Справа №: 398/359/16-ц
провадження №: 4-с/398/1/22
УХВАЛА

Іменем України

"29" грудня 2022 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

в складі головуючого судді Нероди Л.М.,

з участю секретаря судового засідання Шаповал І.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії скаргу адвоката Кошеленко Алли Вячеславівни в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Кошеленко А.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), у провадженні якого перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , та зобов`язання вчинити у виконавчому провадженні заходів примусового виконання рішення суду відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, спрямованих на притягнення боржника до адміністративної відповідальності.

Скаргу обґрунтовує тим, що на виконанні Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавчий лист, виданий 01.08.2016 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області про стягнення аліментів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.02.2016 року і до повноліття дитини. Станом на 28.02.2021 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів складає 98 608,01 грн. В травні 2021 року ОСОБА_1 ознайомилася з матеріалами виконавчого провадження та сфотографувала їх. В наданні ОСОБА_1 належним чином оформлених копій матеріалів виконавчого провадження Олександрійським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було відмовлено, посилаючись на те, що вона вже ознайомилася з матеріалами виконавчого провадження. З матеріалів виконавчого провадження вбачається невиправдана затримка, з якою проводилися виконавчі дії. Так, в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази перевірки майнового стану боржника не рідше, ніж один раз на два тижні щодо виявлення його рахунків та не рідше, ніж один раз на три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна та майнових прав, отримання інформації про доходи боржника. У 2021 році виконавчі дії, спрямовані на виконання рішення суду, державним виконавцем проведені лише у виді винесення постанови про арешт рахунків боржника у березні 2021 року. Перевірка майнового стану боржника, в тому числі, за його місцем проживання державним виконавцем не проводилася взагалі. 17 грудня 2018 року та 31 жовтня 2019 року на боржника було складено протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та ч. 3 ст. 183-1 КУпАП. Постановами Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушень та накладено стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт по кожній справі. Боржник відбув стягнення у виді суспільно-корисних робіт, а в квітні 2019 року та в червні 2020 року ОСОБА_1 були перераховані кошти. Стягувач зверталася до державного виконавця про притягнення боржника, який має заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, до адміністративної відповідальності, однак державний виконавець не склав протокол про адміністративне правопорушення та не надіслав його для розгляду до суду.

На підставі викладеного, представник скаржника просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), у провадженні якого перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , та зобов`язання вчинити у виконавчому провадженні заходів примусового виконання рішення суду відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, спрямованих на притягнення боржника до адміністративної відповідальності.

Скаржник та її представник в судове засідання не з`явились, представник скаржника подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність скаржника, просить задовольнити скаргу в повному обсязі.

Представник Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Боржник в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволені заявлених вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідност. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Зі змісту вищезазначеної норми вбачається, що скарга на дії державного виконавця вважатиметься прийнятною, якщо буде встановлено, що державний виконавець при здійсненні виконавчих дій своїми діями чи бездіяльністю порушив права сторони виконавчого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статей 1, 5 ЗаконуУкраїни «Про виконавче провадження`від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Імперативним приписом частини 2 статті 449 ЦПК України закріплено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частиною 2 статті 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина 1 статті 127 ЦПК України).

Разом із тим, при вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Звертаючись до суду з зазначеною скаргою заявниця зазначила, що з метою з`ясування обставин, що призвели до невиконання рішення суду про стягнення аліментів, вона у травні 2021 року ознайомилася з матеріалами справи та здійснила фотозйомку матеріалів виконавчого провадження, проте зі скаргою на бездіяльність державного виконавця заявник звернулася лише 09 липня 2021 року.

Суд зазначає, що стягувачем при зверненні до суду зі скаргою не додано клопотання про поновлення процесуального строку, який пропущений щодо оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця.

Зазначений факт ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження знайшов своє підтвердження у поясненнях державного виконавця.

Суд наголошує, що сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, у тому числі на етапі виконання судового рішення.

Враховуючи те, що докази по справі не підтверджують факту ознайомлення стягувачем з матеріалами виконавчого провадження в інший час, ніж у травні 2021 року, суд приходить до переконання щодо наявності пропущеного строку на подачу скарги на дії державного виконавця.

Що стосується вимог заявника в частині зобов`язання державного виконавця вжити у виконавчому провадженні заходів примусового виконання рішення суду в тому числі спрямованих на притягнення боржника до адміністративної відповідальності, суд вважає за необхідне зазначити, що вони є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Суд, розглядаючи справу щодо правомірності дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Аналогічне роз`яснення надане судам в п. 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2012, яке зводиться до того, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що суд не вправі підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження державного виконавця (державної виконавчої служби) щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до їх компетенції, тобто суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов`язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця.

За встановлених обставин суд приходить висновку, що скарга задоволенню не підлягає в повному обсязі, оскільки заявником пропущено строк звернення з зазначеною скаргою до суду, а зобов`язання державного виконавця вчинити дії, закріплені як право, а не обов`язок, є втручанням в дискреційні повноваження державного виконавця.

Відповідно до статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 258-261, 353, 447, 450-451 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги адвоката Кошеленко Алли Вячеславівни в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду апеляційної скарги. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА