Провадження № 2/161/4524/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі Гичці М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом представника позивача адвоката Хомича Романа Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся в суд до відповідача з позовом про усунення перешкод у користуванні майном.

В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що позивач, ОСОБА_1 є власницею житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 .

У 2013 році позивач вирішила передати вищевказану квартиру в оренду. З відповідачем ОСОБА_2 спільно узгодили усну домовленість щодо користування житловим приміщенням та у подальшому він проживав протягом одного року. Окрім цього, позивач зареєструвала місце проживання відповідача у цій квартирі.

Приблизно наприкінці 2014 року на початку 2015 року відповідач виїхав із займаної

квартири. Позивач та відповідач не є між собою родичами чи близькими людьми, будь-якого

роду відносини (спільне господарство не ведеться) чи то спілкування відсутнє.

Відтак, позивачка з того часу його не бачила, вищевказаною квартирою він не

користується, а де фактично проживає їй не відомо.

У зв`язку із зареєстрованим місцем проживання відповідача, власниця також

позбавлена і можливості оформити соціальну допомогу (субсидію), яка б частково

покривала вартість оплачуваних комунальних послуг, оскільки його дохід, майновий

стан теж приймаються до уваги.

А тому, просить суд усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 своїм

майном (квартирою), шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом, а саме квартирою АДРЕСА_1 , а також стягнути судові витрати з відповідача.

Ухвалою суду від 07.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у судове засідання.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, водночас, у заяві від 18.11.2022 позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити та просили долучити до матеріалів справи письмові докази.

На адресу суду 21.11.2022р. від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як встановлено судом, згідно копії витягу реєстрацію права власності на нерухоме майно №16123504 від 01 жовтня 2007 року та копії будинкової книги серії А №75251 виданої (оформленої) 22 жовтня 2007 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 7, 9-11).

Згідно з відповіді Луцького РУП ГУНП у Волинській області від 01.11.2022р. №7163/50/04-22 в ході розгляду матеріалів, допиту свідків було підтверджено факт відсутності ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 протягом тривалого часу (а.с.28).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.10.2020 р. у справі № 447/455/17, припинення права користування житловим приміщенням колишнього члена сім`ї власника житлового будинку може бути підтверджено у судовому по- рядку, якщо це право пов`язане із захистом права власності відповідно до ст.391 КЦ України, за змістом якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Виходячи з вимог ст.157 ЖК України, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України. Виселення провадиться у судово- му порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ч.1 ст.116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що власник майна вправі звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном шляхом виселення колишніх членів сім`ї та інших громадян із належного йому на праві власності жилого приміщення, але за наявності умов, які передбачені ч.1 ст.116 ЖК України.

За змістом ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

В силу ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Як передбачено ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.8 Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла.

Відповідно до ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, в тому числі, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне усунути позивачу перешкоди у здійсненні нею права користування, володіння та розпорядження житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом позбавлення відповідача права користування зазначеним житловим приміщенням.

Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

У відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки, відповідач визнав позовні вимоги позивача повністю та у зв`язку з тим, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 793,92 грн., тому з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 396,96 грн. на користь позивача та повернути позивачу з державного бюджету сплачений ним судовий збір в розмірі 396,96 грн., згідно квитанції ID 4102-4466-4299-8136 від 06.10.2022 року.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 263, 265, 268, 282 ЦПК України, на підставі ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 150 ЖК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (

ІНФОРМАЦІЯ_1 ) таким, що втратив право користування житлом, а саме

квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (

ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 (

ІНФОРМАЦІЯ_2 ) судовий збір у розмірі 396 (триста дев`яносто шість) гривень 96 коп.

Повернути ОСОБА_1 (

ІНФОРМАЦІЯ_2 ) суму сплаченого судового збору згідно квитанції ID 4102-4466-4299-8136 від 06.10.2022 року на суму 396 (триста дев`яносто шість) гривень 96 коп.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області А.В. Олексюк