Справа № 351/382/22
Провадження № 22-ц/4808/786/22
Головуючий у 1 інстанції СОБКО В. .
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Максимів Ю.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Снятинського районного суду від 12 травня 2022 року, ухвалене в складі судді Собка В.М. в м. Снятині, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2022 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовна заява мотивована тим, що сторони з липня 2010 року по березень 2020 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 . На час звернення до суду сторони спільно проживають, дочка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Позивачка не працює, є людиною з інвалідністю 2 групи та здійснює догляд за дитиною. Батько дитини жодним чином не допомагає по утриманні їх спільної дитини. Просила стягувати з відповідача у її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4 500,00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку, щомісячно з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Снятинського районного суду від 12 травня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , 1986 р.н. на користь ОСОБА_2 , 1991 р.н. аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4500,00 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 18.03.2022.

У відповідності зі ст. 430 ч.1 п.1 ЦПК України допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 992,40 грн судового збору в дохід держави.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та просить стягувати з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі по 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. На думку апелянта, він ніколи не ухилявся від виконання свого батьківського обов`язку: купляв дитині одяг, продукти харчування, вітаміни, планшет, однак квитанції на підтвердження участі у матеріальному забезпеченні дитини не зберігав. Визначений судом розмір аліментів є завищеним та він не в змозі сплачувати 4 500 грн щомісячно. Впродовж останніх років не може працевлаштуватись на постійну роботу, стабільного доходу не має, у його власності відсутнє нерухоме майно. Таким чином, він не згідний сплачувати 4 500 грн аліментів на дочку, оскільки це становить 200 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є значно завищеним.

28 червня 2022 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечила. Вказує, що вона на даний час ніде не працює, стан її здоров`я перешкоджає інколи здійснювати дрібні побутові обов`язки, розмір аліментів в сумі 4 500 грн є обґрунтованим і вказані кошти необхідні для належного утримання спільної дитини, забезпечення її соціального, культурного, морального та інтелектуального розвитку.

Згідно пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Обов`язок утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття покладений на обох батьків, дочка проживає із матір`ю і перебуває на її утриманні, позивачка при цьому є людиною з інвалідністю ІІ групи, а відповідач є молодою працездатною особою, у якого немає на утриманні інших дітей, його бабуся, яку він доглядає є пенсіонеркою, яка отримує пенсію, при цьому не долучено документів про його неплатоспроможність. Суд вважав, що із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4500,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі позову, а саме з 18.03.2022.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що з липня 2010 року по березень 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що не заперечується сторонами.

В цивільному шлюбі у сторін народилась донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5).

Рішення Снятинського районного суду від 10.01.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнано батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зобов`язано внести відповідні зміни до актового запису № 36 від 31 жовтня 2011 року, складеного Снятинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області, зазначивши ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 - батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно із довідкою виконавчого комітету Снятинської міської ради №375 від 22.02.2022 неповнолітня ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає із матір`ю ОСОБА_2 , також із ними проживає неповнолітня дочка ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка також перебуває на утриманні матері.

Відповідно до Посвідчення серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно ч.ч.1,2 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня 2 100 гривень, з 1 липня 2 201 гривень, з 1 грудня 2 272 гривень. Для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2 618 гривень, з 1 липня 2 744 гривень, з 1 грудня 2 833 гривень.

При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції, відповідно до ст. 182 СК України вірно врахував матеріальний стан відповідача та прийшов правильного висновку, що останній є молодою, працездатною особою і спроможний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки у твердій грошовій сумі по 4500 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, періодичність отримання ним доходів та обов`язок обох батьків на утримання неповнолітньої дитини.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що він офіційно не працевлаштований, оскільки не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання своєї неповнолітньої дитини та сплачувати аліменти на її утримання.

Суд також відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитити у розмірі 50 % прожиткованого мінімуму, оскільки такий розмір встановлений ст. 182 СК України як необхідний для дитини відповідного віку та не є обмеженням для платника аліментів.

Щодо письмових пояснень ОСОБА_1 про отримання ним зарплати у розмірі 7 128 грн, на посаді підсобного робітника, що є перешкодою у сплаті аліментів у визначеному судом розмірі - 4500 грн не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки згідно відомостей трудової книжки він прийнятий на роботу 06 червня 2022 року, тобто на момент ухвалення рішення 12 травня 2022 року зазначених обставини не було, а тому не могли досліджуватись судом першої інстанції.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

За правилом пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, колегія суддів вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Снятинського районного суду від 12 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст складено 02 серпня 2022 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

І.О.Максюта