Провадження №2-о/359/535/2022
Справа №359/9404/22
РІШЕННЯ

Іменем України

20 грудня 2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересована особа: Бориспільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту народження дитини, -

ВСТАНОВИВ:

1. Зміст поданої заяви.

В грудні 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з вищезазначеною заявою, яку обґрунтували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сімферополь АРК у них народилась дочка ОСОБА_3 . Зважаючи на те, що АРК є тимчасово окупованою територією, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. У зв`язку з цим, заявники позбавлені можливості здійснити державну реєстрацію народження дитини. Тому просять суд встановити факт народження дитини жіночої статі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в м. Сімферополь АРК, у батьків: батька ОСОБА_2 та матері ОСОБА_1 .

2. Ставлення учасників цивільної справи до поданої заяви.

Представник заявників ОСОБА_4 підтримала подану заяву та просила суд її задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився та про своє ставлення до поданої заяви не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

3. Норми права, якими суд керується при розгляді цивільної справи.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Відповідно до ч.3 ст.317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до змісту ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Відповідно до ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно з ч.1 ст.145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.146 СК України ім`я дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, у разі відсутності добровільного визнання батьківства визначається матір`ю дитини.

Згідно з ч.2 ст.147 СК України по батькові дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, за умови, що батьківство щодо дитини не визнано, визначається за іменем особи, яку мати дитини назвала її батьком.

Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставами для проведення державної реєстрації народження є один із документів:

а) медичний висновок про народження, сформований в Реєстрі медичних висновків електронної системи охорони здоров`я відповідно до Порядку формування та видачі медичних висновків про народження в Реєстрі-медичних висновків електронної системи охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18 вересня 2020 року №2136, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30 вересня 2020 року за №953/35236;

б) медичне свідоцтво про народження (форма №103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024;

в) медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма №103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024;

г) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма №106-2/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024;

ґ) медичний документ, виданий компетентним суб`єктом іншої держави, що підтверджує факт народження, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з абз.126 пункту 8 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, державну реєстрацію народження на підставі рішення суду про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України проводить відділ державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду в день надходження такого рішення в паперовій формі або будь-який відділ державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника в день отримання рішення суду у спосіб, передбачений абзацами п`ятим, шостим пункту 3 глави 1 розділу II цих Правил.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. theRepublic o f MoldovaandRussia», «Ila§cuandOthers v. MoldovaandRussia»), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

4. Мотиви, якими суд керується при розгляді цивільної справи.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 народила дівчинку вагою 3680 грамів. Вказана обставина підтверджується копією родового сертифікату В №7640305 (а.с.11).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13 травня 2017 року (а.с.9) вбачається, що народження дитини відбулось у м. Сімферополь.

В силу, ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», АРК є тимчасово окупованою територією, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюються свої повноваження.

Вказана обставина перешкоджає проведенню державної реєстрації народження дитини.

Крім цього, родовий сертифікат НОМЕР_2 від 06 березня 2017 року, не є тим документом, у розумінні пункту 2 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, необхідним для проведення державної реєстрації народження дитини.

У зв`язку з цим, державна реєстрація народження дитини, народженої на тимчасово окупованій території України, здійснюється виключно на підставі рішення суду.

З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 31 грудня 2016 року (а.с.10) вбачається, що 31 грудня 2016 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 , який зареєстрований Київським ВЗАГС м. Сімферополя ДЗАГС МЮ РК, про що був складений запис №647.

Разом з цим, Київський ВЗАГС м. Сімферополя ДЗАГС МЮ РК не є органом державної реєстрації актів цивільного стану, уповноваженим на здійснення державної реєстрації шлюбів між громадянами України.

Крім того, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 31 грудня 2017 року виконано на бланку, що не відповідає зразку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Тому, суд критично оцінює вказане свідоцтво про укладення шлюбу в якості допустимого доказу. Тому правові підстави для визначення походження дитини від ОСОБА_2 відсутні.

Заявниця обрала народженій дитині ім`я « ОСОБА_5 ». Батьком дитини вона вказала особу на ім`я « ОСОБА_6 », згідно ч.2 ст.147 СК України по батькові дитини є « ОСОБА_6 », а згідно ч.1 ст.145 СК України прізвище дитини « ОСОБА_7 ».

5. Висновки, яких дійшов суд за наслідками розгляду заяви.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення факту народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 у м. Сімферополь АРК, матір`ю якої є ОСОБА_1 .

Разом з цим, судом не встановлено підстав для визначення відомостей про батька дитини в порядку ч.1 ст.126 СК України. Оскільки, вказані повноваження належать виключно відділу державної реєстрації актів цивільного стану, що здійснюватиме державну реєстрацію народження дитини. Тому у задоволенні заяви в частині вимоги про визначення відомостей про батька дитини належить відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст.3 та ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», 1 ст.122, ч.1 ст.135, ч.1 ст.145, абз.2 ч.1 ст.146, ч.2 ст.147 СК України, ч.2 ст.78, ч.1 та ч.2 ст.89, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268, ч.1 та ч.3 ст.317 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити частково.

Встановити факт, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим народилась ОСОБА_8 , матір`ю якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України.

В задоволенні заяви в частині вимоги про визначення відомостей про батька дитини відмовити.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський