Номер провадження: 22-ц/813/3174/22
Справа № 502/2360/16-ц
Головуючий у першій інстанції Манжос Н. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Мілєвої М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 04 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Татарбунарської державної нотаріальної контори Одеської області Єпішкіна С.В., про визнання недійсним свідоцтва про права власності на майно

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року, Державне підприємство «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» (далі ДП «МТП Усть-Дунайськ») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Татарбунарської державної нотаріальної контори Одеської області Єпішкіна С.В., у якому просив суд визнати недійсним свідоцтво про право власності про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на 2 секції пасажирського понтону інв. №132, виданного державним нотаріусрм Татарбунарської державної нотаріальної контори Єпішкіною С.В. 25.07.2012 року та визнати недійсним право власності ОСОБА_1 на вищевказані понтони.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 04 квітня 2019 року в позові Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Татарбунарської державної нотаріальної контори Одеської області Єпішкіна С.В., про визнання недійсним свідоцтва про права власності на майно відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, Державне підприємство «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» подало до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Кілійського районного суду Одеської області від 04 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ДП «МТП Усть-Дунайськ» задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.08.2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 04 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Татарбунарської державної нотаріальної контори Одеської області Єпішкіна С.В., про визнання недійсним свідоцтва про права власності на майно.

Постановою Верховного Суду від 19.05.2021 року касаційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» задоволено. Ухвалу Одеського апеляційного суду від 12.08.2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.07.2021 року клопотання Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Кілійського районного суду Одеської області від 04 квітня 2019 року задоволено. Поновлено Державному підприємству «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» строк на апеляційне оскарження рішення Кілійського районного суду Одеської області від 04 квітня 2019 року. Відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 04 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Татарбунарської державної нотаріальної контори Одеської області Єпішкіна С.В., про визнання недійсним свідоцтва про права власності на майно. Зупинено дію рішення Кілійського районного суду Одеської області від 04 квітня 2019 року до розгляду справи у суді апеляційної інстанції, а ухвалою цього ж суду 21.07.2021 року призначено розгляд справи у приміщенні Одеського апеляційного суду.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючись на її необгрунтованість, просить суд залишити в силі рішення суду першої інстанції, а в задоволенні апеляційної скарги ДП «МТП Усть-Дунайськ» - відмовити.

Державний нотаріус Татарбунарської державної нотаріальної контори Одеської області Єпішкіна С.В. не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо її змісту і вимог до апеляційного суду не направили.

Про судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 15.12.2022 року, учасники справи були повідомлені належним чином, що підтверджується довідками секретаря судового засідання про доставку електронного листа.

Від апелянта Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» (Том ІІ: а.с. 117) та ОСОБА_1 (Том ІІ: а.с. 106, 108, 119) під час слухання справи в суді апеляційної інстанції надійшли заяви, у яких сторони просять апеляційний суд розглянути справу за їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам в повній мірі відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що з акту державного виконавця про проведення аукціону від 23.06.2008 року встановлено, що на аукціоні було реалізовано лот №6 2 секції пасажирського пантону, що знаходиться на території морвокзалу у м. Вилкове Одеської області. Вказане майно придбала ОСОБА_1 /Том І: а. с. 6/.

Відповідно до свідоцтва, виданого державним нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори Одеської області 25 липня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за №1687, встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності майно, що складається з: 2-х секцій пасажирського пантону, інв. №132, що знаходиться на території морвокзалу по АДРЕСА_1 /Том І: а. с. 5/.

10.12.2013 року ДП «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» отримано заяву ОСОБА_1 від 03.12.2013 року, якою остання повідомляє дирекцію порту, що на протязі грудня 2013 року вона має намір перегнати належне їй майно дві секції пасажирського понтону на інше місце стоянки з метою здійснення його ремонту та пред`явлення регістру та просила узгодити з нею дату вказаних дій та направити представника / Том І: а. с. 33/.

17.10.2013 року ОСОБА_1 подано заяву прокурору Дунайської транспортної прокуратури про надання інформації щодо результатів розгляду скарги ДП МТП «Усть-Дунайськ» з приводу правомірності набуття нею права власності на 2 секції пасажирського понтону /Том І: а. с. 55/.

01.11.2013 року за вих. № 16-3070вих-13 в.о. Дунайського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Кузнецовим С. В., надано відповідь на вищевказану заяву ОСОБА_1 , якою повідомлено останню про те, що за результатами перевірки доводів начальника порту, підстав для вжиття заходів прокурорського реагування не встановлено, про що проінформовано заявника /Том І: а. с. 56/.

Ізмаїльською місцевою прокуратурою Одеської області за вих. №16/4-6812вих-16 від 30.11.2016 року на запит ОСОБА_1 стосовно надання доказів у справі № 502/2360/16-ц за позовом ДП «Морський торгівельний порт Усть-Дунайськ» до ОСОБА_1 , що розглядається Кілійським районним судом Одеської області повідомлено заявника, що ДП «Морський торгівельний порт «Усть-Дунайськ» в квітні 2013 року звернулось до Дунайської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері із заявою щодо правомірності отримання громадянкою ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на дві секції пасажирського понтону інв. №132, за результатами розгляду якої підстав для вжиття заходів прокурорського реагування не було встановлено, про що проінформовано заявника, /а. с. 57/.

Судом також встановлено, що рішенням Верховного Суду України від 21.03.2012 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до державного підприємства «Морський торгівельний порт «Усть-Дунайськ», треті особи: відділ державної виконавчої служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області, Одеська філія товариства з обмеженою відповідальністю «Мультсервіс», про визнання аукціону законним і визнання права власності на майно, придбане на аукціоні / Том І: а. с. 58-61/.

Відповідно до копії свідоцтва наданого Одеським державним нотаріальним архівом про реєстрацію права власності ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою; АДРЕСА_1 , на 2 секції пасажирського понтону, інв. №132, встановлено, що право власності на вказане майно за ОСОБА_1 посвідчено 25.07.2012 року державним нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори Єпішкіною С. В. відповідно до ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акту державного виконавця про проведення аукціону, затвердженого в. о. начальника відділу державної виконавчої служби Кілійського районного управління юстиції Одеської області від 23.06.2008 року, про що 25.07.2012 року державним нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори Єпішкіною С. В. видано свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за №1687 /Том І: а. с 83/.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 11.08.2017 року, в позові державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» до Кілійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Мультисервіс», третя особа: ОСОБА_1 про визнання недійсним аукціону з реалізації майна, протоколу проведення аукціону по реалізації майна, акту державного виконавця про проведення аукціону відмовлено повністю /Том І: а. с. 133-139/.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 05.05.2018 року рішення Кілійського районного суду Одеської області від 11 серпня 2017 року змінено в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позову, в решті рішення про відмову у позові залишено без змін, /а. с. 201-204/.

Відповідно до листа Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 18.03.2019 року №5100/07-17 у зв`язку з відпусткою завідувача Кілійської районної державної нотаріальної контори Одеської області Богачової Н.М. в період з 03.07.2012 по 26.07.2012 року, виконання обов`язків по нотаріальному обслуговуванню громадян Кілійського району Одеської області було покладено на Татарбунарську районну державну нотаріальну контору Одеської області (наказ Головного управління юстиції в Одеської області від 05.06.2012 №422-в).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, районний суд виходив з того, що заявлені позивачем позовні вимоги щодо визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на 2 секції пасажирського понтону інв. № 132, виданого державним нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори Єпішкіною С. В. 25.07.2012 року та визнання недійсним право власності ОСОБА_1 на вищевказані понтони - є безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим, в їх задоволенні слід відмовити.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставианм справи, виходячи з наступного.

Так, згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК).

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У свою чергу, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак, є правочином. Цей висновок узгоджується і з нормами статей 650, 655 та частини 4 статті 656 ЦК України, що відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розділ 6 Тимчасового положення, стаття 34 Закону України «Про нотаріат»). Отже, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами 1-3 та 6 статті 203 ЦК України (частина 1 статті 215 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судовим розглядом справи встановлено, що звертаючись до суду із вказаним позовом, ДП «МТП Усть-Дунайськ» просило визнати свідоцтво про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на 2 секції пасажирського понтону інв. №132, виданного державним нотаріусрм Татарбунарської державної нотаріальної контори Єпішкіною С.В. 25.07.2012 року недійсним, оскільки, на думку позивача, до акту про проведення аукціону не був доданий список учасників аукціону та судновий білет, що є порушенням законодавства. При цьому, позивач також зазначав, що зазначене свідоцтво видано нотаріусом, який не мав на це повноважень.

Слід зазначити, що результатом прилюдних торгів є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги.

Таке свідоцтво є документом, що посвідчує право власності та підставою державної реєстрації прав власності за покупцем.

Наслідком визнання прилюдних торгів недійсними є визнання свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів незаконним та його скасування (пункт 27 Постанови №3 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визнання підсудності цивільних справ»), так як таке свідоцтво, видане владним органом, суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права.

Таким чином, скасування оскаржуваного свідоцтва є наслідком визнання всієї процедури прилюдних торгів недійсними, тобто скасовувати кожний документ, що був попередньо винесений державним виконавцем в порядку виконавчого провадження та передував реалізації арештованого майна, немає за собою правового підґрунтя.

Апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що твердження позивача про те, що до акту про проведення аукціону не був доданий список учасників аукціону та судновий білет, що є порушенням законодавства, є не доцільними, оскільки дане питання вже вирішувалося у рішенні Кілійського районного суду Одеської області від 11.08.2017 року, яке набрало законної сили 22.08.2017 року та яке постановою апеляційного суду Одеської області від 05.05.2018 року було змінено в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позову, в решті рішення про відмову у позові залишено без змін, відповідно до якого торги проводились виключно в межах норм чинного законодавства з дотриманням правил визначених Тимчасовим порядком та Законом України «Про виконавче провадження» (справа №502/18/17).

Зважаючі на ці обставини, доводи апеляційної скарги ДП «МТП Усть-Дунайськ» про те, що вищевказаним рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 11.08.2017 року у справі 502/18/17 взагалі не розглядалося дане питання є необгрунтованими і підставою визнання таких висновків суду невірними бути не можуть.

Щодо доводів ДП «МТП Усть-Дунайськ», про те, що до Листа Головного територаільного управління юстиції в Одеській області від 18.03.2019 року №5100/07-17 не додана копія наказу про відпустку ОСОБА_2 та покладення виконання обовязків по нотаріальному обслуговуванню громадян Кілійського району Одеської області на Татарбунарську районну державну нотаріальну контору Одеської області, тобто зазначений лист зявився в матеріалах справи після спливу строків подання доказів, а тому він не може бути доказом у справі і відповідно до норм ст. 83 ЦПК України не може бути прийнятий судом до розгляду в якості доказів того, що державний нотаріус Татарбунарської районної державної нотаріальної контори Одеської області Єпішкіна С.В. мала право видавати оспорюване свідоцтво про право власності на зазначені понтони, то апеляційний суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, судовим запитом від 27.02.2019 року №2360/1336/2019 на ім`я Начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області Р.В. Сауляк було направлено запит, у якому суд просив повідомити якій нотаріальній конторі було передано виконання обов`язків Кілійської районної державної нотаріальної контори в Одеській області, станом на 25.07.2012 року та на якій підставі (Том І: а.с. 234).

На виконання вищевказаного судового запиту, Начальником управління Головного територіального управління юстиції в Одеській області Р.В. Сауляком 18.03.2019 року №5100/07-17 було направлено на адресу суду Лист, у якому останній зазначив про запитувану судом інформацію, а саме: «У зв`язку із відпусткою завідувача Кілійської районної державної нотаріальної контори Одеської області Богачової Н.М. в період з 03.07.2012 по 26.07.2012, виконання обов`язків по нотаріальному обслуговуванню громадян Кілійського району Одеської області було покладено на Татарбунарську районну державну нотаріальну контору Одеської області (наказ Головного управління юстиції в Одеській області від 05.06.2012 №422-в).

Тобто, вказаний Лист Начальника управління Головного територіального управління юстиції в Одеській області Р.В. Сауляка надійшов на запитувану судом інформацію.

Таким чином, судом вірно встановлено, що державним нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори при видачі оскаржуваного свідоцтва про право власності на майно не було порушено вимоги Закону України «Про нотаріат», Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Крім того, апеляційний слід вважає за необхідне також зауважити, що відповідно діючого на той час Порядку реалізації арештованого майна, який був затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 15.07.1999 р. за № 42/5 право власності на майно переходить до переможця аукціонів після повного розрахунку за придбане майно. Тобто ОСОБА_1 набула право власності з моменту повного розрахунку за вищезазначене майно, що констатується й рішенням Колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 21.03.2012 р. у справі № 6-990 вов 10, яке наявне у матеріалах справи (Том І: а.с.58-61) за скаргою позивачки про перегляд справи за винятковими обставинами, за позовом ОСОБА_1 до ДП МТП «Усть-Дунайськ» про визнання аукціону законним та визнання права власності на майно, придбане на аукціоні: «Відповідно до п. 7.1 зазначеного порядку право власності на майно переходить до переможця аукціону після повного розрахунку за придбане майно... ОСОБА_1 сплачено кошти за придбане майно в повному обсязі.», тим самим підтвердивши право власності позивачки на придбане майно з дня проведення аукціону та здійснення повного розрахунку за придбане майно».

Таким чином, всі ці обставини і факт правомірності видачі спірного Свідоцтва саме цим нотаріусом, і висновок Верховного суду України у справі щодо правомірності проведення аукціону з реалізації цього майна були досліджені в суді першої інстанції та їм надана належна правова оцінка.

Жодного доказу про будь-які порушення при проведенні торгів позивачем не надано. Як не надано ним й жодного доказу, який би свідчив про недійсність Свідоцтва про реєстрацію права власності на спірне майно відповідно до ст.ст.203, 215 Цивільного кодексу України, що безпосередньо зазначено в рішенні суду першої інстанції.

Не додано таких доказів й до апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Жодних інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» - залишити без задоволення.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 04 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Татарбунарської державної нотаріальної контори Одеської області Єпішкіна С.В., про визнання недійсним свідоцтва про права власності на майно залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22.12.2022 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда