КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/4436/2022 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

при секретарі Загородній С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Степанової А.В., заінтересована особа: Акціонерне товариство «Укрсиббанк» про визнання дій протиправними,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Степанової А.В., в якій просив визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Слюсар Аліни Володимирівни та Степанової Аліни Володимирівни щодо не надіслання на адресу реєстрації боржника ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження № 60158005 від 26 вересня 2019 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Визнати протиправними дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Степанової Аліни Володимирівни, щодо складення подання від 15 листопада 2021 року № 60158005/3.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття провадження, але й пересвідчитися у отриманні боржником цього документу.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року скаргу ОСОБА_1 - повернуто заявнику без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду, 16 грудня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального і процесуального права та просить ухвалу Дарницького районного суду міста Києві від 30 листопада 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилається на те, що висновки суду першої інстанції є помилкові, оскільки дана обставина не може бути підставою для повернення скарги заявнику, оскільки суд першої інстанції відповідно до ч.9 ст. 10 ЦПК України мав би надати строк для усунення недоліків, а не позбавляти права на доступ до правосуддя, оскільки повторно відновити такий строк при зверненні до суду з аналогічною скаргою буде неможливо.

Крім того, посилається на те, що пошта на яку були відправлені скарга з додатками є офіційною електронною поштою стягувача та заінтересованої особи та містяться на їх офіційних сайтах.

Посилається на те, що електронна пошта є альтернативною поштовій та в теперішньому часі є допустимим її використання.

Від представника АТ «УКРСИББАНК» - Ковальчука Є.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва залишити без змін.

Посилається на те, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що скаржником порушені вимоги ч. 2 ст. 183 ЦПК України. Крім того, заявником не додано до заяви належних доказів направлення вказаної скарги усім учасникам справи.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Повертаючи скаргу особі, яка її подала суд першої інстанції виходив з того, що скаргу на дії державного виконавця подано без додержання вимог ч.2 ст. 183 ЦПК України, не надано доказів про надсилання (надання) такої скарги іншим учасника справи.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що 29 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Степанової А. В.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Вказана норма процесуального закону відноситься до Розділу VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

08 лютого 2020 року набули чинності зміни до Цивільного процесуального кодексу України згідно яких, зокрема, ч. 2 ст. 183 ЦПК України доповнено абзацом другим.

Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 183 ЦПК України, до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Судом першої інстанції встановлено, що заявником на підтвердження направлення ним на адресу суб`єкта оскарження та заінтересованої особи копії скарги з доданими до неї документами додано роздруківку з електронної пошти, із змісту якої вбачається, що електронний варіант скарги з доданими до неї документами направлено на електронні адреси «» та «».

Крім цього, з наданої до скарги роздруківки, як підтвердження направлення скарги з доданими до неї документами учасникам судового розгляду, неможливо встановити які саме додані до скарги документи направлені державному виконавцю та заінтересованій особі та чи відповідають направлені документи поданим скаржником документам до суду.

Таким чином, суд першої інстанції бувпозбавлений можливості встановити факт виконання скаржником при зверненні до суду положень п. 2 ч. 2 ст. 183 ЦПК України.

Відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 року, розрахунковий документ - (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) видається відправникові з додержанням вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" і підтверджує факт надання послуги відділенням зв`язку.

Згідно п.п. 59, 61 Правил надання послуг поштового зв`язку внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові.

Належним доказом направлення документів учасникам провадження може бути лише бланк опису вкладення, завірений відповідним відділенням поштового зв`язку, разом із фінансовим чеком про відправлення.

Тобто, з матеріалів справи встановлено, що заявником не додано до заяви належних доказів направлення вказаної заяви усім учасникам справи.

Відповідно 4 ст. 183 ЦПК України, суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що скаргу на дії державного виконавця подано без додержання вимог ч. 2 ст. 183 ЦПК України в частині надання суду доказів про надсилання (надання) такої скарги іншим учасникам справи, скарга підлягає поверненню заявнику без розгляду на підставі положень ч. 4 ст. 183 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що пошта на яку заявником були відправлені скарги з додатками є офіційною електронною поштою стягувача та заінтересованої особи та містяться на їх офіційних сайтах, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки належним доказом направлення документів учасникам провадження може бути лише бланк опису вкладення, завірений відповідним відділенням поштового зв`язку, разом із фінансовим чеком про відправлення.

Крім того, з наданої до скарги роздруківки, як підтвердження направлення скарги з доданими до неї документами учасникам судового розгляду, неможливо встановити, які саме додані до скарги документи направлені державному виконавцю та заінтересованій особі та чи відповідають направлені документи поданим скаржником документам до суду.

Відповідно до абзацу 2 ч. 2 ст.183 ЦПК України, зі змінами, внесеними згідно із Законом України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року, який набрав чинності 8 лютого 2020 року, до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Твердження апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції відповідно до ч .9 ст. 10 ЦПК України мав би надати заявнику строк для усунення недоліків, а не позбавляти права на доступ до правосуддя, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Скарга подана з порушенням абз. 2 ч. 2 ст.183 ЦПК України, підлягає поверненню без розгляду відповідно до ч. 4 ст. 183 ЦПК України.

Інших доводів в чому полягає незаконність постановленої ухвали суду апеляційна скарга не містить.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої у справі ухвали.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 червня 2022 року.

Головуючий

Судді