Номер провадження: 22-ц/813/4387/22
Справа № 522/7440/21
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи,апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Бондара В.Я., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Журавель Микола Володимирович, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання спадкоємцем,
встановив:

26.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради (далі ОМР), третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Журавель М.В., та уточнивши вимоги, просив:
- встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
- визнати позивача спадкоємцем 5-ї черги як інваліда 1 групи, та який знаходився на утриманні.
Позовні вимоги були мотивовані тим, що батько позивача ОСОБА_1 02.09.1994 року уклав шлюб з ОСОБА_3 , яка змінила своє прізвище на ОСОБА_4 .
Батько та мачуха позивача проживали за адресою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку з тяжким матеріальним становищем та незадовільним станом здоров`я позивача, батько та мачуха, починаючи з 2005 року, надавали йому щомісячно матеріальну допомогу у розмірі 300 доларів США.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер. Мачуха ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилаючись на те, що на підставі ст. 1261 ЦК України позивач як спадкоємець першої черги за законом має право на спадщину після смерті батька ОСОБА_1 та на підставі ст. 1265 ЦК України має право на спадщину як спадкоємець п`ятої черги, як утриманець ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протягом більш ніж п`яти років, як непрацездатна особа, пенсіонер та інвалід І групи, позивач просив про задоволення позову.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06.07.2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.07.2021 року та ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судом нор матеріального і процесуального права.

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.208, 209-211, 212-220), у тому числі заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 , за адресами реєстрації і фактичного місця проживання, які ним зазначені в позовній заяві, доповненій позовній заяві, апеляційній скарзі та в заявах про відкладення розгляду справи (а.с.1, 150, 162, 192, 223), атакож його представник ОСОБА_5 (а.с.215-217), в порядку, передбаченому ч.1 ст. 131 ЦПК України, оскільки за вказаними адресами не проживають, про що вказано вище.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Таким чином, розгляд даної справи здійснений 23.11.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 05.12.2022 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше року (а.с.176-177), колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Також слід зазначити, що Одеський апеляційний суд працює в режимі воєнного стану, розглядає справи за розкладом та обробляє поштову кореспонденцію кожного дня.
Крім того, розпорядженням голови Одеського апеляційного суду №1 від 02.03.2022 в Одеському апеляційному суді запроваджено особливий режим роботи суду в умовах воєнного стану, відповідно до якого робота суду апеляційної інстанції здійснюється шляхом здійснення розгляду термінових справ, зокрема, пов`язаних із питаннями обороноздатності держави, забезпеченням режиму воєнного стану, мобілізації, розглядом клопотань щодо негласних слідчих (розшукових) дій та оперативно-розшукових заходів та інших питань, які потребують термінового вирішення, а також тимчасово (на час воєнного стану) обмежено допуск в приміщення суду осіб, які не є учасниками судових засідань.
Разом із тим, зазначеним розпорядженням, з огляду на обмеження подання учасниками провадження заяв про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або небезпеку для життя, розгляд в тому числі справ про адміністративні правопорушення дозволено продовжити без участі учасників провадження в приміщенні Одеського апеляційного суду або в режимі відеоконференції.
Дане розпорядження розміщено на сайті Судової влади Одеського апеляційного суду.
Водночас, вищезгаданим розпорядженням рекомендовано учасникам судового провадження утриматися від відвідування приміщення суду та подавати заяви про проведення судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Крім того, слід зазначити, що минуле судове засідання призначене на 20.04.2022 року було відкладено у зв`язку із надходженням від ОСОБА_1 заяви про відкладення розгляду справи через запровадження в Україні з 24.02.2022 року воєнного стану (а.с.192). У зв`язку з цим, розгляд справи було відкладено на 08 червня 2022 року, на 13.00 год., однак не відбулось через неналежне сповіщення сторін, у зв`язку з чим було відкладено на 23.11.2022 року, на 12 год. 30 хв. (а.с.198, 208).
22.11.2022 року від заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 знову надійшла заява про відкладення розгляду справи (а.с.223), аналогічна тій, яку він надавав суду 19.04.2022 року (а.с.192).
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 був сповіщений про дату, місце і час проведення судового засідання заздалегідь за адресами реєстрації і фактичного місця проживання, вказаними ним в позовній заяві, доповненій позовній заяві, апеляційній скарзі та в заявах про відкладення розгляду справи (а.с.1, 150, 162, 192, 223), ніщо не перешкоджало йому прийняти участь в розгляді справи в режимі відеоконференції, як того вимагає ст. 212 ЦПК України.
На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , про що свідчить свідоцтво про народження, видане повторно 04.08.2017 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області серії НОМЕР_1 (а.с.14).
В подальшому, а саме 25.03.1950 року батьки позивача припинили шлюб, що підтверджується довідкою-свідоцтвом про припинення шлюбу (а.с.13).
26 січня 2005 року позивач ОСОБА_1 отримав посвідчення серії НОМЕР_2 , за яким він отримує пенсію за віком з 01.09.2004 року довічно, в розмірі 284,69 грн. (а.с.15).
16 червня 2015 року позивач розірвав шлюб з дружиною ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 (а.с.30).
17.06.2016 року позивач ОСОБА_1 отримав першу групу інвалідності безстроково, про що свідчить довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10ААВ №801334 (а.с.11).
Батько позивача ОСОБА_1 , 1924 р.н. 02 вересня 1994 року одружився з ОСОБА_3 , 1935 р.н., про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 (а.с.20) тв були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.28).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , видане повторно 10.08.2017 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.16).
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 (а.с.17).

З інформації про доходи, отримані від податкових агентів за період з 1 кварталу 2011 року по 3 квартал 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримував дохід від ТОВ «САУС СТАР», з якого сплачував податки (а.с.22-25), а ОСОБА_2 отримувала дохід з ТОВ «ЛАСТІВКА», з якого сплачувала податки (а.с.25-27).
Після смерті мачухи позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Журавель М.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , однак вказаним нотаріусом листом №74/01-16 від 28.02.2018 року було повідомлено про заведення спадкової справи та необхідність надання документів необхідних для отримання свідоцтва про право на спадщину, серед яких рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_2 (а.с.29).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За змістом ст. 1217 України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ч.2 ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.
Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.
Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 13 січня 2021 року, у справі № 592/17552/18 (провадження № 61-8512св20).

З цих підстав, суд першої інстанції дав правильну і обгрунтовану оцінку показанням свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_5 , згідно яких дарування батьком та мачухою позивача коштовних подарунків, та передання коштів ОСОБА_1 по кілька разів на рік, свідчить про їх не систематичність, тобто про утримання позивача його батьком і мачухою мова не йдеться. Більше того, свідок ОСОБА_7 зазначила, що матеріальне положення позивача було середнє, коли вони розлучилися, у нього була квартира і машина. Також обидва свідки показали, що позивач вселився в квартиру по АДРЕСА_2 внаслідок отримання спадщини після смерті батька, в розмірі 1/4 її частини.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що матеріали справи не містять жодного доказу перебування позивача ОСОБА_1 на утриманні померлого батька та мачухи, крім показань свідків, які в свою чергу не довели системність утримання та цільове передання коштів на утримання позивача.
Більше того, показання свідків щодо наміру ОСОБА_2 переоформити все своє майно на користь позивача та його сина не має значення для встановлення обставин справи, зокрема його перебування на утриманні померлих.
При цьому суд правильно зазначив, що заможність померлого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як факт сам по собі не свідчить про утримання позивача, а свідчить лише про можливість надання коштів достатніх для проживання, у разі такої необхідності.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п.1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.12.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева