Дата документу 02.08.2022 Справа № 0827/2899/2012
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 0827/2899/2012 Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/807/1635/22 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» серпня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Гончар М.С.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Рикун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2022 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2012 року ПАТ «Комерційний банк «Надра» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2012 року позовну заяву в частині заявлених вимог до ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2012 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 16/2008/0684Фап від 01 квітня 2008 року на загальну суму 179 108,07 грн., судовий збір в сумі 1791,08 грн.

11 жовтня 2017 року ПАТ «Комерційний банк «Надра» звернулось до суду із заявою про направлення копії рішення суду та виконавчих листів для пред`явлення їх до виконання до органів виконавчої служби (а.с. 53).

Копія рішення суду та виконавчий лист були направлені судом першої інстанції на адресу ПАТ «Комерційний банк «Надра» 12 жовтня 2017 року та отримані банком 19 жовтня 2017 року (а.с. 56, 56а).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2017 року поновлено ПАТ «Комерційний банк «Надра» строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 12 жовтня 2017 року у справі № 0827/2899/2012, провадження № 2/827/1367/2012 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» загальної заборгованості у сумі 179 108,07 грн. та судового збору в сумі 1791,08 грн. (а.с.77).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 20 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5 залишено без задоволення. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2017 року залишено без змін (а.с.137-140).

В січні 2022 року ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» звернулось до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчих листах.

В обґрунтування вимог зазначило, що згідно з договором № GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги від 05 серпня 2020 року, укладеного між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП», право вимоги за кредитним договором № 16/2008/0684ФАП від 01 квітня 20008 року та всіма іншими похідними договорами перейшло до ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП».

Відповідно до Договору № GL48N718070_blank _06 про відступлення прав вимоги від 14 квітня 2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» (Первинний кредитор) та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» (Новий кредитор), право вимоги за вказаним кредитним договором та всіма іншими похідними договорами перейшло до ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами.

Таким чином, до ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» перейшли усі права та обов`язки ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП», в тому числі і право вимоги до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №16/2008/0684ФАП від 01 квітня 2008 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2022 року заяву ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» про заміну сторони виконавчого провадження - задоволено.

Замінено стягувача - ПАТ «Комерційний банк «Надра» на правонаступника ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» у виконавчих листах по справі №0827/2899/12 провадження №2/0827/1367/2012, які видані Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення заборгованості за кредитним договором №16/2008/0684ФАП від 01 квітня 2008 року, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що за своїм змістом договір № GL48N718070_blank _06 про відступлення прав вимоги від 14 квітня 2021 року є договором факторингу, ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» не видавалась генеральна та/або індивідуальна ліцензія Національного Банку України на право здійснення операцій з іноземною валютою, а тому товариство не могло набути право вимоги за валютним договором, просила скасувати ухвалу суду та прийняти постанову про відмову в задоволенні заяви.

ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що вказаний договір є договором купівлі-продажу прав вимоги (оплатним договором відступлення права вимоги), а не договором факторингу, оскільки за укладеним договором жодна із сторін не передавала грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату.

Відповідно до пунктів 6,7 частини другої статті 43 ЦПК України учасники процесу зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

За приписами частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Окрім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно частин 3, 5 статті 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Частиною 1 статті 130 ЦПК України визначено, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

За приписами частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення повістки є:день проставлення у поштовому відправленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Як вбачається з матеріалів справи, в судове засідання, призначене на 02 серпня 2022 року, відповідача ОСОБА_1 було викликано шляхом направлення судової повістки рекомендованою кореспонденцією.

Судова повістка, надіслана на адресу проживання ОСОБА_1 повернулась з позначкою «адресат відмовився».

В силу вимог частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заява ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи до Запорізького апеляційного суду не надходила.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у судове засідання відповідача та ухвалив розглядати справу апеляційним судом у судовому засіданні за відсутністю останнього.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що перехід права вимоги підтверджується договорами № GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги від 05 серпня 2020 року, укладеного між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП», та № GL48N718070_blank _06 про відступлення прав вимоги від 14 квітня 2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ».

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Матеріалами справи підтверджено, що 01 квітня 2008 року між ПАТ «Надра» та ОСОБА_3 укладено договір «Автопакет» №16/2008/0684Фап, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 17 125,48 доларів США на придбання автотранспорту терміном користування до 31 березня 2013 року.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2012 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 16/2008/0684Фап від 01 квітня 2008 року на загальну суму 179 108,07 грн., судовий збір в сумі 1791,08 грн.

11 жовтня 2017 року ПАТ «Комерційний банк «Надра» звернулось до суду із заявою про направлення копії рішення суду та виконавчих листів для пред`явлення їх до виконання до органів виконавчої служби (а.с. 53).

Копія рішення суду та виконавчий лист були направлені судом першої інстанції на адресу ПАТ «Комерційний банк «Надра» 12 жовтня 2017 року та отримані банком 19 жовтня 2017 року (а.с. 56, 56а).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2017 року поновлено ПАТ «Комерційний банк «Надра» строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 12 жовтня 2017 року у справі № 0827/2899/2012, провадження № 2/827/1367/2012 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» загальної заборгованості у сумі 179 108,07 грн. та судового збору в сумі 1791,08 грн. (а.с.77).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 20 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5 залишено без задоволення. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2017 року залишено без змін (а.с.137-140).

05 серпня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» укладено договір № GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги, згідно з яким банк відступив новому кредитору належні банку, а новий кредитор набув права вимоги банку до позичальників за кредитними договорами та всіма іншими похідними договорами, права з якими виникають у нового кредитора у зв`язку з набуттям прав на умовах цього договору, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами про відкриття карткових рахунків, договорами поруки, договорами застави, та всіма іншими похідними договорами з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку 1 до цього договору (а.с. 164-166).

Відповідно до додатку 1 до договору № GL48N718070_blank про відступлення прав, укладений 05 серпня 2020 року, до ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» перейшли права вимоги до позичальник ОСОБА_3 за кредитним договором «Автопакет» №16/2008/0684Фап від 01 квітня 2008 року (а.с.167).

14 квітня 2021 року між ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» (первинний кредитор) та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» (новий кредитор) укладено договір № GL48N718070_blank _06 про відступлення прав вимоги, згідно з яким первинний кредитор відступив новому кредитору належні первинному кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги первинного кредитора до позичальників за кредитними договорами, та всіма іншими похідними договорами, права з якими виникають у нового кредитора у зв`язку з набуттям прав на умовах цього договору, зазначених у додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами про відкриття карткових рахунків, договорами поруки, договорами застави, та всіма іншими похідними договорами з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку 1 до цього договору (а.с. 169-170).

Відповідно до додатку 1 до договору № GL48N718070_blank _06 про відступлення прав, укладений 14 квітня 2021 року, до ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» перейшли права вимоги до позичальник ОСОБА_3 за кредитним договором «Автопакет» №16/2008/0684Фап від 01 квітня 2008 року (а.с.171).

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень станом на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у Шевченківському ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває на виконанні ВП № 56316427, боржник ОСОБА_3 , стягувач: ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», дата відкриття: 09 червня 2022 року, стан ВП: відкрито.

За приписами ч. 1 ст. 367 України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що договір № GL48N718070_blank _06 про відступлення прав вимоги за своєю суттю є договором факторингу.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 (п.п. 32-58) зазначила наступне.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно зі статтею 1048 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо сума, одержана фактором від боржника, виявилася меншою від суми боргу клієнта перед фактором, який забезпечений відступленням права вимоги, клієнт зобов`язаний сплатити факторові залишок боргу.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1, пункту 11 частини першої статті 4 Закону № 2664-ІІІ фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг вважається фінансовою послугою.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону № 2664-ІІІ фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Щоб краще зрозуміти природу факторингу доцільно вдатися до історії його появи. Факторинг виник тоді, коли ринки збуту були віддалені від місць виробництва продукції, і фактори відігравали роль зв`язкових між виробниками та кінцевими покупцями. Факторингом у ті часи була, зокрема, посередницька послуга у торговельній діяльності, за допомогою якої виробник (постачальник) товару швидко та гарантовано отримував від посередника (фактора) кошти за товар (навіть до його поставки покупцеві), а покупець (торговець) цього товару отримував відстрочку в його оплаті, завдяки чому міг його перепродати, отримати кошти від кінцевого покупця та розрахуватись ними з фактором. За цю посередницьку послугу фактор отримував винагороду від продавця або покупця (торгівця).

З часом розвитку факторинг набув різних видів та форм, перестав бути посередницькою торговельною послугою, а фактор втратив функцію дистриб`ютора продукції.

Відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу.

Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом № 2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

З наведеного вбачається, що договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються.

Вирішуючи виключну правову проблему щодо розмежування правочину відступлення права вимоги та договору факторингу, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що слід виходити з наведених вище суттєвих ознак указаних договорів, які відрізняють договір відступлення права вимоги від договору факторингу.

Так, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.

Якщо укладений договір відступлення права вимоги містить умови, які притаманні виключно договору факторингу, або навпаки, то суд має з`ясувати, який саме договір укладений сторонами, з урахування всієї сукупності його суттєвих ознак.

Згідно зі статтею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до частини першої статті 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України.

Отже, відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому.

Зміст зобов`язання, у якому відступається право вимоги (оплата за поставлений товар, надану послугу, повернення наданих коштів тощо), не впливає на оборотоздатність цього майнового права, тому не має вирішального значення для відмежування договору відступлення права вимоги від договору факторингу.

Аналізуючи правову природу договору № GL48N718070_blank _06 про відступлення прав вимоги від 14 квітня 2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», колегія суддів дійшла висновку, що спірний договір є договором купівлі-продажу майнового права, тому не може бути віднесений до договорів факторингу.

Докази, які б підтверджували надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» не могло набути право вимоги за кредитним договором № 16/2008/0684Фап від 01 квітня 2008 року, оскільки останнє не немає ліцензії НБУ на здійснення операцій з іноземною валютою, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом в Україні, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання є Закон України «Про валюту і валютні операції».

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про валюту і валютні операції» небанківські фінансові установи на підставі ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій здійснюють такі валютні операції: торгівля валютними цінностями в готівковій формі; переказ коштів; здійснення розрахунків у іноземній валюті на території України за договорами страхування життя; факторинг (у частині здійснення розрахунків на території України в іноземній валюті між факторами та клієнтами за операціями з міжнародного факторингу щодо відступлення права грошової вимоги до боржника-нерезидента); інші валютні операції, визначені НБУ. Небанківські фінансові установи здійснюють валютні операції, пов`язані з наданням фінансових послуг такими установами, без отримання ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій у випадках та порядку, встановлених Національним банком України.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1 Закону України «Про валюту і валютні операції» валютна операція - операція, що має хоча б одну з таких ознак: а) операція, пов`язана з переходом права власності на валютні цінності та (або) права вимоги і пов`язаних з цим зобов`язань, предметом яких є валютні цінності, між резидентами, нерезидентами, а також резидентами і нерезидентами, крім операцій, що здійснюються між резидентами, якщо такими валютними цінностями є національна валюта; б) торгівля валютними цінностями; в) транскордонний переказ валютних цінностей та транскордонне переміщення валютних цінностей.

Укладення 14 квітня 2021 року між ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» договору № GL48N718070_blank _06 про відступлення прав вимоги не підпадає під ознаки здійснення валютної операції, оскільки за вказаним договором передавалась не заборгованість, предметом якої є валютні цінності, а право вимоги такої заборгованості з третьої особи, тобто, відбулось відступлення права вимоги, а не переведення валютного боргу.

Таким чином, відсутність у ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями не може свідчити про нікчемність договору про відступлення прав вимоги, чи неможливість мати право вимоги, адже вказана ліцензія є необхідною при укладенні кредитного валютного договору, проте право вимоги за кредитним договором, яке перейшло до ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», не є валютною операцією, яка потребує наявності генеральної або індивідуальної ліцензії.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в ухвалі від 29 липня 2021 року у справі № 2/2218/234/11.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року в справі № 916/2286/16 викладено висновок, що вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження здійснюється судом з урахуванням положень щодо перевірки та надання оцінки доказам, наданим в обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину, якому має бути надана оцінка на предмет нікчемності, тобто недійсності в силу положень закону.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду такої заяви, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 серпня 2022 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: М.С. Гончар

І.В. Кочеткова