ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5492/22 Справа № 201/8767/21 Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкова М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2022 року,

по справі за позовом Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 3» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, індексації, інфляції та трьох відсотків річних,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2021 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 3» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, індексації, інфляції та трьох відсотків річних.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що ОК «ЖБК №3» було створено 30 червня 1976 року та є юридичною особою. Кооператив управляє будинком, утримує будинок та прибудинкову територію, здійснює поточні ремонти, уклав та виконує договори з виробниками та виконавцями житлово комунальних послуг на утримання внутрішньо будинкових мереж газо- водо теплопостачання, на постачання газу для побутових потреб, на теплопостачання та на постачання теплової енергії у гарячій воді, на послуги водопостачання та водовідведення, на постачання електричної енергії для загально будинкових потреб. Відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08 грудня 2000 року року, отримує ці послуги та зобов`язана вчасно щомісяця сплачувати за це кошти. Однак, відповідач свої обов`язки не виконує в результаті чого утворилась заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 6 506,08 грн., 3% річних у розмірі 201,55 грн та інфляційні витрати у розмірі 1 521,97 грн.; заборгованість за оплату послуг з водопостачання та водовідведення у розмірі 76 141,28 грн., 3% річних у розмірі 831,70 грн. та інфляційні витрати у розмірі 18 026,13 грн.; заборгованість за оплату послуг з теплопостачання у розмірі 41 795,02 грн., 3 % річних у розмірі 4 607,46 грн. та інфляційні витрати у розмірі 10 404,75 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2022 року позовні вимоги Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 3» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, індексації, інфляції та трьох відсотків річних - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 3» суми заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2 , за період з серпня 2018 року по липень 2021 року включно, у розмірі 84 103,33 грн., яка складається з: - заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 4 078,88 грн., 3% річних у розмірі 134,96 грн., інфляційні витрати у розмірі 605,29 грн.; -заборгованість за оплату послуг з водопостачання та водовідведення у розмірі 45 870,88 грн., 3% річних у розмірі 1 781,74 грн. та інфляційні витрати у розмірі 4 625,31 грн.; -заборгованість за оплату послуг з теплопостачання у розмірі 23 235,50 грн., 3 % річних у розмірі 998,47 грн. та інфляційні витрати у розмірі 2 772,30 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 3» витрати зі сплати судового збору у розмірі 1261,55 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2022 року по справі №201/8767/21 про стягнення заборгованості та ухвалити по справі № 201/8767/21 нове рішення згідно якого позовні вимоги Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 3» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, індексації та 3% річних відхилити.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч.5 ст.272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що обслуговуючий кооператив «Житлово будівельний кооператив № 3» зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 30 червня 1976 року, є юридичною особою, діє на підставі Статуту, затвердженого загальними зборами членів обслуговуючого кооперативу «Житлово будівельний кооператив № 3» 11 липня 2019 року.

Пунктом 3.1 Статуту визначено, що кооператив організується з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного житлового будинку за власні кошти кооперативу, за допомогою банківського кредиту , а також для наступної експлуатації та управління цим будинком

Пунктом 5.5 Статуту визначено, що кооператив здійснює експлуатацію і ремонт належного йому житлового будинку (будинків) та утримання при домової території за рахунок коштів Кооперативу на засадах самооплатності. Плата за користування тепловою й електричною енергією, газом, водопроводом і каналізацією і будинку Кооперативу провадиться за тарифами, встановленими для державного житлового фонду.

Підпунктом 3 пункту 12.1 Статуту закріплено обов`язок члена кооперативу своєчасно вносити платежі у погашення банківського кредиту і в покриття витрат Кооперативу на експлуатацію і капітальний ремонт житлового будинку (будинків) та утримання при домової території, внески до спеціальних фондів та плату за комунальні послуги.

Підпунктами 10, 11 пункту 14.6 Статуту визначено, що контроль надходження від членів Кооперативу вступних внесків, внесків на капітальний ремонт житлового будинку (будинків) і утримання при будинкової території , плати за комунальні послуги та інших платежів, вжиття заходів до стягнення відповідних платежів з членів Кооперативу у разі їх несвоєчасного внесення належить до обов`язків Правління Кооперативу

Аналогічні положення містить статут Кооперативу у попередній редакції (затверджений загальними зборами обслуговуючого кооперативу «Житлово будівельний кооператив № 3» 16 червня 1971 року).

Кооператив управляє будинком, утримує будинок та прибудинкову територію, здійснює поточні ремонти, уклав та виконує договори з виробниками та виконавцями житлово комунальних послуг на утримання внутрішньо будинкових мереж газо- водо теплопостачання, на постачання газу для побутових потреб, на теплопостачання та на постачання теплової енергії у гарячій воді, на послуги водопостачання та водовідведення, на постачання електричної енергії для загально будинкових потреб. Відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08 грудня 2000 року, отримує ці послуги та зобов`язана вчасно щомісячно сплачувати за це кошти.

Розмір плати за утримання будинку та прибудинкової території визначений рішенням загальних зборів членів Кооперативу у протоколах загальних зборів № 2 від 25 листопада 2006 року (2 грн. за 1 кв.м. житлової площі), № 1 від 25 червня 2019 року (3,15 грн. за 1 кв.м. житлової площі) та № 1 від 16 червня 2020 року (6 грн. за 1 кв.м. житлової площі (а.с. 37-39).

Згідно договору купівлі-продажу житлова площа відповідача становить 29,6 кв.м., таки чином розмір заборгованості становить: з березня 2015 року по червень 2019 рік включно 3 078,40 грн., з липня 2019 року по червень 2020 року включно 1 118,88 грн., з липня 2020 року по липень 2021 року включно 2 308,80 грн., а всього 6 506,08 грн.

31 грудня 2010 року між позивачем та КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради було укладено договір № 395 про постачання теплової енергії.

Згідно п.3.3 укладеного договору, фактично отриманий обсяг теплової енергії позивачем від третьої особи фіксується Сторонами Актом здачі приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період.

Пунктом 6.2 Договору визначено, що облік споживання теплової енергії Споживачем здійснюється розрахунковим способом за адресою АДРЕСА_3 .

Відповідно до пункту 7.2 Договору встановлено, що тариф для розрахунків становить: з грудня 2010 по серпень 2021 рік 291,50 грн. за 1 ГКал.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача з оплати послуг з теплопостачання становить 41 795,02 грн.

Крім того, 09 листопада 2020 року Господарський суд Дніпропетровської області своїм рішенням у справі № 904/403/20 за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради до позивача вирішив позов задовольнити частково, стягнути 865 057,70 грн. в рахунок заборгованості за оплату послуг з теплопостачання.

29 грудня 1998 року між позивачем та Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради було укладено договір № 7415. Заборгованість відповідача з оплати послуг з водопостачання та водовідведення становить 76 141,28 грн.

Окрім того позивач просив суд першої інстанції стягнути на їх користь 3% та інфляційні витрати за оплату житлово комунальних послуг утримання будинку та прибудинкової території: 3 % річних 201,55 грн., інфляційні витрати 1521,97 грн.; за оплату послуг з водопостачання та водовідведення 837,70 грн. 3% річних та 18 026,13 грн. інфляційні витрати; за оплату послуг з теплопостачання 3 % річних 4607,46 грн. та інфляційні витрати 10404,75 грн.

Відповідно до вимог ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і спору - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст.4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст.32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно з п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08.10.1992р. обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від сплати послуг.

Відповідач отримувала та споживала комунальні послуги з утримання будинку й прибудинкової території та опалення, водопостачання, водовідведення, а тому між сторонами виникли договірні правовідносини, а відповідно виникли права та обов`язки у сфері житлово-комунальних послуг в порядку ст.11 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до наведених норм чинного законодавства ОСОБА_1 , яка є власником квартири в будинку, в якому створено ЖБК, та яка отримувала та споживала комунальні послуги з утримання будинку й прибудинкової території та опалення, водопостачання, водовідведення, зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження будинку, які були затверджені рішеннями загальних зборів, а житлово-будівельний кооператив наділено правом у разі нездійснення нею таких дій звернутися до суду про стягнення нарахованих платежів по цим витратам.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції від 16.12.2015р. у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, стосовно заяви відповідача про застосування строків позовної давності.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Частиною 1 ст. 32 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Крім того, обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання».

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку.

Позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом 30 серпня 2021 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів по липень 2018 року включно.

На підставі зазначеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОК «ЖБК №3» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1 за період по липень 2018 року, у зв`язку зі спливом позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду із позовом про захист свого порушеного права поза межами строку позовної давності.

Разом з тим, позивачем не пропущено позовну давність щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за щомісячними платежами за період з серпня 2018 року по липень 2021 року, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

26 квітня 2017 року Верховний Суд України, у справі №3-1522гс16, сформулював правову позицію щодо обчислення перебігу строку позовної давності, в спорах про стягнення 3% річних та інфляційних витрат після виконання боржником основного зобов`язання, згідно якої внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Таким чином, стягнення інфляційних втрат і 3 % річних має відбуватися за останні три роки, які передували зверненню позивача до суду з даним позовом, тобто з серпня 2018 року по липень 2021 року, тобто в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню з ОСОБА_1 на користь ОК «ЖБК №3» суми заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг за адресою: квартира АДРЕСА_1 , за період з серпня 2018 року по липень 2021 року включно, у розмірі 84 103,33 гривень, яка складається з: заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 4 078,88 грн., 3% річних у розмірі 134,96 грн та інфляційні витрати у розмірі 605,29 грн.; заборгованість за оплату послуг з водопостачання та водовідведення у розмірі 45 870,88 грн., 3% річних у розмірі 1781,74 грн. та інфляційні витрати у розмірі 4 625,31 грн.; заборгованість за оплату послуг з теплопостачання у розмірі 23235,50 грн., 3 % річних у розмірі 998,47 грн. та інфляційні витрати у розмірі 2772,30 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до правильно та обґрунтованого висновку, що відповідач до суду першої інстанції доказів належного виконання зобов`язань, щодо виконання вимог законодавства з належної оплати за житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом не надала, а тому сума заборгованості, яку просить позивач стягнути за житлово-комунальними послугами, обов`язковими внесками і платежами на утримання будинку та прибудинкової території й за послуги з водопостачання та водовідведення, теплопостачання є законною та обґрунтованою, та підтвердженою відповідними доказами.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції розглянуто справу без участі апелянта (відповідача) й порушено її права, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки з огляду на предмет позову, зокрема, що дана справа відповідно до п.4 ч.6 ст.19 ЦПК України є малозначною і відноситься до категорії справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, а також в матеріалах справи наявна розписка, якою повідомлено представника відповідача про дату та час розгляду справи.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2022 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова