ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7971/22 Справа № 216/761/22 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А.В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді АгєєваО.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №216/7971/22 за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на заочне рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року, ухвалене у складі судді Ткаченко А.В., повний текст рішення складено 22 серпня 2022 року -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що у жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустило новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні карти monobank. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом Банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрат у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www/ monobank.ua/terms.

04 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 04 вересня 2018 року, яка разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву, відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови. АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, визначених договором, в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, з підстав неналежного виконанням відповідачем кредитних зобов`язань у порядку та строки, визначені умовами договору про надання банківських послуг «Monobank», у відповідача виникла заборгованість станом на 28 грудня 2021 року в розмірі 10 393 грн. 01 коп., яка включає: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ «Універсал Банк».

У зв`язку з наведеним позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 04 вересня 2018 року станом на 28 грудня 2021 року в розмірі 10 393 грн. 01 коп., яка включає: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 10 393 грн. 01 коп.; стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 2 481 грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року позовні вимоги було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» №б/н від 04 вересня 2018 року станом на 28 грудня 2021 року в загальному розмірі 6101 грн. 79 коп., а також 1456 грн. 60 коп. в рахунок часткового відшкодування сплаченого судового збору. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування зазначив, що загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 28.12.2021 року за тілом кредиту становить 10393,01 грн., на даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх обов`язків і не погашає заборгованість за договором. Сума позовних вимог підтверджується наданим до позову розрахунком заборгованості, а також випискою по рахунку. Звертає увагу, що незрозумілим є алгоритм розрахунку сум у розмірі 1542,13 грн. та 2749,09 грн., які на думку суду є відсотками, адже згідно розрахунків загальний залишок відсотків є рівним нулю. Крім того, згідно ч. 1, ч. 8 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своему офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Кредитодавець на власний вибір розміщує для зацікавлених осіб у приміщеннях, де здійснюється обслуговування клієнтів, інформацію з письмовому вигляді про тарифи та умови, на яких він надає споживчі кредити, та/або розмішує таку інформацію на своєму офіційному веб-сайті. Так, згідно п. 1.193 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» мобільний платіжний інструмент - електронний платіжний засіб, реалізований в апаратно-програмному середовищі мобільного телефону або іншого бездротового пристрою користувача. Згідно п. 11 Анкети-заяви Позичальник підтвердив, що все листування цього рахунку та Договору прошу здійснювати через Мобільний додаток або через інші дистанційні канали зв`язку, відповідно до умов Договору. Враховуючи, що послуги банку надаються дистанційно через мобільний додаток в режимі реального часу, а Умови і правила, які включають тарифи були надані саме через Мобільний додаток, та такі правила є загальнодоступними на сайті Банку, тому ОСОБА_1 був ознайомлений саме з умовами, які діяли на дату підписання Анкети-заяви, тобто з умовами та правилами в редакції від 30.08.2018 року. Крім того, підписавши анкету-заяву Відповідач підтвердив що ознайомився та отримав примірники Умов та правил, Тарифи, Таблицю обчислення вартості кредиту та Паспорт споживчого кредиту у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови. Таким чином, відповідно до умов цивільної угоди АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав вiдповiдачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Усі платежі щодо погашення заборгованості за кредитом відображені у розрахунку, наданого до позовної заяви. На підтвердження обставин, що відповідач протягом 2018-2022 р.р. продовжував користуватись карткою апелянт також додав виписку та зазначив, що виписка не долучалась до позовної заяви, оскільки всі погашення, заборгованість, нарахування були відображені та підтверджені розрахунком заборгованості, а відповідачем не висловлювалось жодних заперечень з приводу наявної заборгованості. А отже, відсутні підстави для звільнення Відповідача від обов`язку виконати грошові зобов`язання та повернути всю суму отриманих кредитних коштів.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна у позову у даній справі складає 10393,01 грн., що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 04 вересня 2018 року ОСОБА_1 дистанційно звернувся до АТ «Універсал банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг (Monobank). Відповідно до умов анкети-заяви банк відкрив позичальникові поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні та надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на цей поточний рахунок у початково визначеному розмірі 5 000 грн. 00 коп., що в подальшому збільшувався.

В анкеті-заяві позичальника зазначено, що ОСОБА_1 проставлянням власноручного свого підпису під цією анкетою-заявою підтвердив, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту, з якими він ознайомився, погодився та отримав у мобільному додатку, складають договір про надання банківських послуг, укладення якого він підтвердив та зобов`язався виконувати його умови.

Також, у п.6 анкети-заяви від 04 вересня 2018 року ОСОБА_1 засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем (за цифрово-словесним шифром, зазначеним у заяві), що буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором та є рівнозначним аналогом його власноручного підпису.

Як слідує зі змісту Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Статуту Акціонерного товариства «Універсал банк» найменування ПАТ «Універсал банк» змінено на АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», що не є перетворенням юридичної особи (а.с.22-23, 24).

До позовної заяви банк додав витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в ПАТ «Універсал банк», затверджених рішенням Правління банку, протокол №34 від 30 вересня 2018 року.

З розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, вбачається, що загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 10393,01 грн.

Крім того, з розрахунку вбачається, що відповідачу була встановлена процентна ставка у розмірі 37,2% на поточну заборгованість, та 74,4% на прострочену заборгованість.

Так, за період з 31 грудня 2020 року по 01 листопада 2021 року банком були нараховані відсотки на залишок поточної заборгованості за кредитом в загальному розмірі 1 542 грн. 13 коп., зокрема: 31 грудня 2020 року 175 грн. 49 коп., 31 січня 2021 року 193 грн. 30 коп., 28 лютого 2021 року 188 грн. 57 коп., 31 березня 2021 року 225 грн. 93 коп., 30 квітня 2021 року 234 грн. 29 коп., 31 травня 2021 року 258 грн. 81 коп., 30 червня 2021 року 265 грн. 74 коп., які відповідачем повністю сплачено, що відображено у відповідні графі розрахунку заборгованості. Крім того, відповідач здійснив погашення кредиту в сумі 290 грн. 16 коп. 01 серпня 2021 року, 299 грн. 46 коп. 01 вересня 2021 року, 298 грн. 80 коп. 01 жовтня 2021 року, 318 грн. 37 коп. 01 листопада 2021 року, які банком зараховано на погашення заборгованості по процентам.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем дійсно не виконуються умови договору, однак зазначаючи про наявність заборгованості за тілом кредиту, позивач самовільно включив в неї також нараховані відсотки, внаслідок чого банком збільшено заборгованість за тілом кредиту на 1542 грн. 13 коп. Тому заборгованість за тілом кредиту становить 10 393,01 грн. 1 542,13 грн. = 8850,88 грн., з якої підлягає відрахуванню сума фактично внесених відповідачем коштів 2749,09 грн. Отже, заявлена сума заборгованості за тілом кредиту є необґрунтованою, а стягненню підлягає різниця між заявленою банком сумою заборгованості за кредитом та сумою нарахованих банком відсотків, які були погашені за рахунок кредитних коштів, та коштів внесених позичальником на погашення кредиту. При цьому посилався на те, що умови договору щодо розміру процентів за користування кредитом є неузгодженими, отже зарахування сплачених відповідачем сум у рахунок погашення саме процентів є незаконним.

Апеляційний суд не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)».

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, як вірно зазначено судом першої інстанції.

Водночас вбачається, що в анкеті-заяві від 04 вересня 2018 року ОСОБА_1 просить відкрити поточний рахунок та встановити кредитний ліміт згідно додатку до анкети-заяви, а строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка не зазначена.

При цьому з наданого позивачем розрахунку вбачається, що частину грошових коштів, які сплачував відповідач на погашення заборгованості за кредитом, позивач зараховував саме на рахунок погашення заборгованості про процентам за користування кредитом.

Оскільки в анкеті-заяві від 04 вересня 2018 року строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, процентна ставка не узгоджена, то суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом, та зазначив, що ці кошти підлягають зарахуванню на погашення тіла кредиту, отже, за таких обставин сума заборгованості за кредитом підлягає зменшенню.

Однак апеляційний суд зазначає, що кінцева сума заборгованості, яку суд стягнув з відповідача не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, з наданого розрахунку вбачається, що залишок простроченої заборгованості за тілом кредиту складає 10393,01 грн. При цьому в окремій графі розрахунку зазначені суми сплачених відсотків, що складають у загальній сумі 2748,92 грн. (сплачено 01.01.2021 року 175,49 грн., 01.02.2021 року 193,30 грн., 01.03.2021 року 188,57 грн., 01.04.2021 року 225,93 грн., 01.05.2021 року 234,29 грн., 01.06.2021 року 258,81 грн., 01.07.2021 року 265,74 грн., 01.08.2021 року 290,16 грн., 01.09.2021 року 299,46 грн., 01.10.2021 року 298,80 грн., 01.11.2021 року 318,37 грн.)

Таким чином, сума заборгованості за тілом кредиту,яку слід стягнути з відповідача на користь позивача, складає 7644,09 грн. (10393,01 грн.-2748,92 грн.).

При цьому апеляційний суд зазначає, що не може прийняти у якості доказів надані позивачем виписки по рахункам, оскільки вони подані із порушенням вимог ЦПК України.

Так, за ч.ч.1-3 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Подаючи нові докази, позивач у апеляційній скарзі зазначає, що дані виписки не додавалися до позовної заяви, оскільки всі погашення, заборгованість та нарахування були відображені у розрахунку заборгованості, однак апеляційний суд зазначає, що з зазначеного не вбачається неможливість подання доказів протягом зазначеного періоду. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення змінити в частині розміру суми заборгованості що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а також в частині розподілу судових витрат. В іншій частині ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам ст.263 ЦПК України.

Згідно ч.13 ст.141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Задовольняючі апеляційну скаргу позивача частково, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України та ставок судового збору, передбачених ст.4 Закону України «Про судовий збір» апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору у розмірі 1824,78 грн., що підлягав сплаті за подання позовної заяви, та суму судового збору у розмірі 2737,17 грн., що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року у частині суми заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк», та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» №б/н від 04 вересня 2018 року у сумі 7644 (сім тисяч шістсот сорок чотири) грн. 09 коп., а також 1824 (тисячу вісімсот двадцять чотири) грн. 78 коп. судового збору що підлягав сплаті за подання позовної заяви, та 2737 (дві тисячі сімсот тридцять сім) грн. 17 коп., що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги

В іншій частині заочне рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: