Справа № 523/4812/22
Провадження №2/523/3387/22
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

"01" грудня 2022 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі
головуючого судді Сувертак І.В.
при секретарі Мельніченко Г. О.,
розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про звільнення від сплати аліментів,
Установив:
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить суд винести рішення котрим звільнити ОСОБА_1 з дати подачі даної позовної заяви - від сплати аліментів на користь відповідачки, ОСОБА_3 , на утримання спільного сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вимоги позову обґрунтував тим, що рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 18.02.2019 року по цивільній справі №523/12566/18 з ОСОБА_1 , на користь відповідачки, ОСОБА_3 , стягнено аліменти на утримання спільного сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 25% усіх видів доходу.
02 квітня 2022 року відповідачка, ОСОБА_2 разом з чоловіком, ОСОБА_5 та молодшим сином, ОСОБА_6 , 2018 року народження, виїхала за межі України та натепер перебуває разом з ними в місті Цюріху (Швейцарія).
Як зазначив позивач у своєму позові, їх спільний син, ОСОБА_4 , 2015 року народження, з 13 березня 2022 року проживає разом з батьками позивача: дідусем, ОСОБА_7 , та бабусею, ОСОБА_8 , за місцем їх постійного проживання за адресою: АДРЕСА_3 та перебуває на повному фінансовому утриманні позивача.
Таким чином, позивач вважає, що даний факт дає йому право просити суд звільнити ОСОБА_1 , від сплати аліментів на користь відповідачки, ОСОБА_3 , на утримання спільного сина, ОСОБА_4 , 2015 року народження, який з 13 березня 2022 року не перебуває на утриманні відповідачки та не мешкає разом з нею.
Враховуючи зазначене, позивач просив його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 31 травня 2022 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 20,21).
Окрім того, ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 03 листопада 2022 року витребувано від Державної прикордонної служби України інформацію про дату перетину кордону України громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (орієнтовна дата перетину кордону 2-3 квітня 2022 року, пункт перетину кордону - Паланка) з пред`явленням закордонного паспорту на анкетні дані ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) із зазначенням інформації - з ким з дітей громадянка України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_4 , перетнула кордон України, причини перетину кордону та кінцевої мети (в яку країну направлялась).
Відповідь від Державної прикордонної служби України на адресу суду надійшла 11 листопада 2022 року. В зазначеній відповіді зазначено, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перетнула кордон України 02 квітня 2022 року в пункті-пропуску Маяки-Удобне.
Відповідачу направлялись повістки за відомою адресою реєстрації. Причин неявки суду не сповістив, з заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертався.
Позивач надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності.
Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін у загальному порядку та відзиву на позовну заяву не надав.
Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення за письмовою згодою позивача.
З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини.
Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 150 цього Кодексу визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.
Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Таким чином, повне чи часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у разі обчислення державним виконавцем розміру заборгованості, визнання розміру заборгованості обчисленої державним виконавцем платником аліментів та за умови, що вона виникла у платника аліментів у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Відповідно до ч. ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Як роз`яснено в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.
З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.
При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.
У ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.
Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 18.02.2019 року по цивільній справі №523/12566/18 з ОСОБА_1 , на користь відповідачки, ОСОБА_3 , стягнено аліменти на утримання спільного сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 25% усіх видів доходу. (а.с. 6-8).
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 13 березня 2022 року проживав разом з батьками позивача: дідусем, ОСОБА_7 , та бабусею, ОСОБА_8 , за місцем їх постійного проживання за адресою: АДРЕСА_3 та перебуває на повному фінансовому утриманні позивача.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 07 квітня 2022 року проживає разом з батьком, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується Актом про фактичне проживання за вх. №30/11-4 від 30 листопада 2022 року, що посвідчений виконавчим директором ЖБК «Гідробудівельник».
Мати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перетнула кордон України ІНФОРМАЦІЯ_3 в пункті-пропуску Маяки-Удобне, що підтверджується листом Державної прикордонної служби України від 11 листопада 2022 року.
Оскільки Пудлінський ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає з відповідачем, тому підстав для стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в подальшому не має.
Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За ч. 3 ст.181, ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини.
Аналіз частини другої статті 181СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї.
Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави звільнення від сплати.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження.
Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , припинив проживати з матір`ю і почав проживати з батьком та перебуває на його утриманні.
Таким чином, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 підставними та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.
Окрім того, припинення стягнення аліментів слід відраховувати з моменту звернення із зазначеним позовом до суду з 17 травня 2022 року.
Керуючись ст.ст. 3, 4-7,1-13,17-18,109,131,137, 141, 211, 223, 263-265, 268, 280, 352,354 ЦПК України, суд,-
Вирішив:
Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про звільнення від сплати аліментів задовольнити.
Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , від сплати аліментів на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на утримання спільного сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2019 року по справі №523/12566/18. Припинити стягнення аліментів з 17 травня 2022 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Повний текст заочного рішення складено 05 грудня 2022 року.

Суддя