08.06.2022 Справа № 756/6499/20
унікальний № 756/6499/20
провадження № 2/756/315/22
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 лютого 2022 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Майбоженко А.М.,
секретаря Одягайло Л.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
03.06.2020 року ПАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 15.03.2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який згодом було збільшено до 23 000.00 грн.
Відповідачка свої зобов`язання по поверненню суми кредиту не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 21.04.2020 року становить 40 696.36 грн.
Посилаючись на наведене, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у сумі 40 696.36 грн.
07.02.2022 року відповідачкою було подано заяву, в якій позовні вимоги визнає частково, оскільки нею було сплачено кошти в розмірі 23 000.00. Крім того відповідачка просила врахувати її скрутне матеріальне становище, інвалідність чоловіка і наявність на утриманні неповнолітньої дитини та при винесені рішення розстрочити залишок боргу.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, розглядати справу за його відсутності.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність.
Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності її учасників.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
15.03.2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який згодом було збільшено до 23 000.00 грн.
Згідно розрахунку, наданого позивачем, ОСОБА_1 станом на 21.04.2020 року має заборгованість по тілу кредиту у розмірі 27 019,99 грн, заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 11 262,26 грн, та штрафи передбачені умовами та правилами надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1 914,11 грн - штраф (процентна складова).
Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг позивача заповнена ОСОБА_1 15.03.2016, в якій остання зазначила особистим підписом про згоду з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, які викладені на сайті позивача, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.
Разом з тим дана анкета-заява не містить відображення волевиявлення відповідача щодо оформлення певної картки Банку на відповідних умовах, а також суми кредитного ліміту, строку дії картки.
До позовної заяви додано витяг з Тарифів по картам «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна Contract» і «Універсальна Голд», які не підписані відповідачем, та взагалі не містять умов щодо наявності тарифу, яким обумовлено сплату відсотків за користування ним у розмірі, нарахованому позивачем.
Витяг з Умов і правил надання банківських послуг також не містить підпису відповідача щодо ознайомлення з ними, а також конкретних умов надання послуг щодо користування карткою ПриватБанку відповідачу (відсотки, строк, сума кредитного ліміту).
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов ознайомилася ОСОБА_1 і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).
Оцінивши всі зібрані у справі докази, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів досягнення між позивачем та ОСОБА_1 згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, зокрема щодо суми кредиту, розміру та порядку сплати процентів за користування ним, строку дії договору. Підписання однієї анкети-заяви з відміткою про ознайомлення з Умовами та Правилами кредитування не може свідчити про зворотнє, оскільки вказані Умови та Правила не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15.03.2016 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 (14-131цс19),обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-2320цс16 кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Якщо сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифами складає між сторонами кредитний договір, то зазначені Умови і тарифи повинні містити підпис позичальника про ознайомлення з ними.
Аналогічна позиція висловлена в правовому висновку, що викладений в постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року (№ 61-787св18).
Згідно із ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, пені та штрафам суд вважає правильним відмовити оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що кредитний договір з ОСОБА_1 укладено саме на цих умовах.
Станом на момент вирішення справи відповідачем сплачено позивачу в рахунок погашення своїх зобов`язань 23 000 грн, які суд відносить в рахунок погашення тілу кредиту. Тобто на момент вирішення справи залишок боргу відповідача перед позивачем щодо заборгованості по тілу кредиту становить 4 019,99 грн.
Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 2 102 грн.
Крім того відповідачкою заявлено клопотання про розстрочення сплати тіла кредиту та судового збору на шість місяців.
Згідно ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
ОСОБА_1 просила суд розстрочити виконання рішення суду. При вирішенні цього клопотання суд враховує визнання позову відповідачем, її майновий і сімейний стан та вважає правильним розстрочити їй виконання рішення строком на шість місяців щомісячними платежами у розмірі 1 020,33 грн.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 9-14, 19, 23, 27, 76-81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 435 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», заборгованість за договором про надання банківських послуг від 15.03.2016 року:
-4 019 (чотири тисячі дев`ятнадцять) гривень 99 копійок - заборгованість за тілом кредиту;
-2 102 (дві тисячі сто дві) гривні - судового збору.
Вказані виплати проводити щомісячно після набрання рішенням законної сили.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 08.06.2022 року.

Суддя А.М. Майбоженко