Провадження № 2/947/1408/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2022 року

Київський районний суд м. Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Якубовській О.В.

За участю представника відповідача адвоката Кохана А.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

Встановив,

ОСОБА_1 звернувся до Приморського райсуду м. Одеси з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на його позивача - користь заборгованості за договором позики, стверджуючи, що відповідач не виконала свої зобов`язання за вказаним договором. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.12.2021 року справу передано до Київського районного суду м. Одеси за підсудністю. У відповідності до положень ст.33 ЦПК України позов розподілено судді Калашніковій О.І. і ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 20.01.2022 року справу прийнято до провадження і призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час і місце розгляду справи.

02.02.2022 року суд відклав розгляд справи за заявами як сторони позивача так і сторони відповідача про відкладення розгляду справи.

26.04.2022 року до суду надійшов відзив відповідача на позов. 11.05.2022 року суд розглянув клопотання позивача про зупинення провадження по даній справі до закінчення військового стану у державі і залишив клопотання без задоволення. До сьогоднішнього судового засідання позивач знову надав клопотання про зупинення провадження по справі, посилаючись на введення в Україні воєнного стану.

Представник відповідача - адвокат Кохан А.В. наполягав на розгулі справи по суті, стверджуючи, що надані сторонами докази є достатніми для вирішення спору.

Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Позивач в обґрунтування своїх вимог посилався на наступне: між ним і відповідачем з березня місяця 2003 року по січень 2017 року існували партнерські відносини по бізнесу. За вказаний період часу він ОСОБА_1 - неодноразово надавав ОСОБА_2 в борг грошові кошти, частину з яких відповідач повернула, але станом на вересень місяць 2021 року ОСОБА_2 заборгувала йому позивачу 18 000 дол.США. Оскільки відповідач ігнорує вимоги ОСОБА_1 про повернення боргу, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом свого порушеного права власності на грошові кошти.

Представник відповідача позов не визнав і стверджував, що з 2002 року по 2019 рік сторони проживали разом без реєстрації шлюбу, були пов`язані спільним побутом і мали спільний бюджет. Тобто, між сторонами існують правовідносини, що випливають не з договору позики, а регламентуються нормами Сімейного Кодексу.

Суд вивчив матеріали справи, дослідив надані сторонами докази і наведені доводи і дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Главою 5 ЦПК України визначені основні положення про докази, доказування. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За правилами ст. 77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 78 ЦПК суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

У даному випадку з позову убачається, що договори позики, на невиконання яких відповідачем посилається ОСОБА_1 , мали укладатися в письмовій формі. Позивач не надав до суду належних письмових доказів того, що у період з 2003 року по 2017 рік між ним і відповідачем укладались такі договори.

Проаналізувавши надані позивачем докази і наведені доводи, суд не встановив наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, тому як відсутні документи, на підставі яких доказується факт укладання договору (або договорів) позики і його (їх) умов.

При ухваленні даного рішення суд також приймає до уваги, що на розгляді Приморського районного суду м. Одеси з 2020 року перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного сумісного майна (справа за №522/7922/20).

Керуючись ст.ст.263-265,268 ЦПК України, суд,

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Дата виготовлення повного тексту судового рішення 09.06.2022 року.

Суддя Калашнікова О. І.