якими вимоги положень ст.376 ЦПК України пов`язують обов`язкове скасування судового рішення.

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В апеляційні скарзі позивач не заявляв клопотання про призначення судової експертизи, в задоволенні якого йому було відмовлено ухвалою суду від 29 вересня 2021 року з тих підстав, що зазначене клопотання подано з порушенням вимог ст.91 ЦПК України, не надання обґрунтувань поважності причин пропуску процесуальних строків, підготовче засідання у справі закрито 12.08.2021 року. При цьому в ухвалі від 29 вересня 2021 року суд зазначив, що з моменту відкриття провадження у справі 21.12.2020 року судом було призначено 10 судових засідань в рамках підготовчого провадження (т.1, а.с.239).

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 серпня 2022 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова