ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/996/22 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря Дідух М.Є.

прокурора Ілони Побер

та сторін представника ОСОБА_1 адвоката Войнарського А.Й., представника закладу з надання психіатричної допомоги лікаря Гач М.П

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/12249/22 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Войнарського Андрія Йосифовича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 вересня 2022 року, ухваленого суддею Сташків Н.М., повний текст рішення суду складено 19 вересня 2022 року у справі за заявою представника Комунального некомерційного підприємства Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня Тернопільської обласної ради генерального директора Шкробота В.В. про госпіталізацію ОСОБА_1 у психіатричний заклад у примусовому порядку,

В С Т А Н О В И В:

у вересні 2022 року представник Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради - генеральний директор Шкробот В.В. звернувся в суд із заявою про госпіталізацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до психіатричного закладу у примусовому порядку.

В обґрунтування вказаних у заяві вимог зазначив, що 12 вересня 2022 року ОСОБА_1 поступив в стаціонар Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради. Після його огляду лікар-психіатр дійшла висновку про необхідність його госпіталізації для обстеження та лікування у зв`язку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих. Вказані обставини підтверджені висновком комісії лікарів-психіатрів.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 вересня 2022 року заяву представника Комунального некомерційного підприємства Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня Тернопільської обласної ради генерального директора Шкробота В.В. про госпіталізацію ОСОБА_1 у психіатричний заклад у примусовому порядку задоволено.

Госпіталізовано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (мешканця АДРЕСА_1 ) до Комунального некомерційного підприємства Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня Тернопільської обласної ради в примусовому порядку.

Рішення суду підлягало до негайного виконання.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Войнарський А.Й. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 вересня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким залишити заяву представника Комунального некомерційного підприємства Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня Тернопільської обласної ради генерального директора Шкробота В.В. про госпіталізацію ОСОБА_1 у психіатричний заклад у примусовому порядку без задоволення.

В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянта зазначив, що суд неправомірно не взяв до уваги пояснення ОСОБА_2 , що він є здоровим та не потребує примусового лікування, що він чітко розуміє свої дії, що не становлять небезпеки оточуючим та суспільству.

Представлений висновок комісії лікарів психіатрів Комунального некомерційного підприємства Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня Тернопільської обласної ради не містить достатніх обґрунтувань для примусової госпіталізації ОСОБА_2 в поєднанні з обставинами, передбаченими статтею 14 Закону України Про психіатричну допомогу. Висновком лікарів психіатрів ОСОБА_2 був встановлений діагноз біполярний афективний розлад, маніакальний епізод без психотичних симптомів, проте чи відноситься така хвороба до тяжкого психічного розладу матеріали справи не містять та таке не доведено представником заявника під час розгляду справи по суті.

Не містять матеріали справи і достатніх даних про те, що ОСОБА_2 вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих та/або неспроможний самостійно задовольнять свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

Тернопільська окружна прокуратура подала відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Войнарського А.Й. у якому зазначили, що поставлений діагноз ОСОБА_1 встановлений компетентною комісією лікарів психіатрів і не оспорюється. Даний діагноз свідчить про те, що у людини спостерігається тяжкий розлад психіки, а тому обстеження та лікування можливе в примусовому порядку.

Отже, зважаючи на досліджені судом обставини справи, а саме те, що погіршення психічного стану ОСОБА_1 підтверджується, як і комісією лікарів-психіатрів, так і письмовою заявою законного представника ОСОБА_3 (матір`ю), тому суд першої інстанції правильно виходив із того, що ОСОБА_1 страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок якого останній не може самостійно задовольняти основні життєві потреби та також вчиняє дії, що можуть зашкодити його життю і здоров`ю інших, що є підставами для тривалого тримання у психіатричній лікарні.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Войнарський А.Й. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній.

Прокурор Ілона Побер апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Войнарського А.Й. не визнала, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Представник закладу з надання психіатричної допомоги ОСОБА_4 апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Войнарського А.Й. не визнала, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Також зазначила, що ОСОБА_1 . З 12.09.2022 року по 17.10.2022 року перебував на лікуванні в КНП ТОКПЛ ТОР та був виписаний у задовільному стані додому, де продовжував лікуватись амбулаторно. З 21.11.2022 року по 02.12.2022 року добровільно перебував на лікуванні у медичному закладі.

Розглянувши справу в межах заяви та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви КНП ТОКПЛ ТОР про госпіталізацію ОСОБА_1 в примусовому порядку без його згоди, суд першої інстанції враховуючи норми матеріального права, оцінивши у сукупності надані заявником докази, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається із Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», Закону України «Про психіатричну допомогу» та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.

Судом встановлено, що 12 вересня 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поступив у стаціонар Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради.

В подальшому він був оглянутий комісією лікарів-психіатрів Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради - головою комісії Олександром Бондаренком, в.о. зав. відділенням ОСОБА_5 та лікарем-психіатром Марією Кузишин, про що складений письмовий висновок, у якому зазначено, ОСОБА_1 страждає на тяжкий психічний розлад, діагноз - біполярний афективний розлад, поточний маніакальний епізод без психотичних симптомів, внаслідок чого вчиняє і виявляє реальні наміри вчинити дії, що становлять собою безпосередню небезпеку для оточуючих.

Як убачається з письмової заяви ОСОБА_3 (матері) від 12 вересня 2022 року, що вона наполягає на госпіталізації та лікуванні свого сина ОСОБА_1 в психіатричному стаціонарі, у зв`язку з тим, що він погрожував спалити машини біля дому, б`є її, вимагає у неї грошові кошти, їздить на таксі та не розраховується за поїздки, кричить з вікна нецензурні слова, чіпляється до перехожих, погрожує їм, б`ється з працівниками поліції, приводить до квартири невідомих людей, випиває та курить із ними, ліків не приймає.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Зазначене положення закону узгоджується із пунктом 5 Принципу 4 - «Визначення психічної хвороби» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психічної допомоги, прийнятих резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року № 46/119, де вказано, що жодна особа або орган влади не може класифікувати особу як таку, що має психічну хворобу, інакше як з метою, що прямо пов`язана із психічним захворюванням або внаслідок психічного захворювання.

Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.

Особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність (стаття 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»).

Частинами першою та другою статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці.

У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.

Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини особа не може вважатися «психічно хворою» та бути позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно встановити, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (пункт 96 рішення у справі «Заїченко проти України (№ 2) від 26 лютого 2015 року (заява № 45797/09)).

Відповідно до частини першої статті 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

Згідно із частинами першою, другою статті 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.

Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18).

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

До суду апеляційної інстанції була подана довідка КНП Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня Тернопільської області від 07.12.2022 року № 03-613795 згідно якої, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні в 2 психіатричному відділенні КНП ТОКПЛ ТОР з 21.11.2022 року по 02.12.2022 року.

Також із пояснень лікуючого лікаря ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_1 після його примусової госпіталізації, самостійно з власної ініціативи продовжував лікування. На час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 був виписаний із медзакладу.

Не заслуговують на увагу посилання представника апелянта про те, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що він є здоровим та не потребує лікування, оскільки як вбачається із висновку комісії лікарів-психіатрів Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, яка має спеціальні знання щодо природи та перебігу психічних захворювань, саме до їхньої компетенції віднесено визначення ступеня тяжкості психічного захворювання, можливих наслідків таких захворювань та способів їх лікування.

За наявності обґрунтованого висновку комісії лікарів-психіатрів про госпіталізацію ОСОБА_1 в примусовому порядку, суд першої інстанції забезпечив дотримання при розгляді даної справи положень пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, що спростовує відповідні доводи апеляційної скарги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене та вимоги статті 375 ЦПК України, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Войнарського Андрія Йосифовича залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2022 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак