Справа № 303/8716/21
номер рядка стат. звіту 29
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

06 червня 2022 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

в особі головуючого судді Монич В.О.

за участю секретаря судових засідань Годьмаш О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання, визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку та відновлення становища яке існувало раніше, -

В С Т А Н О В И В :

05 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку розміщеного по АДРЕСА_1 посвідченого приватним нотаріусом Овчинніковою Іриною Василівною зареєстрованого в реєстрі за № 414 від 13.07.2012 року та відновлення становища яке існувало до укладення 13.07.2012 року договору купівлі-продажу будинку шляхом повернення права власності на будинок.

Позовні вимоги мотивує тим, що з 1999 року по вересень 2021 року проживала разом з відповідачем однією сім`єю та займалася веденням спільного господарства, хоча шлюб офіційно не реєстрували. До 2010 року вони проживали по АДРЕСА_2 , а в 2010 році позивач придбала будинок в АДРЕСА_1 і з того часу сім`я проживала за цією адресою. У вересні 2021 року позивач отримала ухвалу від 30.09.2021 року по справі 303/7314/21 з додатками з якої дізналася про існування спірного договору. Вважає, що її ввели в оману, оскільки в 2012 році вона своєму цивільному чоловікові ОСОБА_2 подарувала частину будинку, жодних коштів від останнього не отримувала за це, так-як хотіла щоб він відчував себе господарем в домі, про всі юридичні формальності з нотаріусом домовлявся відповідач і вона навіть не дивилася, який договір підписує, бо довіряла чоловіку. На даний час єдиним способом захисту прав позивача є звернення до суду з вказаним позовом, так-як будинок в АДРЕСА_1 є єдиним житлом позивача.

04.01.2022 року представником відповідача ОСОБА_4 подано відзив на позов в якому просили в задоволенні позову відмовити, так-як вважають його не обґрунтованим. Як підстави свої заперечень наводять те, що проживання чоловіка та жінки без шлюбу не є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя, оскільки відсутні докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, або придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Щодо вимоги про скасування договору купівлі-продажу будинку зазначили, що вказаний договір, під час нотаріального посвідчення, було прочитано позивачем вголос і позивач підтвердила нотаріусу, що вказаний договір дійсно відповідає її волі (п.18 договору), крім того позивач не заперечувала, що відповідач придбав спірний будинок за кошти, які є його особистою власністю, а також те, що відповідач у шлюбі не перебуває (п.11 договору). Позивачем не надано доказів не отримання нею розрахунку за проданий будинок, хоча п.5 договору свідчить про те, що грошові кошти за договором позивач одержала від відповідача перед оформленням цього договору. Крім того, позивач має довести факт того, що під час укладення спірного договору її було введено в оману, при цьому обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Також, просили застосувати строки позовної давності щодо вимоги про скасування договору купівлі-продажу.

12.01.2022 року представником позивача ОСОБА_5 подано заперечення на відзив в якому просили позовні вимоги задоволити. Зазначили, що факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджується довідкою виданою органом місцевого самоврядування, рядом фотоматеріалів та може бути підтверджено свідками в процесі розгляду справи. Щодо позиції позивача відносно укладення договору купівлі-продажу то позивач зауважує, що відповідачем її було введено в оману, оскільки відповідач постійно вів розмову про те, що вважає себе пристосуванцем і тому позивач вирішила подарувати йому частину будинку, аби він мав відчуття господаря в домі, про оформлення паперів відповідач домовлявся з нотаріусом особисто, сліпо довіряючи чоловіку позивач не читала підписаного нею договору і відповідно не правильно сприймала обставини правочину. Щодо строків позовної давності, то позивач дізналася про існування спірного договору лише після отримання ухвали суду від 30.09.2021 року, оскільки до того була впевнена, що підписала договір дарування частини будинку, вказаний договір після виходу з нотаріальної контори відповідач поставив собі в рюкзак і вона паперів не бачила.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися. Представником позивача подано заяву про розгляд справи без їх участі, де зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просять суд позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб сайті судової влади від 18.05.2022 року та його представники ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причину неявки суд не повідомлено.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причину неявки суд не повідомлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Щодо позовної вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд констатує наступне.

В рішенні Мукачівського міськрайонного суду від 31.01.2022 року, справа № 303/7314/21, яке набуло законної сили 03.03.2022 року встановлено, що відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тривалий час, а саме з 1990 року по 2010 року проживали разом та вели спільне господарство в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України та ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Однак, за правилами позовного провадження розглядаються спадкові справи, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними (п.2.постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»).

В порядку позовного провадження можуть встановлюватися юридичні факти лише за умови, що від встановлення їх наявності або відсутності у подальшому залежить можливість вирішення спору про суб`єктивне право (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 638/20596/16, провадження № 61-2482св19).

Факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також підтверджується їх спільними фотографіями, на яких відображено спільне відзначення свят та спільний відпочинок у родинному колі (а.с.91-94).

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою є: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1- 8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Доказами проживання однією сім`єю може бути народження спільних дітей; спільне придбання рухомого та нерухомого майна; укладення чоловіком/жінкою договорів дарування, страхування, медичного та туристичного обслуговування, тощо на користь іншого; наявність спільних рахунків у банківських установах; зазначення чоловіка/жінки майновим поручителем за кредитними зобов`язаннями іншого; спільна участь у питаннях життєзабезпечення сім`ї, в оплаті комунальних послуг, купівлі продуктів харчування та інших необхідних товарів, техніки, здійснення ремонту; спільне проведення дозвілля; наявність спільних фотографій, дописів та іншої інформації в соціальних мережах та інших веб-сайтах; догляд один за одним під час хвороб, в тому числі понесення витрат на лікування, на організацію та проведення похорон, догляду за місцем поховання, тощо.

Постановою Верховного Суду від 14.02.2018 р. по справі № 129/2115/15-ц зазначено, що для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Суд бере до уваги те, що відповідач ОСОБА_2 20.08.2020 року склав заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження щодо належного йому майна та майнових прав та призначив спадкоємцями ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які являються онуками позивача (а.с.95-96, 97), що також свідчить про реальність сімейних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Крім того, матеріали справи містять докази спільної участі в утриманню майна, оскільки позивачем здійснювалася оплата комунальних послуг та всі договори з організаціями по наданню відповідних послуг укладено з ОСОБА_1 (а.с.98-104).

З зазначеного вище суд дійшов висновку, що вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Щодо позовних вимог визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку та відновлення становища яке існувало до його укладення, суд констатує наступне:

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить домоволодіння по АДРЕСА_1 та земельна ділянка (кадастровий номер земельної ділянки 211400000:01:023:0368) в місті Мукачеві, що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 13 липня 2012 року, зареєстровано в реєстрі №414 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11570449 від 13.07.2012 року та витягом № 34873005 від 18.07.2012 року (а.с.8, 9, 10, 11).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правові наслідки вчинення правочину під впливом помилки визначені у статті 229 ЦК України: якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки відповідно до статті 229 ЦК України, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилась сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

За змістом статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Отже, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Виходячи зі змісту статей 203, 655 ЦК України договір купівлі-продажу вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача та стан її здоров`я; наявність у позивача іншого житла, крім спірного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором купівлі-продажу покупцеві та продовження позивачем проживати в спірному будинку після укладення договору купівлі-продажу.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору купівлі-продажу замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору купівлі-продажу та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за іншими вищеперерахованими обставинами.

Як зауважив ВСУ у своїй постанові від 14 листопада 2019 року, справа № 638/19700/16-ц: «Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

В рішенні Мукачівського міськрайонного суду від 31.01.2022 року, справа № 303/7314/21, яке набуло законної сили 03.03.2022 року встановлено, що в спірному будинку зареєстровані ОСОБА_1 , 1962 р.н., її донька ОСОБА_9 , 1980 р.н. та її двоє повнолітніх онуків: ОСОБА_7 , 1998 р.н. та ОСОБА_8 , 2004 р.н. Згідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 280748205 від 22.10.2021 року, у власності ОСОБА_1 не перебувають будь-які житлові будівлі.

За таких обставин, в судовому засіданні достименно встановлено, що після укладення спірного договору позивач продовжила проживати в будинку АДРЕСА_1 , який фактично є її єдиним житлом, ключі від будинку не передавала, оплату комунальних послуг позивач здійснює особисто, що підтверджується наданими квитанціями про оплату комунальних послуг (а.с.98-104).

В п.11 спірного договору вказано, що заява покупця ОСОБА_2 про те, що кошти, які він витрачає для придбання будинку є його особистою власністю, так як на момент придбання та підписання договору купівлі-продажу, він в шлюбі не перебуває оскільки не одружений, та ні з ким не проживає однією сім`єю без укладення шлюбу, отримана в установленому законом порядку.

Однак, наявність вказаного пункту в договорі купівлі-продажу будинку викликає в суду сумнів в тому, що позивач дійсно прочитала вказаний договір, оскільки починаючи з 2009 року вона фактично проживала сім`єю з відповідачем ОСОБА_2 .

Зазначені обставини та докази у своїй сукупності переконують у відсутності наміру та волі позивача на відчуження спірного будинку шляхом укладення саме договору купівлі-продажу житлового будинку, який був та є її єдиним місцем проживання, а дійсно мала намір подарувати частину свого будинку відповідачу як своєму чоловіку.

Встановлені обставини справи підтверджують вчинення правочину під впливом обману, оскільки відповідач, який фактично проживав як подружжя з позивачем, навмисного ввів останню в оману, та скориставшись її довірою уклав з нею договір купівлі-продажу будинку, замість договору дарування частини будинку. Подання ним нотаріусу заяви про те, що на момент придбання та підписання договору купівлі-продажу, він в шлюбі не перебуває оскільки не одружений, та ні з ким не проживає однією сім`єю без укладення шлюбу свідчить про умисел у діях відповідача спрямований на набуття у власність будинку із застосуванням обману щодо позивача.

Посилання сторони відповідача на умови договору, за яким сторони дійшли згоди щодо усіх його істотних умов та підтвердили це своїми підписами, з оцінкою поряд з іншими зазначеними обставинами, що не відображали дійсну волю позивача, отже не можуть бути вирішальними для відмови у задоволені позовних вимог.

З метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (постанова першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.11.2020 року у справі № 154/883/19).

Отже, із позовом щодо визнання недійсними правочинів, задля ефективного захисту одночасно необхідно заявляти позовну вимогу щодо речового права, зареєстрованого на підставі такого Договору.

За таких обставин правомірною є похідна від основної вимога про відновлення становища, яке існувало до укладення 13.07.2012 року договору купівлі-продажу будинку шляхом повернення права власності на будинок.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Представник відповідача ОСОБА_4 просила застосувати строк позовної давності при зверненні до суду, оскільки спірний договір укладений 13.07.2012 року та особисто підписаний позивачкою, а з позовом про визнання договору недійсним позивач звернулась до суду лише 05.11.2021 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Вбачається, що позивач дізналась про те, що вона підписала договір купівлі-продажу після отримання ухвали Мукачівського міськрайонного суду про відкриття провадження у справі від 30.09.2021 року № 303/7314/2 разом з додатками, з якої остання виявила, що будинок їй вже не належить та був відчужений на підставі договору купівлі-продажу.

За таких обставин, строк позовної давності почався з 30.09.2021 року та позивачем не пропущений при зверненні до суду 05.11.2021 року.

З огляду на вищенаведене, враховуючи обставини встановлені судом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенні у повному обсязі.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесений судовий збір в розмірі пропорційному до задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 229, 230, 261, 655 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76, 81, 133, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 274, 280-282, 289, 352-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання, визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку та відновлення становища яке існувало раніше задоволити.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку розміщеного по АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом Овчинніковою Іриною Василівною зареєстрований в реєстрі за № 414 від 13.07.2012 року.

Відновити становище, яке існувало до укладення 13.07.2012 року договору купівлі-продажу будинку шляхом повернення ОСОБА_1 права власності на будинок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 724,00 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) гривні сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканка АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Третя особа: приватний нотаріус Овчиннікова Ірина Василівна, адреса: м.Мукачево, вул.Валенберга, буд.5, приміщення 4, Закарпатської області.

Повний текст рішення складено 06.06.2022 року.

Головуючий В.О.Монич