Справа № 372/3539/21
Провадження № 2-283/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

Головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Буртовій О.Є.,

за участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 24 травня 2018 року між позивачкою та відповідачем був укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 в борг гроші в сумі 2000 доларів США, яку відповідач зобов`язався повернути зазначену суму боргу до 24 вересня 2018 року. Позивачка виконала умови договору та передала зазначену суму відповідачу, але в порушення договору в зазначений строк відповідач борг ОСОБА_4 не повернув. Після закінчення строку повернення боргу позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням повернути борг, однак добровільно зазначену суму боргу він не повернув, а тому ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 2 000 доларів США, 3 % річних від суми боргу в розмірі 175 доларів США, та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Ухвалою судді від 02.11.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

07 лютого 2022 року від представника відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву. Не погоджуючись з позовом представник вказав, що позовні вимоги заявлені без урахування того, що на момент позики відповідач перебував у шлюбу, а також за інформацією від відповідача вказану суму коштів вже було повернуто позивачці у повному обсязі його колишнім тестем, а тому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

11 січня 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив від ОСОБА_2 . Позивачка вважає, що заперечення відповідача не відповідають дійсності та не підтверджуються доказами, оскільки надані в позику грошові кошти їй ніхто не повертав.

В судове засідання позивачка ОСОБА_2 не з`явилась, подала до суду заяву про розгляду справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 проти позовних вимог заперечив та просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами, та прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 24 травня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 в борг гроші в сумі 2000 доларів США, яку відповідач зобов`язався повернути до 24 вересня 2018 року.

Відповідно до 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, кожна сторона має вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

В постанові касаційного суду від 12.11.2020 в справі № 154/3443/18 та постанові Великої Палати касаційного суду від 30.06.2020 по справі № 638/18231/15-ц зазначено, розписка позичальника є доказом укладення договору позики та посвідчує факт передання грошової суми або речей позичальнику.

Відповідно постанови касаційного суду від 12.11.2020 в справі № 154/3443/18, Наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Відповідно 4.2 ст. 524, ч.2 ст. 533 ЦПК України, сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Отже, укладення та виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у розмірі та у валюті, яка визначена договором позики.

Правові висновки Великої Палати Верховного суду у постанові від 16.01.2019 в справі № 464/3790/16-ц зазначають, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми саме в тій валюті, яка визначена договором позики.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Останнім є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В обґрунтування заперечень проти позову представник відповідача посилається на те, що умови договору позики виконані та позивачці повернуто суму боргу колишнім тестем відповідача. Однак, на підтвердження вказаних обставин стороною відповідача не надано жодного доказу.

З огляду на зміст наведених норм матеріального права та враховуючи зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, оскільки є обґрунтованими та повністю поведеними стороною позивача.

Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст.ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 526, 527, 1046, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 191, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики у сумі 2 175 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 908,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 29.07.2022 року.

Суддя: