Справа № 591/4344/19
Провадження № 2/591/235/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2022 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Сидоренко А.П.

з участю секретаря судового засідання - Чмуневич М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з вищевказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н, від 06 квітня 2016 року, згідно якої отримав в кредит у розмірі 24000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач на підставі п.2.1.1.5.5 Договору зобов`язався погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання не виконував належним чином, виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 46301,50 грн., з яких: 20768,81 грн. заборгованість за тілом кредиту, 10704,27 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 - заборгованість за нарахованими відсотками, 11420,10 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 727,30 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2181,02 грн. штраф (процентна складова), яку просить стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 17 лютого 2020 року, ухваленим в справі за вищезазначеним позовом, позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 46301 грн. 50 коп. та судовий збір в сумі 1921 грн.00 коп. (т.І, а.с.75).

27 липня 2020 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. У заяві зазначає, що відповідачем не визнаються Умови та правила надання банківських послуг, оскільки позивач не забезпечив технічну можливість ознайомлення з ними; вимоги позивача про стягнення процентів та пені після 2018 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства (а.с.91-101).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 29 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми у справі №591/4344/19 задоволено. Скасовано вказане заочне рішення та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 16 лютого 2021 року о 16 год. 00 хв.

16 лютого 2021 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 15 червня 2021 року о 16 год. 00 хв. за клопотанням представника відповідача, витребувано докази по справі.

04 червня 2021 року від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, в яких зазначає, що позивач не довів обставин, на які посилається у позові, як на підставу своїх вимог. Надана копія анкети-заяви від 06 квітня 2016 року не є доказом про те, що він був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг у «Приватбанку» (далі «Умови»), які діяли на момент підписання відповідачем цієї заяви і не є належним доказом в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України укладення договору про надання банківських послуг використання кредитної картки та як у ній відсутні дані про істотні умови кредитного договору, передбачені ст. 1054 ЦК України, зокрема, щодо процентної ставки по кредитному ліміту, строку дії кредитного ліміту та строку дії платіжної картки.

Зазначає, що жодного разу сам не ознайомлювався, та й не бачив, щоб ознайомлювали інших з кредитним договором на 1500 сторінок. Крім того ознайомлення з такою кількістю сторінок, на протязі одного робочого дня - не можливо фізично. Щоб тільки прочитати уважно таку кількість сторінок, потрібно дуже багато часу. Швидкість його читання не перевищує 40 сторінок за годину. Крім того, у позивача відсутній на «Умовах» підпис про ознайомлення з ними. Кредитну карту йому видали за 40 хвилин. Саме стільки часу потрібно було менеджеру на заповнення анкети-заяви.

06 квітня 2016 року він звернувся до позивача та зробив волевиявлення - відкрити карту лише для розрахунків. В заяві-анкеті відсутні істотні умови - сума ліміту, процентна ставка, строк видачі кредиту, тощо.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).

Також, на бланку копії анкети-заяви від 06 квітня 2016 року не міститься відомостей відносно якої платіжної банківської картки відповідач міг би приєднатися до Умов та правил надання банківських послуг. Тобто, в анкеті-заяві відсутній будь який номер картки, строк дії картки та тип картки, а саме кредитної або дебетової картки: Visa (Classic, Gold, Electron), EuroCard / MasterCard (Standard, Gold, Maestro, Cirrus), American Express (Mass, Gold).

Крім того, роздруківка із сайту AT «Приватбанку» належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В заяві-анкеті не зазначено кредитний ліміт взагалі. Крім кредитного ліміту, Приватбанк в односторонньому порядку змінив і розмір відсотків (процентів).

Відповідно до пунктів 1.1.1.67, 1.1.5.1 та 1.1.5.2 Кредитного Договору передбачена можливість змін тарифів та інших не від`ємних частин Договору. Позивач в односторонньому порядку змінив відсоткову ставку з розміру 43,2%. 3 01 березня 2019 року позивач змінив відсоткову ставку до 84% для картки «Універсальна Голд», та 86,4% для картки «Універсальна».

Щодо тверджень позивача, щодо прийняття умов кредитування шляхом вчинення конклюдентних дій, тобто сплати кредитних коштів відповідно до графіку погашення платежів. Зазначає, що згідно п. 2.1.2.5.2 Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, при настанні термінів платежу за наданими Банком Клієнту кредитами та/або кредитними лімітами, або за кредитами, за якими Клієнт є Поручителем, Клієнт доручає Банку списувати грошові кошти, які розмішені на банківських рахунках, в межах сум, що підлягають сплаті Банку (здійснювати договірне списання). Списання грошових коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку.

При цьому, пункт 2.1.2.5.2 в першочерговій редакції Умов був відсутнім. Коли він з`явився, достеменно не відомо. Він, як клієнт, письмового дозволу не давав. Банк самостійно вніс в Умови цей пункт, та без його згоди списував з нього кошти. Тому ні про які конклюдентні дії, які виражались в сплаті кредиту відповідно до графіку, речі бути не може.

Позивач в відповіді на відзив підтверджує, що розрахунок заборгованості не являється первинним документом. Тому надає додатково виписку по рахунку, яка на думку позивача являється первинним документом, згідно переліку типових документів, затвердженого наказом мінюсту №578/5.

Виписка по рахунку (а.с. 175) не являється первинним документом. Первинним документом являються квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

Отже, єдиними письмовими доказами, що можуть підтверджувати отримання та повернення кредитних коштів, є оригінали первинних фінансово-господарських документів (касові або меморіальні ордери). В матеріалах справи відсутні будь-які первинні фінансово-господарські документи, які підтверджують, що банк видав йому 24000 грн. (згідно максимальної ставки кредитного ліміту) чи 31478,08 грн. (сукупна сума тіла кредиту за думкою позивача яка складається: 20768, 81 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 10704,27 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредити) кредитних коштів.

Тобто, видавши зі слів позивача 24000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, позивач забажав стягнути 125 966,36 грн. (вирахував 79664,86 + 46301,50 - нарахував позовні вимоги).

В даному випадку, кредитний договір за своїм змістом порушує принцип добросовісності, оскільки платіжні зобов`язання позичальника за кредитним договором щодо сплати відсотків за користування кредитом є непомірно високими та річна відсоткова ставка складає 657%, що більш ніж у шість разів перевищує суму наданого позичальнику кредиту. Таким чином, даний кредитний договір призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та підлягає визнанню недійсним з підстав порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Банк в позовній заяві зазначає, що він повинен повернути 31478,08 грн. заборгованості за тілом кредиту (з цією сумою не погоджується, позивач не довів надання суми в такому розмірі), а банк йому 79664.86 грн. (згідно розрахунків Банку). Таким чином, позивач йому повинен повернути 48 186,78 грн.

Тому вважає, що вимога виплатити понад 125 тис. гривень (уже сплаченої суми у розмірі - 79664,86 грн. та ще не сплаченої 46301,50 грн.) являється несправедливою вимогою банку, та суперечить п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування». Саме тому суд повинен визнати такий договір недійсним та застосувати двосторонню реституцію.

Вважає, що заява-анкета має реквізити простого векселю. Підписавши заяву-анкету, Людина створила цінний папір, який має реквізити переводного векселю. Далі ОСОБА_3 здійснила обмін з банківською установою на цінні папери Банку. Якщо позивач вважає, що Людина йому винна кошти (цінні папери), то в випадку задоволення судом позову, Людина в замін має право витребувати оригінал заяви-анкети. Це справедлива умова.

Згідно ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу.

Таким чином, формула нарахування пені позивача не повинна перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, таким чином протирічить діючому законодавству.

До неустойки (штрафів пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Це передбачено п.1 ч.2 статті 258 ЦК України.

Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою (правові висновки ВСУ у справі № 6- 1138цс15).

Тому сума нарахованої пені за прострочене зобов`язання у розмірі 11420,10 грн., та 727,30 грн. більше ніж спірна.

Звертає увагу суду, що не зрозуміло звідки представник позивача взяв формулу штрафу: «500 грн. 5% від заборгованості за кредитом». Так, згідно з п. 2.1.1.7.6. «Умов» розмір штрафу встановлюється тарифами договору. Представником позивача надано накази банку, у тому числі наказ про внесення змін до тарифів по картам Універсальна та Універсальна Gold». Це наказ від 19 вересня 2013 року № СП-2013-6776448 (а.с. 184).

В цьому наказі зазначено, що штраф був 50UAH 250RUR/10GEL, а після 01.11.2013 р. став 50UAH/500RUR 10GEL при простроченні платежу на місяць, та 100UAH/1000RURV20GEL при простроченні платежу- на два місяці та більше (у випадку не сплати щомісячного платежу на суму від 100UAH 500RUR/20GEL). Таким чином, позивачем з не відомих причин збільшено фіксовану частину штрафу в п`ять разів.

Відносно штрафу з процентної складової в 5 % від заборгованості за кредитом - то в пункті 2.1.1.7.6. «Умов» не передбачено такого розміру штрафу. Також зазначає, що наказ від 19 вересня 2013 року № СП-2013-6776448 ніким не підписаний, та поданий позивачем у встановлений процесуальним законом строк передбачений вимогами ч.2, ч. 8. ст.83 ЦПК України.

Посилаючись на вказані обставини, просить суд застосувати позовну давність відносно даної позовної заяви та відмовити у задоволенні позову.

Застосувати двосторонню реституцію та зобов`язати повернути йому зайво сплачені кошти в розмірі 48 186, 78 грн, стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» моральну шкоду за порушення законодавства про захист персональних даних в розмірі 46 301,50 грн (т. І а.с.230-248).

15 червня 2021 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 05 жовтня 2021 року, 16 год. 00 хв. у зв`язку з витребуванням додаткових доказів та неявкою відповідача, явку сторін визнано судом обов`язковою.

13 липня 2021 року від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за Договором б/н від 06 квітня 2016 року в розмірі 42 470,44 грн. (31473, 08 грн заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 31473, 08 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 10997, 36 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625), а також понесені позивачем судові витрати. (т. ІІ а.с.62).

05 жовтня 2021 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 17 січня 2022 року 16 год. 00 хв. в зв`язку з необхідністю виклику відповідача, явку якого визнано судом обов`язковою.

19 жовтня 2021 року від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшли заперечення, в яких зазначає, що відповідач станом на 29 червня 2021 року має заборгованість за Договором б/н від 06 квітня 2016 року в розмірі 42 470, 44 грн. (31473, 08 грн заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 31473, 08 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 10997, 36 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625), а також понесені позивачем судові витрати (т. ІІ а.с.89-96).

17 січня 2022 року у зв`язку із зайнятістю головуючого судді Сидоренко А.П. у розгляді справи № 587/734/20, провадження №1-кп/591/148/22 у кримінальному провадженні розгляд справи відкладено до 17 березня 2022 року 16 год. 20 хв.

Враховуючи, що Верховною Радою України 24 лютого 2022 року на позачерговому засіданні було запроваджено воєнний стан через вторгнення Росії на територію України, беручи до уваги ситуацію, що склалась у м. Суми на день запровадження такого стану, на підставі п.1 рішення зборів суддів Зарічного районного суду м. Суми від 24 лютого 2022 року №5, з метою запобігання загрози життю та здоров`ю учасників судового процесу і працівників суду, з 24 лютого 2022 року дану справу було знято з розгляду до стабілізації ситуації в країні та в м. Суми.

Рішенням зборів суддів від 02 травня 2022 року №11 відновлено здійснення розподілу та розгляд усіх категорій справ, у тому числі цивільних, які перебували в провадженні судді станом на 24 лютого 2022 року.

Справа призначена до розгляду на 18 липня 2022 року, о 15 год. 00 хв.

18 липня 2022 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 04 жовтня 2022 року, о 16 год. 00 хв. у зв`язку з неявкою відповідача, роз`яснено наслідки повторної неявки.

04 жовтня 2022 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 14 грудня 2022 року о 16 год 00 хв. у зв`язку з неявкою відповідача, відсутністю відомостей про його належне сповіщення про час та місце розгляду справи.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином.

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку б/н від 06 квітня 2016 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг (т. І а.с. 220, 226).

Згідно доводів позивача, відповідач на підставі п. 2.1.1.5.5 Договору зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором (т.І, а.с.12-26).

Звертаючись до суду з зазначеним позовом, АТ «Приватбанк» посилається на факт укладення між ним та відповідачем кредитного договору у вигляді підписаної відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», що в сукупності, складає кредитний договір. За доводами позивача відповідно до умов указаного договору відповідачу видається кредитна картка з кредитним лімітом, за користування яким банком нараховується 30% річних на суму залишку заборгованості, комісії, а також штраф та пеню у разі несвоєчасного повернення кредиту. При цьому банк посилався на те, що підстави для здійснення таких нарахувань передбачені Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на сайті банку, вимоги яких відповідач зобов`язався виконувати при підписанні відповідної анкети-заяви.

Відповідно до вимог ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Матеріали справи не містять доказів про погодження з відповідачем у письмовій формі умов договору щодо процентів за користування кредитними коштами у заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 06 квітня 2016 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (24 березня 2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (14 грудня 20201 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04 жовтня 2013 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц, висновки якої щодо застосування норм права відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Стороною позивача не спростовано ту обставину, що до розрахунку тіла кредиту входять суми повернення відсотків, розмір яких не є узгодженим між сторонами, оскільки підписана відповідачем анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг не містить жодних умов з цього приводу.

Таким чином, не спростовано доводів відповідача щодо відсутності заборгованості за кредитним договором, оскільки сплачена сума грошових коштів вказує на відсутність заборгованості за тілом кредиту, тому суд погоджується з позицією відповідача, викладеною у письмових поясненнях.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що не спростовано доводів відповідача щодо відсутності заборгованості за кредитним договором, оскільки сплачена сума грошових коштів вказує на відсутність заборгованості за тілом кредиту, відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, 01001.

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення виготовлено 23 грудня 2022 року.

Суддя А.П. Сидоренко