Провадження № 4-с/161/85/22
08 грудня 2022 року місто Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Черняка В.В.,
за участю секретаря судового засідання Жаловаги І.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), заінтересована особа: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,-
ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду із вказаною скаргою.
Відповідно до постанови державного виконавця від 02.07.2014 року на майно боржника ( ОСОБА_1 ) було накладено арешт.
На даний час виконавче провадження є закінченим, про що було винесено відповідну постанову. Будь-яка заборгованість у скаржника відсутня, що підтверджується відповідними довідками. Наявність арешту майна за відсутності на те правових підстав порушує право власності ОСОБА_1 , оскільки останній не може вільно користуватись та розпоряджатись своїм майном.
З огляду на наведене, скаржник з урахуванням заяви про уточнення вимог від 08 грудня 2022 року просить зобов`язати уповноважених осіб органу ДВС зняти арешт з майна, яке належить ОСОБА_1 (№ 6350839).
Представник скаржника в судове засідання не з`явилась, подала на адресу суду заяву, я якій підтримує вимоги та просить здійснювати розгляд скарги за відсутності сторони скаржника.
Державний виконавець в письмовій заяві просить здійснювати розгляд справи без її участі, проти задоволення скарги заперечує.
Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.
Дослідивши письмові матеріали скарги, суд дійшов висновку, що скарга підставна та підлягає до задоволення.
Рішення суду набрало законної сили, 02.06.2014 року стягувачу видано виконавчий лист, який було звернено до виконання, у зв`язку з чим постановою головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відкрито виконавче провадження № 43852211.

Постановою головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 02.07.2014 року в межах вказаного виконавчого провадження було накладено арешт майна боржника (а.с.10-12).

23.05.2015 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на час винесення постанови (повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ), виконавчий лист було повернуто стягувачу (а.с.13).

29.02.2016 року вказаний виконавчий документ було повторно пред`явлено до виконання.

В подальшому 24.06.2016 року виконавче провадження було завершено, виконавчий документ було повернуто стягувачу (а.с.13 зворот).

31.05.2017 року між боржником ОСОБА_3 та ПАТ «Райффайзенк Банк Аваль» була укладена додаткова угода №014/1101/74/33958/81-1/27945 до кредитного договору №014/1101/74/33958 від 21.02.2007 року. Згідно з цією Додатковою угодою була змінена валюта зобов`язання, відсоткова ставка, а також збільшений термін виконання зобов`язання.

Ухвалою суду від 17 серпня 2017 року виконавчий лист у справі 161/21811/13-ц (провадження № 2/161/5910/13) за позовом Публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» в особі Волинської обласної дирекції до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, виданий Луцьким міськрайонний судом 02.06.2014 року, визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с.17-19).

Згідно відомостей Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 18.08.2022 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 29.06.2016 року внесено запис про обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 № 6350839 на підставі постанови головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 02.07.2014 року в межах ВП № 43852211 (а.с.10).

У наданій відповіді Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) № 69987 від 04.11.2022 року державний виконавець зазначив про відсутність правових підстав для зняття арешту з майна боржника, оскільки Закон України «Про виконавче провадження» містить вичерпний перелік підстав для зняття арешту, в інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (а.с.22).

Арешт майна залишається чинними на час розгляду справи судом.

Відповідно до ч. 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, приписами частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено мету накладення арешту, а саме: арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно з ч. 1,2 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що була чинна на час повернення виконавчого документу стягувачеві), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Належними та допустимими доказами підтверджено, що рішення суду на примусовому виконанні не перебуває, виконавче провадження в межах якого було накладено арешт завершено провадженням, на даний час у боржника відсутня заборгованість за виконавчим листом № 161/21811/13-ц року, арешт майна протягом тривалого часу продовжує бути чинним, що позбавляє власника на власний розсуд розпоряджатися належним йому майном.

У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість скарги та відсутність правових підстав обтяження майна ОСОБА_1 , накладеного головним державним Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в межах ВП № 43852211.

Керуючись ст.ст. 260, 450, 451 ЦПК України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), заінтересована особа: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» - задовольнити.

Зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) скасувати арешт майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у виконавчому провадженні № 43852211, накладеного державним виконавцем та внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про припинення обтяження № 6350839 від 16.07.2014 року.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складено 08 грудня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк