Справа № 242/1116/21
Провадження № 2/242/402/22
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

30 листопада 2022 року Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючого судді - Хацько Н.О., за участю секретаря судового засідання Клименко А. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидівської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на спадкове майно, -

В с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про становлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його тітка - ОСОБА_3 . В зв`язку із її смертю відкрилася спадщина, що складається з грошових вкладів в АТ «Ощадбанк» та АТ КБ «Приватбанк». З грудня 2007 року і до дня смерті він проживав разом з тіткою, оскільки вона була тяжко хворою та потребувала допомоги. Зазначив, що вчасно він не оформив спадщину, оскільки дізнався про наявність банківських вкладів в січні 2021 року. В лютому 2021 року він звернувся до нотаріуса з метою отримати свідоцтво про право на спадщину, проте йому було відмовлено в зв`язку із тим, що він не надав документи, які підтверджують проживання зі спадкодавцем на час його смерті.

На підставі вищевикладеного, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд встановити факт його постійного проживання зі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визнати за ним право власності на грошові внески з відсотками, які перебувають в АТ «Ощадбанк» ТВБВ 10004/092 на рахунку № НОМЕР_1 в сумі 844,40 грн., № НОМЕР_2 в сумі 3819,25 грн., а також в АТ КБ «Приватбанк» вклад «Універсальний» в сумі 1 000,00 грн., «Стандарт 12 місяців» в сумі 50 000,00 грн.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 26 лютого 2021 року відкрито провадження у справ, постановлено розглядати її в порядку загального позовного провадження. Крім того, цією ж ухвалою витребувано від приватного нотаріуса Селидівського міського нотаріального округу Климової О. В. копію спадкової справи, що була заведена після смерті ОСОБА_3 , від АТ «Ощадбанк» та від АТ КБ «Приватбанк»- інформацію щодо наявних рахунків із зазначенням сум станом на теперішній час на ім`я ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 07 травня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду.

Ухвалою суду від 02 червня 2021 року до участі в справі залучено співвідповідача ОСОБА_2 . Цією ж ухвалою від АТ КБ «Приватбанк» витребувано документи, що стосуються заповідального розпорядження вкладом на ім`я ОСОБА_3 .

Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

В судове засіданні представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача - Селидівської міської ради - в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій просив ухвалити рішення на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до копії свідоцтва про смерть НОМЕР_3 , виданого 22 лютого 2013 року виконкомом Української міської ради м. Селидове Донецької області.

Частиною 1 ст. 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З матеріалів справи вбачається, що на ім`я ОСОБА_3 в АТ «Ощадбанк» відкрито рахунки: № НОМЕР_1 ( сума 844,40 грн.), № НОМЕР_2 ( сума 3819,25 грн.).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на ім`я ОСОБА_3 в АТ КБ «Приватбанк» відкрито вклад «Стандарт 12 місяців» на суму 50 000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_4 , виданого виконкомом Української міської ради м. Селидове Донецької області.

За інформацією, наданою Селидівським міським відділом ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис про народження дитини, батьками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відсутні.

Разом з тим, матеріали справи містять інформацію щодо наявності сина ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , на якого було складено заповідальне розпорядження щодо рахунку, відкритого в АТ КБ «Приватбанк».

Даний висновок підтверджується тим, що за інформацією, наданою АТ КБ «Приватбанк», на ім`я ОСОБА_3 оформлені рахунки: на суму 105 788,88 та на суму 50 006,64 грн. Крім того, з даного повідомлення вбачається, що ОСОБА_3 зробила заповідальне розпорядження щодо вказаних рахунків в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я сина ОСОБА_2 , на всі 100% вкладів.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За вимогами, встановленими в ч. 3 ст. 1268 К України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

За ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Зважаючи на те, що право на банківський вклад входить до складу спадщини, на нього поширюються загальні правила щодо порядку прийняття спадщини, відмови спадкоємця від спадщини тощо.

Матеріали справи містять інформацію, надану приватним нотаріусом Селидівського нотаріального округу Донецької області Климовою О. В., відповідно до якої спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

За змістом позовної заяви позивач зазначає, що ОСОБА_3 є його тіткою.

На підтвердження вищезазначеного позивачем, зокрема, надано копію свідоцтва про народження № НОМЕР_5 , виданого 17 вересня 1957 року Орловщинською селищною радою Новомосковського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Згідно з копією свідоцтва про народження НОМЕР_6 , виданого повторно Люблінським відділом ЗАГС Управління ЗАГС Москви Блохіна Віра народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Згідно з копією свідоцтва про одруження № НОМЕР_7 , виданого 25 червня 1957 року Павлопольською селищною радою Сталінського району Дніпропетровської області, ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_5 , після чого дружині присвоєно прізвище ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 троку, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_8 , виданого 16 листопада 2020 року Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків).

Позивачем також надано копію свідоцтва про народження НОМЕР_9 , проте стан даного документу є нечитабельним, та, відповідно, з нього не можна отримати жодної інформації.

Матеріали справи також містять копію свідоцтва про припинення одруження НОМЕР_10 , виданого 17 серпня 1970 року, у відповідності до якого розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 , після чого дружині присвоєно прізвище ОСОБА_3 .

Згідно з копією свідоцтва про одруження НОМЕР_11 , виданого 11 жовтня 1970 року, ОСОБА_3 після укладення шлюбу було присвоєно прізвище ОСОБА_3 .

Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_12 , виданого 1 листопада 1985 року Українською міською радою м. Селидове Донецької області, ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , після чого дружині присвоєно прізвище ОСОБА_3 .

Таким чином, зв`язку із тим, що до суду надано нечитабельний документ, суд приходить до висновку, що родинний зв`язок між позивачем та спадкодавцем не підтверджений.

За положеннями, встановленими в ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

За змістом позовної заяви позивач звернувся до суду із вимогами про встановлення факту проживання зі спадкоємцем однією сім`єю, що має наслідком належність до четвертої черги спадкоємців за законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої-п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

Суд зауважує, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Вказане узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верхового Суду у справі № 522/12709/18 від 25 квітня 2022 року.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частини перша, четверта статті 3 СК України).

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

За вимогами, встановленими в ч.ч.1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Разом з тим, постановою приватного нотаріуса Селидівського міського нотаріального округу Донецької області Климової о. В. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , оскільки позивачем не надано документів, які підтверджують спільне проживання позивача зі спадкодавцем на час його смерті.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Так, на підтвердження своїх вимог позивачем надано до суду копію акту про проживання від 26 лютого 2021 року, згідно з яким ОСОБА_1 з грудня 2007 року по 22 лютого 2013 року проживав разом зі своєю тіткою ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, так як він фактично доглядав за нею, в зв`язку з її похилим віком та станом здоров`я.

В судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_17 , яка пояснила суду, що є сусідкою ОСОБА_3 . Свідок підтвердила, що позивач проживав у ОСОБА_3 з 2007 року, знала його як племінника сусідки. Зазначила, що позивач проживав у цій квартирі, оскільки ОСОБА_3 та її чоловік тяжко хворіли, були після операції і потребували сторонньої допомоги. Дружина позивача приходила до цієї квартири періодично, але постійно в ній проживав разом з господарями позивач. Зазначила, що їй також відомо, що він фінансово допомагав ОСОБА_3 , купляв ліки. Поховав ОСОБА_3 теж позивач. Сина померлої вона з 2007 року бачила раз, зазначила, що він перебуває за межами України.

Судом також була допитана в якості свідка ОСОБА_18 , яка пояснила, що є дружиною позивача. Зазначила, що тітка чоловіка та її чоловік були хворими, Позивач проживав з ними протягом 8 років, приблизно з 2006-2007 року і до смерті тітки. Він доглядав за нею. Вказала, що він фінансово допомагав їй, вони купляли ліки за спільні гроші, здійснював поховання тітки. Сказала, що їй відомо, що син ОСОБА_19 перебуває за межами України.

Від допиту свідка ОСОБА_20 сторона позивача відмовилась.

Таким чином, свідки зі сторони позивача, які були допитані в судовому засіданні, також підтвердили те, що він проживав зі ОСОБА_3 , і його проживання було обумовлено станом її здоров`я, а також тим, що остання потребувала стороннього догляду.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що вони проживали однією сім`єю, та мали взаємні права та обов`язки в контексті, встановленому ст. 3 СК України.

Так, суд вважає, що надані позивачем докази свідчать про те, що відносини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не носили характер сімейних, а вказані особи не були пов`язані спільним побутом, веденням спільного господарства, бюджету, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків.

Твердження позивача про наявність підстав для застосування статті 1264 ЦК України - проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини суд відхиляє, оскільки надання допомоги ОСОБА_3 , яка була особою похилого віку та за станом здоров`я потребувала постійного стороннього догляду, не є безумовним підтвердженням факту проживання позивача із ОСОБА_3 однією сім`єю.

Таким чином, обставини щодо встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому в їх задоволенні слід відмовити.

Стосовно вимог щодо визнання права власності на майно, суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення, до вказаного висновку дійшла Велика палата Верховного суду, постанова від 15.05.2018 року справа №9901/439/18.

Визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Таким чином, вимога про визнання права власності на спадкове майно є безпідставною, оскільки вирішення питання про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не є перешкодою для отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі.

Крім того, суд звертає увагу на те, що за наявності відповідного документального підтвердження родинних зв`язків позивач не позбавлений можливості звернутися до нотаріальної контори як спадкоємець відповідної черги за родинним зв`язком.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що обставини, викладені в позовній заяві, не знайшли свого підтвердження в судовому засідання, тому в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 259, 264, 265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Селидівської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на спадкове майно- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. О. Хацько