Справа № 161/5362/22
Провадження № 2/161/2561/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

секретаря Авдійчук О.А.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.03.2020 року з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 6000 грн. щомісячно, починаючи з 29.01.2020 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Покликається на те, аліменти боржником виплачуються не регулярно та із значними затримками і у зв`язку з неналежним виконання відповідачем своїх обов`язків щодо сплати аліментів у ОСОБА_3 утворилась заборгованість.

Вважає, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Разом з тим, у відповідності до ст. 196 Сімейного кодексу України граничний розмір пені за прострочення сплати аліментів не може перевищувати 100 % заборгованості, та повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, а тому просить стягнути з відповідача 37276,15 грн. пені за прострочення сплати аліментів.

До початку розгляду справи по суті від позивача надійшла заява про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволені позову з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом з`ясовано, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 березня 2020 року ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 6 000,00 гривень щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, зокрема, починаючи з 29 січня 2020 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

На виконання вказаного рішення державним виконавцем Другого відділу ДВС у місті Луцьку відкрито виконавче провадження №62869390 від 21.08.2020 року (а.с. 7).

Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, наданого державним виконавцем другого відділу ДВС у м. Луцьк підтверджується, що заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів станом на травень 2022 року становить 35530,89 грн. (а.с. )

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України).

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України).

Положеннями ч. 1 ст. 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16 (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 та дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1%. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зважаючи на наведене, з метою забезпечення сталості та єдності судової практики, однакового застосування норм права, суд при визначенні порядку обчислення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів вважає за необхідне застосувати висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18).

Встановивши, що з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дітей за рішенням суду, виникла заборгованість по сплаті аліментів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

При цьому, суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок неустойки (пені) та з врахуванням наведеного та вимог ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України, приходить до висновку про стягнення з відповідача в користь позивача 35530,89 грн. неустойки ( пені) від суми несплачених аліментів за вказаний період, тобто розмір, який не може перевищувати загальну суму боргу за період з 01.03.2021 року по 05.05.2022 року і підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, представленим державним виконавцем.

При цьому, відповідачем іншого розрахунку не представлено, а тому суд приймає його до уваги.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Водночас, відповідачем не надано суду доказів того, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та чи іншими поважними причинами.

При цьому, посилання відповідача про те, що він з квітня 2021 року є безробітним та у нього наявні кредитні зобов`язання перед банком, не звільняє останнього від вчасної сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Таким чином, суд вважає, що вказана заборгованість виникла з вини платника аліментів, а тому позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів в розмірі, встановленому судом, підлягають до задоволення.

У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 992, 40 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись 10, 12, 28, 77, 81, 263-265, 280-284, 288, 354, 430 ЦПК України, на підставі ст.ст. 20, 141, 180, 182, 192, 196 Сімейного кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 35530 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот тридцять) грн. 89 коп. неустойки ( пені) від суми несплачених аліментів за період з 01 березня 2021 року по 05 травня 2022 року.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 22 грудня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Р.М. Кихтюк