Справа № 201/5972/22
Провадження № 2-о/201/182/2022
РІШЕННЯ
Іменем України
09 грудня 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (заінтересовані особи ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ) про встановлення факту самостійного виховання дитини,

ВСТАНОВИВ:

29.08.2022р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в порядку окремого провадження з заявою, в якій заінтересованою особою зазначив ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо встановлення факту самостійного виховання дитини (а.с. 1-2).

Ухвалою судді від 30.08.2022р. заяву залишено без руху і заявникові був наданий строк для усунення її недоліків (а.с. 16).

Після усунення заявником недоліків шляхом сплати судового збору (а.с. 17-18) ухвалою судді від 19.09.2022р. відкрито провадження у цивільній справі та призначено проведення судового засідання (а.с. 24).
Ухвалою суду від 04.10.2022р. залучено до участі по справі в якості заінтересованої особи - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 34-35).

В обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що 02.06.2017р. між ним та ОСОБА_2 укладено шлюб, від якого народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З лютого 2022 року сторони почали проживати окремо, син залишився проживати з ним, а мати дитини виїхала за кордон. У травні 2022 року укладено договір, згідно з яким визначене місце проживання дитини разом із батьком. 06.07.2022р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ по справі № 201/3829/22 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.07.2022р. шлюб між сторонами розірвано. Заявник разом із сином ОСОБА_3 і його донькою від першого шлюбу ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином, мати дитини з лютого 2022 року до цього часу час не приймає участі у житті дитини, не спілкується з нею, матеріально не утримує. Тобто заявник є батьком, який самостійно виховує дитину.

Як зазначає заявник, встановлення факту самостійного виховання дитини потрібно йому для оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину, реєстрації місця проживання дитини, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини, отримання відстрочки від мобілізації, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даною заявою та просить встановити юридичний факт самостійного виховання заявником сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3

29.11.2022р. від заявника до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, вимоги заяви підтримує, на їх задоволенні наполягає (а.с. 41).

Представник заінтересованої особи - ІНФОРМАЦІЯ_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся.

25.11.2022р. до суду надійшла заява ОСОБА_2 , в якій вона просить справу розглядати за її відсутності. Викладені у заяві факти визнає. Повідомляє, що дійсно за обставин, що склалися не може піклуватися про сина, тому вихованням дитини наразі займається батько дитини ОСОБА_1 (а.с. 42).

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Вирішуючи справу, суд виходить із такого.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про те, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно до положень частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що 02.06.2017р. сторони зареєстрували шлюб у Чечелівському районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області під актовим записом № 418.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 29.09.2020р. Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_3 , батьком якого є ОСОБА_1 , а матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 13).

25.05.2022р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І. посвідчено договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків батьків, відповідно до якого мати дитини ОСОБА_2 також приймає участь у вихованні дитини, у договорі чітко вказано, що мати нарівні з батьком вправі вільно спілкуватися з дитиною у визначений сторонами графік, допускається спільний відпочинок дитини з батьками, сторони зобов`язуються брати участь у вихованні дитини тощо (п.п. 2 7 договору) (а.с. 3, 6, 8).

06.07.2022р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по справі № 201/3829/22 видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , уродженця м. Дніпропетровська, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , аліменти на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27.06.2022р. (а.с. 11).

21.07.2022р. рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська розірвано шлюб, зареєстрований 02.06.2017р. у Чечелівському районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області під актовим записом № 418 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 20 - 21).

Відповідно до акта, нижче підписалися голова правління ОК ЖБК «Оранж-парк» Манжула О.В., мешканець квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_5 , мешканка квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_6 , склали цей акт про те, що за адресою: АДРЕСА_2 мешкають: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - власник; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 донька; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 син (а.с. 22).

Відповідно до довідки від 05.09.2022р. вих № 476/22, підписаної директором ТОВ «Амеда Софіївська» (медичного центру, сімейної клініки), ОСОБА_3 був на оглядах у лікаря-педіатра 11.02.2022р., 23.05.2022р. та 30.08.2022р. з приводу профілактичного огляду за віком. Огляди дитини були проведені у присутності та за згодою батька, мати присутня не була (а.с. 23).

Відповідно до акта, складеного фахівцем з соціальної роботи Служби у справах дітей та сім`ї Вишневської ОТГ ОСОБА_7 , за заявою ОСОБА_1 , спеціаліст виходом на адресу: АДРЕСА_2 , де мешкають: ОСОБА_1 , його донька ОСОБА_4 та син ОСОБА_3 , встановила, що діти проживають разом з батьком та знаходяться на його утриманні (а.с. 32).

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

При цьому, у відповідності до положень ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 4 ст. 157 СК України).

Пунктом 2 ч. 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути, зокрема, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Отже, сімейним кодексом України чітко передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Одним із способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину є стягнення аліментів за домовленістю сторін або за рішенням суду.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Зокрема, мати або батько має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Факт відсутності участі батька або матері у вихованні дитини може бути підтверджений судом виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.
Як установлено, 06.07.2022р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по справі № 201/3829/22 видано судовий наказ, яким стягнуто з матері ОСОБА_2 на користь батька ОСОБА_1 аліменти на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з чого слідує, що мати також приймає участь в утриманні дитини.

Зі змісту договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків батьків від 25.05.2022р. видно, що мати дитини ОСОБА_2 також приймає участь у вихованні дитини, у договорі чітко вказано, що мати нарівні з батьком вправі вільно спілкуватися з дитиною у визначений сторонами графік, допускається спільний відпочинок дитини з батьками, сторони зобов`язуються брати участь у вихованні дитини тощо (п.п. 2 7 договору).

Отже, з матеріалів справи встановлено, що сторони обоє беруть участь у вихованні дитини. Враховуючи вище викладене, суд оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 76-89, 247, 264, 293, 294, 315, 316, 318 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 (заінтересовані особи ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ) про встановлення факту самостійного виховання дитини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 19 грудня 2022 року.

Суддя О.С. Наумова