Номер провадження: 22-ц/813/3486/22
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сидоренко А.О.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 травня 2021 року у цивільній справі за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

У грудні 2020 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посилаючись на те, що 16 червня 2000 року між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та Одеською обласною організацією Національної спілки художників України (далі ОООНСХУ) було укладено договір безстрокового безоплатного користування нежитловими приміщеннями за №2/1 від 16 червня 2000 року (далі Договір), відповідно до умов якого Одеській обласній організації Національної спілки художників України було надано в безстрокове безоплатне користування 54 об`єкта комунальної власності у вигляді нежитлових приміщень, загальною площею 2769,4 кв.м., що розташовані в межах м. Одеси, перелік яких було затверджено актом прийому-передачі від 16 червня 2000 року.

Позивач зазначав, що відповідно до п. 1.1. Договору вказані у акті прийому-передачі приміщення були передані з метою розміщення творчих майстерень.

Згідно із п. 3.1 Договору користувач зобов`язаний використовувати приміщення у відповідністю з їх призначенням та умовами цього договору і нормами пожежної безпеки, але в порушення вимог п. 3.1 Договору, користувач не виконував обов`язки щодо використання переданого в користування майна.

Відповідно до умов п. 6.2 Договору власник має право виступати з ініціативою щодо розірвання договору безоплатного користування нежитловими приміщеннями в разі невикористання приміщень за цільовим призначенням, або невиконання чи порушення умов цього договору.

Вказував, що 28 березня 2018 року Департаментом на адресу Одеської обласної організації Національної спілки художників України було надіслано повідомлення №01-13/1320 від 28 березня 2018 року про відмову від договору №2/1 від 16 червня 2000 року та запропоновано добровільно не пізніше трьох місяців з моменту одержання даного повідомлення повернути 54 об`єкта комунальної власності у вигляді нежитлових приміщень, загальною площею 2769,4 кв.м., що розташовані в межах м. Одеси, за актом приймання-передачі, яке було отримано Одеською обласною організацією національної спілки художників України 05 квітня 2018 року.

Строк для добровільної передачі об`єкту користування, зокрема, нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 49,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , сплинув 05 липня 2018 року.

Стверджував, що оскільки вказані приписи Одеською обласною організацією Національної спілки художників України не виконані, об`єкт комунальної власності у вигляді нежитлового приміщення підвалу, що розташований по АДРЕСА_1 , Департаменту у добровільному порядку не повернутий, то дані обставини є підставою для виселення користувача з нежитлового приміщення підвалу по АДРЕСА_1 у примусовому порядку.

Крім того, також підлягають виселенню у судовому порядку і відповідачі, яким Одеською обласною організацією Національної спілки художників України було передано у користування вказане нежитлове приміщення з метою розміщення художньої майстерні, оскільки остання з моменту припинення Договору №2/1 від 16 червня 2000 року втратила право розпоряджатися майном комунальної власності м. Одеса.

Вважав, що нежитлове приміщення підвалу по АДРЕСА_1 використовується Одеською обласною організацією Національної спілки художників України та відповідачами без належних правових підстав, який перебуває в управлінні Департаменту.

Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з нежитлового приміщення підвалу, що розташований по АДРЕСА_1 , загальною площею 49,6 кв.м., та стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 травня 2021 року позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення залишено без задоволення.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі Департамент комунальної власності Одеської міської ради просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до актів обстеження надані в оренду приміщення використовуються не за призначенням, знаходяться у занедбаному стані, а тому порушення орендарем такої умови договору як не використання нежитлового приміщення, що може призвести до знищення об`єкта оренди або значне пошкодження, є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання договору в судовому порядку.

Сповіщення сторін.

Про судове засідання, призначене на 30 листопада 2022 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повне судове рішення виготовлено 12 грудня 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Суд першої інстанції правильно вважав, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються зазначені правовідносини.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Підстави для зміни або розірвання договору передбачені ст. 651 ЦК України і за загальним правилом, викладеним у частині першій цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Про зміну або розірвання договору сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).

Встановлено, що Департамент комунальної власності Одеської міської ради в своїй діяльності керується Положенням про Департамент комунальної власності Одеської міської ради, затвердженим рішенням Одеської міської ради від 10 червня 2020 року (а.с. 22-29).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що Територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності на підставі свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення підвалу №502, яке видане на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 28 липня 2009 року №824, належить об`єкт, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49,6 кв.м., відображених у технічному паспорті від 25 травня 2009 року (а.с. 8).

14 вересня 2009 року право власності Територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради на нежитлові приміщення підвалу по АДРЕСА_2 було зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН» (а.с. 9).

25 травня 2009 року на ім`я Територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради було оформлено технічний паспорт на нежитлові приміщення підвалу по вул. Б. Хмельницького, 38, АДРЕСА_3 (а.с.10-11).

16 червня 2000 року між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, правонаступником якого є Департамент комунальної власності Одеської міської ради, та Одеською обласною організацією Спілки художників України, правонаступником якого є Одеська обласна організація Національної спілки художників України, був укладений Договір безстрокового безоплатного користування нежитловими приміщеннями за №2/1 від 16 червня 2000 року, відповідно до умов якого Одеській обласній організації Національної спілки художників України було надано в безстрокове безоплатне користування 54 об`єкта комунальної власності у вигляді нежитлових приміщень, загальною площею 2769,4 кв.м., що розташовані в межах м. Одеси, згідно з додатком №1, перелік яких було затверджено актом прийому-передачі від 16 червня 2000 року, який додається до Договору (а.с. 12-13, 14-15).

16 червня 2000 року сторонами було підписано Акт прийому-передачі нежитлового приміщення, у тому числі, підвалу по АДРЕСА_1 , загальною площею 49,6 кв.м. (а.с. 14-15).

Згідно із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Одеська обласна організація Національної спілки художників України є юридичною особою та діє на підставі Статуту (а.с. 71-73).

З матеріалів справи вбачається, що 20 вересня 1985 року рішенням виконавчого комітету Іллічівської районної ради народних депутатів за №719 від 20 вересня 1985 року було передано в оренду Одеській організації Союзу художників УРСР, правонаступником якої є Одеська обласна організація Національної спілки художників України, приміщення колишньої квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 30,0 кв.м., з укладенням договору оренди даного приміщення (а.с. 106).

19 січня 1993 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради народних депутатів на підставі рішення Іллічівського РВК від 20 вересня 1985 року №719 було видано Союзу художників України ордер за №4757 від 19 січня 1993 року на заняття нежитлового підвального приміщення по АДРЕСА_1 (а.с. 107).

31 жовтня 1985 року між житловим управлінням відділу комунального господарства виконавчого комітету Іллічівської міської ради народних депутатів та Союзу художників УРСР було укладено типовий договір на оренду нежитлових приміщень в будинках міської ради за №100 від 31 жовтня 1985 року, за умовами якого останньому було передано в оренду нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , загальною площею 30,0 кв.м. (а.с. 108-109).

Отже, спірне нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 знаходиться у користуванні Одеської обласної організації Національної спілки художників України з 1985 року.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 червня 2000 року між Одеською обласною організацією Національної спілки художників України та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було укладено договір про користування нежитловим приміщенням як творчою художньою майстернею (студією), а саме підвалом, що розташований по АДРЕСА_1 (а.с. 20-21).

Згідно із протоколу №5 засідання Правління ОООНСХУ від 25 квітня 2017 року та довідки від 11 лютого 2021 року №01-02/11 відповідачу ОСОБА_2 замість майстерні для творчої діяльності по АДРЕСА_1 була надана інша майстерня для творчої діяльності, яка розташована по АДРЕСА_5 , загальною площею 77,8 кв.м. (а.с. 112, 113).

25 квітня 2017 року між Одеською обласною організацією Національної спілки художників України та ОСОБА_1 було укладено договір про користування нежитловим приміщенням як творчою художньою майстернею (студією), що розташовано по АДРЕСА_1 (а.с. 110-111).

Отже, з 25 квітня 2017 року єдиним користувачем нежитлового приміщення підвалу, що розташований по АДРЕСА_1 є відповідачка ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1.1. Договору вказані у акті приймання-передачі приміщення були передані з метою розміщення творчих майстерень.

Згідно із п. 3.1 Договору користувач зобов`язаний використовувати приміщення у відповідності з їх призначенням та умовами цього договору і нормами пожежної безпеки.

В процесі судового розгляду представник позивача стверджував, що відповідачі, в порушення вимог ст. ст. 525, 526, 626 ЦК України та умов п. 3.1 Договору, не використовують нежитлове приміщення, що розташоване по АДРЕСА_1 , але при цьому ніяких доказів в обґрунтування своїх тверджень суду не надав.

Відповідно до умов п. 6.2 Договору власник має право виступати з ініціативою щодо розірвання договору безоплатного користування нежитловими приміщеннями в разі невикористання приміщень за цільовим призначенням, або невиконання чи порушення умов цього договору.

28 березня 2018 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради, посилаючись на умови Договору та вимоги ч. 2 ст. 763 ЦК України та ч. 2 ст. 834 ЦК України надіслав на адресу Одеської обласної організації Національної спілки художників України повідомлення №01-13/1320 від 28 березня 2018 року про відмову від договору №2/1 від 16 червня 2000 року та запропонував добровільно не пізніше трьох місяців з моменту одержання даного повідомлення повернути 54 об`єкта комунальної власності у вигляді нежитлових приміщень, загальною площею 2769,4 кв.м., що розташовані в межах м. Одеси, за актом прийому-передачі (а.с. 16).

Дане повідомлення було отримано Одеською обласною організацією Національної спілки художників України 05 квітня 2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, тому за думкою позивача строк добровільної передачі нежитлового приміщення, що розташоване по АДРЕСА_1 , сплив 05 липня 2018 року (а.с. 17).

Відповідно до ч. 2 ст. 834 ЦК України позичкодавець має право вимагати розірвання договору і повернення речі у разі, якщо: 1) у зв`язку з непередбаченими обставинами річ стала потрібною йому самому; 2) користування річчю не відповідає її призначенню та умовам договору; 3) річ самочинно передана у користування іншій особі; 4) в результаті недбалого поводження з річчю вона може бути знищена або пошкоджена.

Судом першої інстанції вмотивовано встановлено, що у повідомленні Департаменту від 28 березня 2018 року відсутні будь-які посилання на нежитлове приміщення, що розташоване по АДРЕСА_1 .

Крім того, серед наданих позивачем до матеріалів справи актів обстеження відсутній акт обстеження нежитлового приміщення, що розташоване по АДРЕСА_1 (а.с. 46-64).

Також суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що відповідно до Постанови Верховної Ради України від 21 жовтня 2009 року №1653-VI «Про затвердження мораторію на виселення творчих спілок», в якій зазначено, що органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування тимчасово до схвалення відповідного закону: припинити прийняття рішень та призупинити виконання раніше прийнятих рішень про виселення творчих спілок із займаних ними на законних підставах приміщень державної та комунальної власності; не допускати практики безпідставного розірвання чи припинення договорів оренди з творчими спілками, а також закріпити за ними переважне право на укладення договору оренди на новий строк. Рекомендувати Кабінету Міністрів України невідкладно розробити проект закону щодо заборони виселення творчих спілок із займаних ними на законних підставах приміщень державної та комунальної власності.

З матеріалів справи вбачається, що після направлення до Одеської обласної організації Національної спілки художників України повідомлення про відмову від договору №2/1 від 16 червня 2000 року, Департаментом протягом двох років не було здійснено жодних дій, направлених на реалізацію своїх намірів, викладених у повідомленні від 28 березня 2018 року, що свідчить про їх відсутність.

Встановлено, що рішенням Господарського Суду Одеської області від 29 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15 грудня 2020 року, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради було відмовлено в задоволенні позовних вимог до Одеської обласної організації Національної спілки художників України про виселення у зв`язку з відсутністю підстав для виселення (а.с. 116-117).

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13 квітня 2021 року касаційне провадження за касаційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Господарського Суду Одеської області від 29 вересня 2020 року та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15 грудня 2020 року у справі №916/2048/20 було закрито (а.с. 165-171).

Таким чином, рішення Господарського Суду Одеської області від 29 вересня 2020 року, залишене без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15 грудня 2020 року, має преюдиціальне значення при розгляді цивільної справи за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення, оскільки вказаним рішенням спростовується твердження позивача про те, що Договір безстрокового безоплатного користування нежитловими приміщеннями за №2/1 від 16 червня 2000 року, укладений між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, правонаступником якого є Департамент комунальної власності Одеської міської ради, та Одеською обласною організацією Спілки художників України, правонаступником якого є Одеська обласна організація Національної Спілки художників України, розірваний.

Згідно із акту обстеження спірного приміщення від 11 лютого 2021 року творча майстерня по АДРЕСА_1 знаходиться в задовільному стані (а.с. 114).

Факт того, що творча майстерня по АДРЕСА_1 знаходиться в задовільному стані також підтверджується фотофіксацією приміщення (а.с. 118-122).

Крім того, в матеріалах справи знаходиться ознайомча інформація про художників декоративно-прикладного мистецтва ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які внесені до сучасної енциклопедії України та енциклопедії Львівської Національної Академії мистецтв (а.с. 135-156).

Вказані обставини свідчать про те, що приміщення по АДРЕСА_1 використовується відповідачкою за призначенням, тобто як творча майстерня.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю і необґрунтованістю.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія зазначає, що предметом спору є приміщення по АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі скаржник перераховує акти обстежень наступних об`єктів нерухомості:

1)нежитлове приміщення підвалу за адресою: АДРЕСА_6 ;

2)нежитлове приміщення підвалу за адресою: АДРЕСА_7 ;

3)нежитлове приміщення другого поверху за адресою: АДРЕСА_8 .

Жодного причинно-наслідкового зв`язку між обстеженими об`єктами та спірним об`єктом у вказаній цивільній справі судом апеляційної інстанції не встановлено.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 грудня 2022 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк