ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м.Суми

Справа №592/5414/22

Номер провадження 22-ц/816/1086/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

розглянув у порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 вересня 2022 року у складі судді Корольової Г.Ю., ухвалене у м. Суми,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-Інжиніринг» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку,

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, свої вимоги мотивував тим, що з 27 квітня 2021 року перебував у трудових відносинах з позивачем. 18 травня 2022 року він звільнений з роботи за угодою сторін. При звільненні з ним не був проведений повний розрахунок.

Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 12449,72 грн та компенсацію за 24 календарних дні невикористаної відпустки у сумі 8893,92 грн, а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку у сумі 36508,50 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 вересня 2022 року з урахуванням виправлень, внесених ухвалою від 23 вересня 2022 року, позов задоволений частково.

Стягнуто з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 12449 грн 72 коп. у т.ч. компенсацію за 24 календарних дні невикористаної відпустки у сумі 8893 грн 92 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-Інжиніринг» на користь держави судовий збір у сумі 992 грн 40 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині вирішення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що матеріали справи не містять доказів на спростування вини роботодавця у неналежному виконанні зобов`язань з оплати праці. АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» навіть не намагався довести відсутність своєї вини у затримці розрахунку з позивачем при звільненні, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву та викласти свої заперечення проти позовних вимог. Заявник наполягає, що за відсутності у справі доказів суд не мав підстав посилатися на форс-мажорні обставини, а саме військову агресію рф проти України, як на причину порушення зобов`язань щодо строку оплати праці. Доказів того, що порушення зобов`язання щодо строків оплати праці сталося через ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили відповідач до суду не подав. Заявник вважає, що судом порушені основні засади цивільного судочинства, викладені у статті 2 ЦПК України, - верховенство права, повага до честі і гідності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальності сторін, диспозитивності.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу товариство зазначило, що рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим, ухваленим на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні. Зауважує, що внаслідок військової агресії рф проти України, триваючих бойових дій, суттєво погіршився фінансово-економічний стан товариства, що призвело до значного зменшення обсягів замовлень та попиту на продукцію підприємства, ускладненою логістикою, або повним припиненням постачання матеріалів, сировини та технологічного обладнання, які виготовлялися контрагентами південно-східних областей України. У зв`язку з неможливістю виконання товариством прийнятих на себе договірних зобов`язань з поставки готової продукції та отримання за неї оплати, призвело до зменшення оборотного капіталу, затримки розрахунку з постачальниками енергоресурсів (газу, теплової та електричної енергії), а також затримки своєчасного розрахунку з працівниками. Тобто вина роботодавця у порушенні строків виплати заробітної плати відсутня.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині вирішення вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в іншій частині рішення суду апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 27 квітня 2021 року.

18 травня 2022 року позивач був звільнений з роботи за угодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпП України) (а.с. 8).

Розрахунку з ОСОБА_1 роботодавець у день звільнення не провів, належні до виплати суми заробітної плати та компенсації за відпустку не виплатив.

Станом на дату звільнення сума заробітної плати, належної до виплати позивачу (після відрахування ПДФО та військового збору) складає 12449,72 грн, в т.ч. компенсація за невикористану відпустку за 24 календарні дні, без відрахування ПДФО та військового збору - 8893,92 грн (а.с. 9).

Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з вимогами статей 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до статті 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом першої інстанції правильно встановлено факт порушення товариством строків розрахунку, визначених статтею 116 КЗпП України, оскільки при звільненні позивачу не були виплачені належні суми заробітку.

Проте колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, з огляду на наступне.

Вирішуючи вимоги позову у цій частині суд послався на норми частини 3 статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», згідно з якими, роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Отже законодавець пов`язує звільнення від відповідальності роботодавця за умови доведення останнім, що таке порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або інших обставин непереборної сили.

З матеріалів справи вбачається, що отримавши копію позовної заяви, відповідач не скористався своїм правом подати до місцевого суду відзив на позовну заяву, в судовому засіданні участі не брав, заперечень проти позову не висловлював, про причини затримки розрахунку з позивачем місцевий суд не повідомляв.

Тобто поза увагою суду залишилось та обставина, що відповідач, як роботодавець, не заперечив своєї вини у порушенні строків виплати заборгованості із заробітній платі, жодних належних доказів, що підтверджують обставини, які виключають його вину у несвоєчасному розрахунку з працівником до місцевого суд не подавав.

З огляду на зазначене висновок суду першої інстанції про те, що порушення відповідачем строків розрахунку з ОСОБА_1 сталося не з вини роботодавця, а через існування правового режиму воєнного стану в Україні та форс-мажорних обставин внаслідок військової агресії рф проти України, є передчасним і таким, що не ґрунтується на матеріалах справи.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом принципу змагальності та диспозитивності.

Звертаючись до суду з відзивом на апеляційну скаргу та заперечуючи вину у затримці розрахунку з працівником відповідач на підтвердження своїх доводів про важкий економічний стан підприємства надав копію наказу №82 від 07 жовтня 2022 року про встановлення на підприємстві режиму неповного робочого тижня починаючи з 10 жовтня 2022 року.

Вбачається, що поданий документ не стосується спірного періоду, у ньому йдеться про економічний стан підприємства на жовтень 2022 року, а не на дату звільнення відповідача, крім того він поданий з порушенням вимог статті 83 ЦПК України, а тому не приймається судом.

Враховуючи, що висновок суду першої інстанції про те, що порушення роботодавцем строків розрахунку з працівником сталося внаслідок ведення обставин непереборної сили, не ґрунтується на матеріалах справи, тобто обставина, яка визнана судом встановленою є недоведеною під час судового розгляду, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість поданої апеляційної скарги, а тому скасовує рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог позивача про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку про звільненні та ухвалює в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову, з огляду на наступні обставини.

В силу статті 117 КЗпП України підприємство має сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення за період з 19 травня 2022 року по 15 серпня 2022 року в розмірі 36508,50 грн ( 579,50 грн х 63 дні).

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Виходячи із принципів справедливості та співмірності, враховуючи розмір заборгованості по заробітній платі позивача становить 12449 грн 72 коп., за затримку виплати якої відповідач несе відповідальність згідно зі статтею 117 КЗпП України, врахувавши правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року № 716/9584/15-ц, колегія суддів вважає за необхідне визначити до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 12450 грн.

Враховуючи, що апеляційний суд задовольняючи апеляційну скаргу, частково скасовує судове рішення, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з товариства на користь позивача пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню відшкодування судового збору, сплаченого за подання позовної заяви до місцевого суду у розмірі 337,40 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 506 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 вересня 2022 року скасувати в частині вирішення вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з ухваленням в цій частині нового рішення.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-Інжиніринг» в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-Інжиніринг» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 12450 грн, з послідуючим утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-Інжиніринг» на користь ОСОБА_1 337,40 грн відшкодування судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-Інжиніринг» на користь ОСОБА_1 506 грн відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

С. С. Ткачук