ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/227/21
Провадження №2/477/142/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року Жовтневий районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого у справі судді - Глубоченка С.М.,

за участі секретаря судового засідання - Заїченко О.Є.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Долгової Л.В. ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - Березюк О.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справуза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3

про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем

та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просить встановити факт постійного проживання в АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його батьком ОСОБА_9 на день його смерті, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати за ним право власності на 28/30 часток житлового будинку в АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , який прийняв спадщину за заповітом, однак не оформив спадщину після смерті батька ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід позивача ОСОБА_9 , який за життя склав заповіт на користь свого сина - батька позивача ОСОБА_8 та заповів останньому, в тому числі, житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 . Син заповідача ОСОБА_8 із заявою про прийняття спадщини не звертався, однак спадщину за заповітом прийняв шляхом вступу в управління спадковим майном, оскільки постійно проживав з спадкодавцем на день його смерті. На час відкриття спадщини ОСОБА_9 , з ним була зареєстрована та проживала його дружина ОСОБА_10 , яка на той час мала обов`язкову частку в спадщині та троє дітей - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_3 , а також проживав без реєстрації батько позивача ОСОБА_8 . Отже, ОСОБА_10 успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_9 1/15 частки спірного житлового будинку, а батько позивача ОСОБА_8 14/15 частки. ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та після його смерті залишилось спадкове майно, яке він успадкував за заповітом після смерті ОСОБА_9 та за законом після смерті матері та братів. Позивач є рідним сином померлого ОСОБА_8 та єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину після смерті батька. Оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спірне нерухоме майно, позивачу відмовлено в оформленні спадщини в нотаріальному порядку.

Ухвалою суду від 09 березня 2021 року позовна заява залишена без руху через наявність недоліків позовної заяви, які усунуті позивачем 26 березня 2021 року.

Ухвалою суду від 31 березня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розпочато підготовче провадження.

Ухвалою суду від 20 травня 2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті, витребувано докази та викликані свідки.

05 липня 2021 року від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на те, що батько позивача ОСОБА_8 не вступив в управління або володіння спадковим майном, тобто не вчинив жодних дій, що свідчить про прийняття ним спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_9 . ОСОБА_8 є спадкоємцем за законом майна померлої ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та його загальна частка у спадщині складає 9/24 частки, а відповідача ОСОБА_3 - 15/24 частки спірного нерухомого майна.

Ухвалою суду від 20 липня 2021 року відповідачу ОСОБА_3 поновлено процесуальний строк для подання заяви про виклик свідків та викликано в судове засідання свідків.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Долгова Людмила Валеріївна в судовому засіданні у вступному слові та поясненнях по суті справи позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник - адвокат Березюк Олександра Сергіївна у вступному слові та поясненнях по суті справи позовні вимоги не визнали, в їх задоволенні просили відмовити, з підстав, викладених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_5 в поясненнях по суті справи позовні вимоги визнала та підтвердила обставини, які вказано у позовні заяві.

Відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, надіслали заяви про визнання позову та розгляд справи за їх відсутності.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до частини шостої статті 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Складання повного рішення судом відкладено до 17 лютого 2022 року.

Заслухавши вступні слова та пояснення по суті справи сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд установив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 11 листопада 1997 року (т.1 а.с.13).

Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство.

Спадкові правовідносини після смерті ОСОБА_9 виникли в 1997 році, а тому судом при вирішені справи в цій частині застосовані норми ЦК УРСР від 18 липня 1963 року (далі - ЦК УРСР).

З огляду на частину першу статті 525 ЦК УРСР день смерті спадкодавця, є часом відкриття спадщини.

Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (частина перша статті 524 ЦК УРСР).

За життя ОСОБА_9 22 травня 1996 року склав заповіт, яким заповів своєму синові ОСОБА_8 належний йому житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, а також все нерухоме та рухоме майно, що знаходиться по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.235).

Указаний заповіт, згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) від 04 листопада 2020 року №62334506 є чинним (т.1 а.с.237).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 03 січня 1968 року ОСОБА_8 є рідним сином ОСОБА_9 (т.1 а.с.15).

Отже, ОСОБА_8 є спадкоємцем померлого ОСОБА_9 за заповітом.

Згідно приписів частини першої статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном та якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

З огляду на зазначене, прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємця, які за своїм характером повинні свідчити, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін`юсту України від 14 червня 1994 року №18/5, зареєстрованого в Мін`юсті України 07 липня 1994 року за № 152/361, що діяла на момент смерті ОСОБА_9 , доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

На підтвердження вимог про прийняття спадщини ОСОБА_8 за померлим батьком ОСОБА_9 , позивач вказував, що його батько постійно на час смерті проживав зі своїм батьком та мав у розпорядженні складений на своє ім`я заповіт.

Суд уважає, що житловий будинок АДРЕСА_1 станом на 07 листопада 1997 року, не був місцем постійного або переважного проживання ОСОБА_8 , а тому вважати, що останній з цих підстав вступив в управління чи володіння спадковим майном, що залишилося після смерті ОСОБА_9 , а отже, що ОСОБА_8 є спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину, не має.

До вказаного висновку суд дійшов з огляду на таке.

Згідно довідки виконавчого комітету Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 22 червня 2020 року №528-02-42 на день відкриттяспадщини, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з спадкодавцем ОСОБА_9 за однією адресою в АДРЕСА_1 були зареєстровані дружина ОСОБА_10 , син ОСОБА_11 , син ОСОБА_12 , донька ОСОБА_3 (т.1 а.с.14).

Відповідно до статті 17 ЦК УРСР місцем проживання особи визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає.

Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснили, що на момент смерті ОСОБА_9 разом з ним проживала його дружина та дочка ОСОБА_3 зі своєю дитиною. ОСОБА_8 разом з батьком на час його смерті не проживав та разом зі своєю родиною перебував в Карелії , звідки повернувся 1998 року.

Показання свідка ОСОБА_18 , ОСОБА_19 з приводу проживання ОСОБА_8 на час смерті зі своїм батьком у спірному будинку суд сприймає критично, так як останні у судовому засіданні не могли підтвердити точного періоду проживання ОСОБА_8 на території с. Галицинове та вказували, що дані обставини відомі їм зі слів батька позивача.

Крім того, зазначені свідки не були членами родини померлого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та не в повній мірі володіють фактами з життя ОСОБА_9 , тоді як свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 мають родинний зв`язок як з померлим ОСОБА_9 , так і з померлим ОСОБА_8 , та їх показання спростовують доводи позивача та свідків, щодо проживання ОСОБА_8 на час смерті батька разом з ним в с. Галицинове Миколаївського (Жовтневого) району Миколаївської області.

Згідно акту від 05 лютого 2021 року складеного громадянами ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , на момент смерті ОСОБА_22 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав без реєстрації з березня 1997 року його син ОСОБА_23 разом однією сім`єю та проживав після смерті до ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.39).

Зазначений акт суд до уваги не приймає, оскільки особи, свідчення яких відображені в акті, та справжність підписів яких, засвідчені секретарем виконкому Галицинівської сільської ради Миколаївської області Кукіною І.В., не допитані в судовому засіданні в якості свідків.

Крім цього, зі змісту акта вбачається, що він містить виправлення, які не застережені, а відомості, що в ньому містяться суперечать обставинам, що установлені судом під час розгляду справи.

Таким чином, не можна вважати, що ОСОБА_8 постійно проживав з ОСОБА_9 на день смерті останнього.

Не знайшло однозначного підтвердження в судовому засіданні й факт наявності в ОСОБА_8 заповіту ОСОБА_9 на день смерті останнього та протягом шестимісячного строку, встановленого статтею 549 ЦК УРСР.

Так, відповідач ОСОБА_5 , яка є дружиною померлого ОСОБА_8 , в поясненнях по суті справи вказувала, що її чоловік ОСОБА_8 мав у своєму розпорядженні заповіт батька, який складений у 1988 році, одразу після повернення чоловіка з лав армії. Аналогічні показання надані свідком ОСОБА_24 .

Свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_25 про існування заповіту не знали взагалі, відповідач ОСОБА_3 в поясненнях по суті вказувала, що про заповіт вона дізналася від дружини померлого брата ОСОБА_5 , а свідок ОСОБА_13 дізнався про заповіт лише після звернення позивача до суду.

Пояснення позивача ОСОБА_1 в частині, що його батько мав завжди заповіт ОСОБА_9 суд сприймає критично, оскільки перевіряється факт вступу в управління чи володіння спадковим майном у період з 07 листопада 1997 року по 07 травня 1998 року, а в цей час позивач був малолітнім та в силу свого віку (6 років) не міг розуміти значення зазначеного факту.

Суд не виключає, що померлий ОСОБА_8 за життя та до своєї смерті мав у розпорядженні заповіт батька та документи, що стосуються права власності на спірний житловий будинок, оскільки був зареєстрований за місцем проживання в зазначеному будинку з 17 листопада 1999 року та проживав в ньому на момент своєї смерті.

Отже, неможливо достовірно встановити вступ ОСОБА_8 у володіння та управління спадковим майном саме в шестимісячний строк після смерті батька ОСОБА_9 .

Серед іншого, помилковим є твердження позивача, що заповітом ОСОБА_9 охоплено все його майно, яке складалося, зокрема, і із спірного житлового будинку.

Так, зі змісту заповіту ОСОБА_9 вбачається, що останній заповів своєму синові ОСОБА_8 належні йому: «житловий будинок з господарськими будівлями, земельну ділянку, а також нерухоме та рухоме майно, що знаходиться в АДРЕСА_1 ».

Тобто, заповітом охоплене майно, яке знаходиться за конкретною адресою - АДРЕСА_1 .

За змістом статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Однак, матеріали справи не містять жодного доказу вступу ОСОБА_8 у фактичне управління чи володіння спадковим майном житловим будинком по АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачем не надано ні під час звернення до суду, ані під час судового розгляду справи доказів, щодо фактичного вступу його батька ОСОБА_8 у володіння нерухомим майном, зокрема не надано квитанції про сплату комунальних послуг за адресою розташування спірного майна, земельного податку, поліпшення житлових умов, тощо,

Ураховуючи зазначене, вимога в частині встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, з огляду на її недоведеність.

Щодо вимог позивача ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, після смерті свого батька ОСОБА_8 , суд установив наступне.

Відповідно до Акту від 21 листопада 1973 року, ОСОБА_9 , як переселенець з Кіровоградської області отримав від радгоспу «Октябрський» житловий будинок по АДРЕСА_1 з оціночною вартістю 2 300 крб (т.1 а.с.19).

Відповідно до довідки радгоспу «Октябрський» від 07 грудня 1989 року, ОСОБА_9 виплатив позику за будинок радгоспу «Октябрський» у повному обсязі (т.1 а.с.20).

З довідки Галицинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 27 грудня 2008 року №1443 вбачається, що ОСОБА_9 є власником житлового будинку в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.20).

Дані обставини також відображено у довідці Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 22 червня 2020 року №530-02-42 (т.1 а.с.21).

На підставі рішення Галицинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 15 липня 2016 року №5 перейменовано назву АДРЕСА_1 (т.1 а.с.22).

До 01 січня 2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло.

Надані позивачем докази свідчать, що будинок по АДРЕСА_1 був отриманий ОСОБА_9 в 1973 році на підставі відповідного акту про передачу житлового будинку переселенцю згідно з переселенським квитком.

На час передачі будинку ОСОБА_9 діяли норми Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року.

Зі змісту даної інструкції слідує, що акти про передачу будинків у власність переселенцям при наявності рішень про це виконкомів районних Рад депутатів трудящих і довідок фінансових відділів про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю, нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу будинків та рішення суду про визнання угоди про відчуження будинку, складеної з порушенням встановленої законом форми, дійсною є самостійними правовстановлюючими документами (пункти 9, 18, 21 Додатку №1 до Інструкції).

Отже, отримання житла переселенцем на підставі відповідного акту є самостійною підставою набуття права власності на житло, тому вказаний будинок перейшов у власність ОСОБА_9 , як переселенця, на підставі акту про передачу будинку, затвердженого рішенням виконавчого комітету місцевої ради та відомостей попереднього власника про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю.

Саме вказані факти дають підстави дійти висновку про отримання померлим ОСОБА_9 спірного будинку у власність, при цьому, втрата в подальшому чинності нормативних актів, які передбачали можливість реєстрації за переселенцями житлових будинків на підставі описаних вище документів, не може бути підставою для відмови у визнанні права власності на цей будинок, оскільки на час отримання його у власність вказані норми діяли та наявні правовстановлюючі документи були достатніми для реєстрації права власності на житловий будинок.

Вказані обставини у сукупності вказують на факт набуття ОСОБА_9 права власності на спірний житловий будинок з допоміжними будівлями та спорудами на підставі акту про передачу будинку, затвердженого рішенням виконавчого комітету місцевої ради та відомостей попереднього власника про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю.

Відповідно до частини першої статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 16 червня 2020 року №2 встановлено, що ОСОБА_9 з 01 травня 1951 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_26 (т.1 а.с.26).

Враховуючи, що ОСОБА_9 набув право власності на спірний будинок, перебуваючи в шлюбі, то за правилами статті 22 КпШС, даний будинок є спільною сумісною власністю подружжя та відповідно до приписів статті 28 цього Кодексу їх частки є рівними.

Отже внаслідок смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина, до якої серед іншого ввійшла 1/2 частина спірного будинку.

За змістом частини першої статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до статі 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

З матеріалів справи вбачається, що в ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в період шлюбу народилося четверо дітей.

Відповідно до свідоцтва про народження від 03 січня 1968 року, серії НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_8 , батьками якого зазначено ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (т.1 а.с.15).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 21 серпня 2020 року №4, у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син ОСОБА_11 (т.1 а.с.31).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 21 серпня 2020 року №0, у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_6 народився син ОСОБА_12 (т.1 а.с.38).

З копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_4 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_7 в ОСОБА_9 та ОСОБА_10 народилася дочка ОСОБА_27 (т.1 а.с.232).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 25 листопада 2010 року №0, ОСОБА_14 в період з 19 січня 1980 року по 19 лютого 1987 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_28 та внаслідок реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на ОСОБА_29 (т.1 а.с.169).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, серії НОМЕР_5 , 12 вересня 1987 року ОСОБА_30 зареєструвала шлюб з ОСОБА_31 та змінила своє прізвище на ОСОБА_32 (т.1 а.с.233).

Як установлено судом, ОСОБА_8 , як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_9 , відповідно до положень частини другої статті 553 ЦК УРСР від спадщини, що відкрилася внаслідок смерті його батька, відмовився та його частка, в силу положень частини першої статті 554 ЦК УРСР, перейшла до спадкоємців за законом і розподілилася між ними в рівних частках.

Згідно довідки Галицинівської сільської ради Миколаївського (Вітовського) району Миколаївської області від 22 червня 2020 року №528-02-42, на момент смерті ОСОБА_9 , разом з ним у будинку по АДРЕСА_1 були зареєстровані: його дружина ОСОБА_10 , син ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та дочка ОСОБА_3 (т.1 а.с.14).

Оскільки зазначені вище особи, на час смерті спадкодавця ОСОБА_9 були зареєстровані з ним за однією адресою, тому, в силу частини першої статті 549 ЦК УРСР, є такими спадкоємцями, що спадщину після його смерті прийняли.

До складу спадкового майна ввійшла 1/2 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_9 відповідно до переселенського акту.

Таким чином, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_3 успадкували після смерті ОСОБА_9 по 1/4 частині спадкового майна, що становить 1/8 частину будинку в цілому.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 16 червня 2020 року, серії НОМЕР_6 , виданого Вітовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_8 померла ОСОБА_10 (т.1 а.с.27).

Внаслідок її смерті відкрилася спадщина до якої серед іншого ввійшла належна померлій на праві спільної сумісної власності подружжя 1/2 частина будинку та 1/8 частина цього будинку, прийнята нею у спадщину після смерті ОСОБА_9 , що в цілому становить 5/8 будинку.

Відповідно до довідки Галицинівської сільської ради Миколаївського (Вітовського) району Миколаївської області від 30 червня 2020 року №557-02-42, на момент смерті ОСОБА_10 , разом з нею у будинку по АДРЕСА_1 були зареєстровані її сини ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та дочка ОСОБА_3 , онуки та невістка (т.1 а.с.28).

Відповідно до статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Оскільки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_3 на час смерті матері були зареєстровані з нею за однією адресою, то відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України вважаються такими спадкоємцями, що спадщину прийняли. Відомостей, щодо подання ними заяви про відмову від спадщини матеріали справи не містять та судом не встановлено.

Враховуючи викладене, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_3 в рівних частинах успадкували належне ОСОБА_10 майно, в тому числі й 5/8 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 .

З урахуванням раніше успадкованих часток спірного житлового будинку (після смерті ОСОБА_9 ), частка ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_3 у праві спільної часткової власності становила по 9/32 (5/32 частки після смерті матері, 1/8 частка після смерті батька) за кожним; частка ОСОБА_8 у праві спільної часткової власності становила 5/32 частки після смерті матері.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 22 серпня 2020 року, серії НОМЕР_7 , виданого Вітовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_9 помер ОСОБА_12 (т.1 а.с.29).

Внаслідок його смерті відкрилася спадщина до якої, серед іншого, ввійшла належна померлому у праві спільної часткової власності 9/32 часток спірного житлового будинку.

Відповідно до довідки Галицинівської сільської ради Миколаївського (Вітовського) району Миколаївської області від 21 серпня 2020 року №689-02-42, на момент смерті ОСОБА_12 , разом з ним у будинку по АДРЕСА_1 були зареєстровані: його брати ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , сестра ОСОБА_3 , племінники та невістка (т.1 а.с.30).

Оскільки після смерті ОСОБА_12 спадкоємці першої черги були відсутні, то відповідно до частини другої статті 1258 ЦК України, до спадкоємства закликаються спадкоємці наступної черги.

Відповідно до статті 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Оскільки ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_3 на час смерті брата були зареєстровані з ним за однією адресою, то відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України вважаються такими спадкоємцями, що спадщину прийняли. Відомостей, щодо подання ними заяви про відмову від спадщини матеріали справи не містять та судом не встановлено.

Враховуючи викладене, ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_3 в рівних частинах успадкували належне ОСОБА_12 майно, в тому числі й 9/32 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 .

З урахуванням раніше успадкованих часток спірного житлового будинку (після смерті ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ), частка ОСОБА_11 та ОСОБА_3 у праві спільної часткової власності становила по 12/32 (5/32 частки після смерті матері, 1/8 частка після смерті батька, 3/32 частки після смерті брата) за кожним; частка ОСОБА_8 у праві спільної часткової власності становила 8/32 (5/32 частки після смерті матері, 3/32 частки після смерті брата).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 22 серпня 2020 року, серії НОМЕР_8 , виданого Вітовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_10 помер ОСОБА_11 (т.1 а.с.32).

Внаслідок його смерті відкрилася спадщина до якої серед іншого ввійшла належна померлому у праві спільної часткової власності 12/32 часток спірного житлового будинку.

Відповідно до довідки Галицинівської сільської ради Миколаївського (Вітовського) району Миколаївської області від 22 червня 2020 року №690-02-42, на момент смерті ОСОБА_11 , разом з ним у будинку по АДРЕСА_1 були зареєстровані: його брат ОСОБА_8 , сестра ОСОБА_3 , племінники та невістка (а.с.33).

Так як, після смерті ОСОБА_11 спадкоємці першої черги були відсутні, то в даному випадку відповідно до частини другої статті 1258 ЦК України, до спадкоємства також закликаються спадкоємці наступної черги.

Відповідно до статті 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_3 на час смерті брата були зареєстровані з ним за однією адресою, то відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України вважаються такими спадкоємцями, що спадщину прийняли. Відомостей, щодо подання ними заяви про відмову від спадщини матеріали справи не містять та судом не встановлено.

Враховуючи викладене, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 в рівних частинах успадкували належне ОСОБА_11 майно, в тому числі й 12/32 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 .

З урахуванням раніше успадкованих часток спірного житлового будинку (після смерті ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 ), частка ОСОБА_3 у праві спільної часткової власності становила 9/16 (5/32 частки після смерті матері, 1/8 частка після смерті батька, 3/32 частки після смерті брата ОСОБА_12 , 3/16 частки після смерті брата ОСОБА_11 ); частка ОСОБА_8 у праві спільної часткової власності становила 7/16 (5/32 частки після смерті матері, 3/32 частки після смерті брата ОСОБА_12 , 3/16 частки після смерті брата ОСОБА_11 ).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 03 червня 2020 року, серії НОМЕР_9 , виданого Вітовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.17).

Внаслідок його смерті відкрилася спадщина до якої серед іншого ввійшли належні померлому на праві спільної часткової власності 7/16 часток спірного житлового будинку.

Згідно довідки Галицинівської сільської ради Миколаївського (Вітовського) району Миколаївської області від 22 червня 2020 року №529-02-42, на момент смерті ОСОБА_8 , разом з ним у будинку по АДРЕСА_1 були зареєстровані: його дружина ОСОБА_5 , донька ОСОБА_6 , син ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_7 , а також сестра, племінниця та діти останньої (т.1 а.с.214).

Відповідно до статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, після смерті ОСОБА_8 , його спадкоємцями за законом відповідно до статті 1261 ЦК України є ОСОБА_5 , ОСОБА_33 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , які на час смерті спадкодавця були зареєстровані з ним за однією адресою, то відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України вважаються такими спадкоємцями, що спадщину прийняли.

За загальним правилом глави 86 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

У свою чергу нормами частини другої та третьої статті 1267 ЦК України допускається зміна розміру часток спадкоємців.

Встановлено, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовилися від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 , що також підтверджується їхніми заявами поданими до суду, в яких останні позовні вимоги визнали та не заперечували щодо спадкування позивачем належної померлому ОСОБА_8 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , які ввійшли до складу спадщини після його смерті.

Зі змісту постанови приватного нотаріуса Миколаївського (Вітовського) районного нотаріального округу Миколаївської області Реукової Н.А. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, вбачається, що після смерті ОСОБА_8 , його син, будучи спадкоємцем першої черги за законом, який спадщину прийняв, звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак через неможливість встановлення складу спадкового майна, нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 .

Враховуючи викладене, право ОСОБА_1 , щодо спадкування після смерті ОСОБА_8 підлягає судовому захисту шляхом визнання за ним права власності на 7/16 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , які ввійшли до складу спадщини після смерті ОСОБА_8 .

Згідно частини дев`ятої статті 141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 258-259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/16 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку (літ.А) загальною площею 60 кв.м, житловою площею - 34,6 кв.м; сараю (літ.Б) - 19,8 кв. м; навісу (літ.В) - 14,4 кв. м; погребу (літ.Гпд.); вбиральні (літ.Д) - 1,7 кв.м; огорож та споруд (1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 І, ІІ, ІІІ), у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_10 ;

відповідачі:

- ОСОБА_5 , АДРЕСА_2 ;

- ОСОБА_6 , АДРЕСА_3 ;

- ОСОБА_7 , АДРЕСА_2 ;

- ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_11 .

СУДДЯ С.М. ГЛУБОЧЕНКО

Повний текст рішення проголошено

17 лютого 2022 року о 16.50 годин.