Справа № 372/3974/20
Провадження № 2-89/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Сікорській М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 19.11.2020 року звернулась до суду з позовними заявами до відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштів отриманих за договорами позики, (на підставі розписки) які обґрунтовує тим, що 15.09.2004 року позивачка надала в борг грошові кошти відповідачу в сумі 5000 (п`ять тисяч) доларів США та 30.07.2006 року позивачка надала в борг грошові кошти відповідачу в сумі 6000 (шість тисяч) доларів США. 25 серпня 2020 року позивачка направила на адресу відповідача вимоги від 21.08.2020 року в яких вимагала повернути їй кошти в сумі 5000 (п`ять тисяч) доларів США відповідно до розписки від15.09.2004 року та кошти в сумі 6000 (шість тисяч) доларів США відповідно до розписки від 30.07.2006 року в строк до 03.09.2020 року. Дані вимоги відповідач отримав поштою 15.09.2020 року, що підтверджується скриншотами з офіційного сайту АТ «Укрпошта», описами вкладення в цінне відправлення, конвертами про відправку вимог. Станом на день подання позову вимоги залишені без відповіді, кошти позивачці відповідачем не повернуті, отже, позивачка просить стягнути з відповідача заборгованість за договорами позики від 15.09.2004 року в розмірі 5000 (п`ять тисяч) доларів США, та 681,60 3 % річних за період з 03.09.2020 року по 01.11.2020 року та від 30.07.2006 року в розмірі 6000 (шість тисяч) доларів США, та 817,92 3% річних за період з 03.09.2020 року по 01.11.2020 року, також просить стягнути понесені нею судові витрати. У зв`язку з вищевикладеним вона вимушена була звернутись до суду з даною позовною заявою для захисту своїх прав та законних інтересів.

23.11.2020 року винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху для усунення вказаних недоліків.

16.03.2021 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження та призначення справи до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

13.08.2021 року винесено ухвалу про об`єднання цивільних справ за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики з цивільною справою № 372/3974/20 (провадження №2-439/21) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в одне провадження, присвоївши об`єднаній справі № 372/3974/20 ( провадження № 2-439/21).

13.08.2021 року винесено ухвалу про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи, та зупинено провадження по справі до отримання висновку експертизи.

17.10.2022 року винесено ухвалу про поновлення провадження по справі, оскільки справу було повернуто з експертної установи з повідомлення про неможливість виконання експертизи.

06.12.2022 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження по справі та призначення до розгляду по суті.

В судове засідання позивачка та її представник не з`явились, раніше подавали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовах.

Представник відповідача та відповідач в судове засідання не з`явились, представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти позовних вимог заперечили в повному обсязі та просили відмовити в їх задоволенні, посилаючись на їх необґрунтованість.

Перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або опорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено наступні обставини.

Позивачка вказує на те, що 15.09.2004 року вона надала в борг грошові кошти відповідачу по справі в сумі 5000 (п`ять тисяч) доларів США.

30.07.2006 року вона надала в борг грошові кошти відповідачу по справі в сумі 6000 (шість тисяч) доларів США.

25 серпня 2020 року позивачка направила на адресу відповідача вимоги від 21.08.2020 року в яких вимагала повернути їй кошти в сумі 5000 (п`ять тисяч) доларів США відповідно до розписки від15.09.2004 року та в сумі 6000 (шість тисяч) доларів США в строк до 03.09.2020 року. Дані вимоги відповідач отримав поштою 15.09.2020 року, що підтверджується скриншотами з офіційного сайту АТ «Укрпошта», описами вкладення в цінне відправлення, конвертами про відправку вимог.

Станом на день подання позову вимоги залишені без відповіді, кошти позивачці відповідачем не повернуті. Тож, позивачка в зв`язку з обставинами викладеними в позовах, просить стягнути з відповідача заборгованість за договорами позики від 15.09.2004 року та від 30.07.2006 року, а також 681,60 3% річних за період 03.09.2020 року по 01.11.2020 року за договором позики від 15.09.2004 року та 817,92 3% річних за договором позики від 30.07.2006 року, та понесені судові витрати.

Представник відповідача під час підготовчого розгляду справи заперечивши позовні вимоги в повному обсязі, подав клопотання про призначення експертизи, на вирішення якої було поставлено ряд питань, та зобов`язано позивачку надати оригінали двох розписок виданих 15.09.2004 року та 30.07.2006 року для огляду, що на неодноразові клопотання та повідомлення експертної установи нею виконано не було.

Оціюючи доводи сторін, суд приймає до уваги, що копії розписок від 15.09.2004 року та 30.07.2006 року надані до матеріалів справи містять неповні і суперечливі відомості про дійсний зміст спірних правовідносин, а самі копії розписок не містять підтверджень факту дійсної передачі коштів, що спростовує доводи позивачки. Інших підтверджень факту передачі коштів ОСОБА_1 ОСОБА_2 , окрім самих копій розписок, матеріали справи не містять, позивачка та її представник в судове засідання не з`являлись, та під час судового розгляду не надали належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт отримання відповідачем коштів.

Поряд з тим, відповідач повністю заперечив факт отримання грошових коштів від позивачки, та заперечив факт підпису вищезазначених розписок.

Проаналізувавши вищевикладене, суд погоджується із твердженнями відповідача про те, що факт підписання вищезазначених розписок під час судового розгляду є недоведеним, а позивачкою під час розгляду справи не надано оригіналів розписок для проведення судової почеркознавчої експертизи та огляду в судовому засіданні, які б могли підтвердити, або спростувати факт підписання саме відповідачем даних розписок.

Згідно ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Оскільки суду та експерту не надано оригінали розписок, відповідач не визнає зазначені у позові обставини щодо отримання ним коштів в якості позики та заперечує факт особистого підписання ним відповідних розписок, позивачка від участі в судовому розгляді ухилилась, до суду жодного разу не з`явилась, суд вважає недоведеним факт виникнення між сторонами цивільно-правових відносин та факт укладення ними договору позики у вигляді письмових розписок.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Статтею 571 ЦК України визначено правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком.

Враховуючи, що договори між сторонами за формою і змістом, встановленими цивільним законодавством, укладено фактично не було. Також позивачка зазначає що між нею та відповідачем фактично було укладено договори позики. Тому слід погодитись із запереченнями відповідача про те, що посилання позову на невиконання ним своїх зобов`язань є непереконливими і необґрунтованими.

Обставини, які покладені в основу позовних вимог суд вважає невстановленими під час судового розгляду, оскільки всупереч принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства позивачкою не подано суду належні і допустимі докази на підтвердження існування таких обставин, об`єктивності та достовірності відповідних тверджень.

Протирічливість, непослідовність і неконкретизованість правової позиції позивачки у цій справі не були усунуті під час судового розгляду.

Також при наданні правової оцінки суті спірних правовідносин суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки позивачкою не доведено достатність правових і фактичних підстав для покладення в судовому порядку на відповідача сплатити кошти позивачці на підставі саме того правочину, який покладений в основу позову, на думку суду, її вимоги не ґрунтуються на законі та матеріалах справи.

Виходячи з вищенаведеного, позивачкою не надано доказів на підтвердження обставин зазначених у позові, вимоги є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Суд оцінює позовні вимоги на засадах диспозитивності цивільного судочинства в межах пред`явлених позовних вимог, тому вважає недоведеним факт укладення між сторонами правочину, на умовах якого ґрунтуються позовні вимоги.

Судом не встановлено фактичні обставини, покладені в основу позову, а саме сукупністю досліджених судом доказів не підтверджується факт наявності укладених між сторонами відповідно до вимог законодавства договорів, з яких б виникали саме такі цивільно-правові зобов`язання, на які посилається позивачка в обґрунтування позову.

Суд вважає, що матеріали справи не містять переконливих доказів укладення договору з відповідачем, оскільки позивачкою не подано належних і допустимих доказів, які б містили відомості про таку обставину. При цьому суд також враховує, що позивачка неналежно виконала свої процесуальні обов`язки щодо доведення позовних вимог, шляхом подання письмових доказів не змогла створити передумови від всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи щодо обставин укладення і умов цивільно-правової угоди між сторонами, на підставі якої пред`явлено позов, що унеможливлює обґрунтовану правову оцінку доводам про правомірність позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Сукупність описаних вище обставин вказує на необґрунтованість поданого позивачкою позову, оскільки суд не вбачає порушень прав чи законних інтересів позивачки, які б підлягали судовому захисту у передбачений позовом спосіб.

Таким чином, обставини, що покладені в основу позову не знайшли об`єктивного підтвердження під час судового розгляду.

Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний

розсуд.

Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Суд вважає, що позивачкою не доведено обставин, які б породжували правові наслідки у виді виникнення зобов`язання сплатити визначені позовом кошти, тому достатніх підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 76 - 81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір на засадах змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, на підставі поданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на зібраних по справі і досліджених судом письмових доказах, не узгоджуються із чинним законодавством України, позивачка всупереч вимогам ст.ст.12,13,81 ЦПК України не довела позовні вимоги належними і допустимими доказами, тому достатніх правових і фактичних підстав для задоволення позову суд не вбачає, а відтак позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з підстав недоведеності.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 259, 264-265, 268, 273, 365 ЦПК України, ст.ст. 16, 203, 215, 251-253, 258, 261, 264, 267, 509, 570, 571 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Кравченко