Провадження № 2/344/665/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Станіславська теплоенергетична компанія до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в розмірі 16 678,52 грн., стягнення судових витрат в розмірі 2270,00 грн.

В С Т А Н О В И В:

Директор Товариства з обмеженою відповідальністю Станіславська теплоенергетична компанія звернувся до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в розмірі 16 678,52 грн., стягнення судових витрат в розмірі 2270,00 грн., посилаючись на те, що ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» створена у квітні 2012р. з метою експлуатації котельні, що знаходиться по АДРЕСА_1 та прилеглих до неї теплових мереж. Товариство має право проводити господарську діяльність у сфері теплопостачання, зокрема виробляти теплову енергію, транспортувати вироблену енергію магістральними тепловими мережами та постачати її різним категоріям споживачів. До створення ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» вищевказану котельню експлуатувала теплопостачальна організація ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго». У зв`язку з тим, що позивач перебуває в процедурі банкрутства, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради прийняв рішення від 10.09.2020 №943 про забезпечення ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» теплом споживачів, підключених до мереж котельні на вул.Індустріальна. Таким чином до жовтня 2020 позивач надавав послугу з централізованого опалення споживачу ОСОБА_1 21.02.2014 року між позивачем та відповідачем укладено Договір №110139 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (підігрів води). В зв`язку з тим, що відповідач не вносив плати за комунальні послуги, станом на 30.06.2021 року заборгованість складає 16 178,52 грн. Тому, просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по справі.

09.11.2021 року відповідачка подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначила, що ТОВ Станіславська теплоенергетична компанія порушила договір, а саме неналежне надання послуг зниження якісних та кількісних показників послуг, що підтверджується актом перевірки, який провів сам надавач послуг. Просила відмовити в задоволенні позову(а.с.47-50).

09.11.2021 року відповідачка подала заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначила, що позивач пред`явив позов 05.08.2021 року про стягнення заборгованості, що утворилась до 05.08.2018 року. Просила відмовити ТОВ Станіславська теплоенергетична компанія до неї про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в розмірі 880,44 грн. нарахованих на 05.08.2018 року за спливом строку позовної давності (а.с.54).

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві, просила позов задоволити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, наступне.

ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» було створене в квітні 2012 року та набуло права виконавця послуг із централізованого опалення та підігріву води для населення, яке обслуговується від котельні на АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , який знаходиться на території діяльності позивача, а отже, проживає в квартирі будинку, який забезпечується тепловою енергією від котельні, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с. 36).

ТОВ Станіславська теплоенергетична компанія відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається теплова енергія до житла відповідача, однак відповідачем зобовязання по оплаті за надані послуги здійснюється неналежним чином.

Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем 21.02.2014 року укладено Договір №110139 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (підігрів води) (а.с.16). При цьому навіть за умови відсутності такого договору між сторонами згідно до змісту постанови Верховного Суду України від 30.10.2013 року в справі №6-59цс13 вбачається, що « згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Правовідносини, які виникли у сфері надання комунальних послуг, регулюються спеціальним законодавством, а саме: Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Надання послуг з централізованого опалення та підігріву води є специфічним видом господарювання, яке регулюється окремими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Статтями 20,21 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно пункту 10 "Правил надання населенню послуг з водо-, теплозабезпечення та водовідведення", затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 30 грудня 1997 року за № 1497 та пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, оплата за надані послуги вноситься щомісячно.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

За вимогою ч.3 ст.815 ЦК наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Так, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення квартири АДРЕСА_3 за період з березня 2018 року червень 2021 включно становить 16 678,52 грн. (а.с. 5).

Проте, відповідач заперечує проти позову, оскільки ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» порушила договір, а саме неналежне надання послуг зниження якісних та кількісних показників послуг, про що долучила акт перевірки №367 від 02.03.2018 року (а.с.51).

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про відсутність опалення в квартирі, оскільки відповідач не здійснив від`єднання від мереж централізованого опалення у встановленому законом порядку.

Щодо доводів відповідача відносно безпідставності повноважень позивача у зв`язку з неправомірністю ведення ним діяльності через відсутність ліцензій на надання таких послуг, то слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що відповідно до положень ч.6 ст.21 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015, який набрав чинності 28.06.2015, ліцензії, які є чинними на день набрання чинності цим Законом та мали обмежений термін дії, є безстроковими і можуть бути, за заявою ліцензіата, переоформлені відповідним органом ліцензування безкоштовно у тижневий строк.

Згідно Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 01.09.2015 №2251, яка оприлюднена 10.09.2015 «Про переоформлення ліцензій на виробництво теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, виданих ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» відповідно до ст.21 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та Указу Президента України від 10 вересня 2014 року № 715 «Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» прийнято рішення переоформити ліцензії АВ № 597517 на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), АВ № 597518 на право провадження господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, АВ № 597519 на право провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, видані ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» (код ЄДРПОУ 3816272, м. Івано-Франківськ, вул. Індустріальна, буд. 34), на безстрокові.

Відповідачка просить про застосування судом наслідків спливу позивачем строку позовної давності. Зокрема, відповідачка вказує, що оскільки позивач звернувся із заявою 05.08.2021, то заявлені вимоги лише можуть бути за період нарахування з 01.08.2018, а не з березня 2018.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Стороною відповідача подано до суду заяву про застосування під час розгляду справи строків позовної давності.

З даного приводу слід вказати, що Велика Палата Верховного Суду у справі № 712/8916/17 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги сформулювала наступні висновки.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Суд погоджується із доводами сторони відповідача щодо заявлення позову поза межами встановленого законом строку позовної давності, а тому в зв`язку із зверненням до суду із позовною заявою в серпні 2021 року до розгляду підлягає питання правомірності стягнення нарахованої заборгованості за період з березня 2018 по червень 2021 років.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 757/29813/17-ц дійшов правових висновків про те, що факт реєстрації місця проживання в квартирі не впливає на обов`язок внесення власником квартири плати за житлово-комунальні послуги встановлені договором або законом.

Відтак, вимоги позивача про стягнення заборгованості за період до серпня 2018 року в розмірі 880,44 грн, не підлягають задоволенню, оскільки знаходяться поза межами строку позовної давності.

А тому суд вважає, що позов слід задоволити частково та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість у сумі 15 798,08 грн. за період з серпня 2018 року по червень 2021 року включно.

Суд звертає увагу на те, що доказів, які б спростовували факт надання та отримання послуг з централізованого опалення щодо квартири відповідача, як і доказів невірності здійсненого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, відповідно Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №-630 від 21.07.2005р., ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. №1875-IV, ст.ст. 11, 15, 16, 509, 510, 526 ЦК України, ст.ст. 13, 78, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Станіславська теплоенергетична компанія до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в розмірі 16 678,52 грн., стягнення судових витрат в розмірі 2270,00 грн. - задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , в користь товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія», місцезнаходження: м. Івано-Франківськ, вул. Індустріальна, буд. № 34, , із зарахуванням на п/р № НОМЕР_2 , у Філії Івано-Франківське ОУ АТ Ощадбанк, заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 15 798 (п`ятнадцять тисяч сімсот дев`яносто вісім) гривень 08 копійки та 2 270 грн. витрат по оплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Довідка: Повний текст рішення виготовлено 03.08.2022 року.

Суддя Пастернак І.А.