РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 року м. Володимир

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Каліщука А.А.

за участю секретаря судового засідання Павлович Ю.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Вимоги позовної заяви обґрунтовує тим, що слідчим відділом прокуратури м. Києва здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000555 від 05.05.2015 у якому вона підозрювалоась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області у справі №154/2906/15 від 13.09.2017 її було виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю її винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 27.03.2018, вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13.09.2015 у справі №154/2906/15 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28.02.2019 вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13.09.2017 та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 27.03.2018 залишено без змін.

На підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон), у зв`язку з постановленням виправдувального вироку, вона має право на відшкодування шкоди завданої їй у зв`язку з незаконним затриманням, незаконним повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, незаконного відсторонення від роботи.

Згідно з ст. 3 Закону, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, моральна шкода.

Пунктом 8 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.96 р. (далі - Положення) передбачено, що згідно з частиною першою статті 4 Закону N 266/94-ВР розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначаються з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади). Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади).

Відповідно до ухвал слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва її було відсторонено з займаної посади з 22.05.2015 по 19.09.2015. Протягом цього часу вона не отримувала грошове забезпечення.

Середній заробіток за два останні місяці до відсторонення від роботи становив 2 936,92 гривні.

Таким чином, за період з 22.05.2015 по 19.09.2015 року у зв`язку з відстороненням вона недоотримала 2 936,92 грн грошового забезпечення.

Крім цього, відповідно до п. 5 ч.1 ст. 3 Закону має право на відшкодування моральної шкоди.

Відомості про її затримання правоохоронними органами та притягнення до кримінальної відповідальності були поширені правоохоронцями в засобах масової інформації. Зокрема, вже 20.05.2015 відповідна інформація було надрукована у газеті «Волинські новини». Тобто, необмежена кількість читачів, як знайомих, так і не знайомих з позивачем отримала інформацію, яка не відповідає дійсності, ганебну інформацію про нібито вчинення нею злочину, і її недоброчесність. Таким чином, заподіяно їй значну шкоду діловій та особистій репутації.

Окрім того, їй було повідомлено про підозру, обрано запобіжний захід, відсторонено від посади, роботи й внаслідок таких незаконних дій вона втратила право на отримання і не отримувала заробіток (грошове забезпечення).

Із матеріалів кримінального провадження вбачається також, що під час проведення негласних оперативно-розшукових заходів відносно неї здійснювалось спостереження, зняття інформації з каналів зв`язку прослуховування і запис телефонних розмов.

Також під час досудового розслідування органом досудового розслідування проведено обшуки за місцем її проживання.

Таким чином, під час досудового розслідування незаконними діями органів досудового розслідування їй було заподіяно моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню у встановленому законом порядку.

Оскільки законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди виходячи з установленого законодавства мінімального розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожень місяць перебування під слідством та судом.

На день подання позову Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено з 01.01.2020 мінімальну заробітну плату у розмірі 4723 гривні.

Оскільки вона перебувала під слідством і судом 45 місяців, а тому загальна гарантована державою мінімальна сума моральної шкоди становить 4723 грн х 45 = 212535 гривень.

Вважає, що розмір завданої їй моральної шкоди є значно більший ніж той мінімум, який передбачено Законом та становить 500 000 гривень.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просить стягнути із Державного бюджету України на її користь відшкодування втраченого заробітку (грошового забезпечення) за період з 22.05.2015 по 19.09.2015 в сумі 9 397,36 грн, 827 640 грн моральної шкоди.

Ухвалою судді Володимир-Волинського міського суду від 21.09.2020 відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 27.10.2020.

19.10.2020 представником Державної казначейської служби України подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки. Факт заподіяння позивачу моральної шкоди не підтверджено жодними документами чи іншими доказами, які б свідчили про характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо), стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стануПросить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

10.12.2020 представником Київської міської прокуратури подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивач не надав документів, котрі б підтверджували заподіяння їй моральної шкоди, наявність причинно-наслідкового зв`язку між незаконними діями та завданою шкодою. Просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник Київської міської прокуратури в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві на позов.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час розгляду справи, не подавав заяв про відкладення судового розгляду.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши всі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

21.05.2015 у кримінальному провадженні № 00555 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

22.05.2015 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 була відсторонена від посади старшого державного інспектора митного поста «Устилуг» Волинської митниці Державної фіскальної служби України строком на два місяці до 22.07.2015.

20.07.2015 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 була відсторонена від посади старшого державного інспектора митного поста «Устилуг» Волинської митниці Державної фіскальної служби України строком на два місяці до 19.09.2015.

Досудове розслідування кримінального провадження здійснювалось слідчим відділом Прокуратури міста Києва.

Вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13.09.2017 ОСОБА_1 , обвинувачену у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України виправлано на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України у з`язку із недоведеністю її винуватості у вчиненні даного злочину.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 27.03.2018 вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13.09.2017 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28.02.2019 вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13.09.2017 та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 27.03.2018 залишено без змін.

Таким чином, ОСОБА_1 з 21.05.2015 по 27.03.2018 перебувала під слідством та судом, тобто в загальному 33 місяці + 11 днів травня 2015 + 27 днів березня 2018.

Застосовані норми права та мотиви суду.

Згідно із статтею 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

За змістом статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативнорозшукову діяльність, органидосудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Згідно із частинами першою та другою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

В постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом,починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, право на відшкодування моральної шкоди на підставі вищенавденого Закону виникає в особи у випадку повної реабілітації.

Судом встановлено, що кримінальне переслідування позивача припинено з підстав, які її реабілітують, оскільки у кримінальному провадженні було постановлено виправдувальний вирок, відповідно до якого ОСОБА_1 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 368 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю її винуватості у вчиненні даного злочину.

В постановах Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 306/701/20 (провадження № 61-3676св22), від 14 вересня 2022 року у справі № 415/1009/21 (провадження № 61-18055св21), від 30 вересня 2022 року у справі № 753/4724/21 (провадження № 61-947св22), від 05 жовтня 2022 року у справі № 373/1292/20 (провадження № 61-6909св22), від 09 листопада 2022 року у справах № 461/422/21 (провадження № 61-8158св22) та № 296/4523/19 (провадження № 61-18635св21) вказано, що статтею 13 Закону № 266/94-ВРпередбачено, що розмір відшкодування немайнової (моральної) шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Отже, зурахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом № 266/94-ВР не передбачено. При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Встановивши обставини справи, здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що незаконне повідомлення ОСОБА_1 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, незаконне проведення обшуку, незаконне відсторонення від роботи, тривале перебування під слідством та судом, заподіяло позивачу моральну шкоду, оскільки час перебування під слідством та судом безумовно призвів до порушення звичного способу життя позивача, пригнічення її морального стану, спричинення душевних та психологічних страждань.

Право на відшкодування моральної шкоди згідно з положеннями Закону № 266/94-ВР позивач набула на підставі виправдувального вироку суду.

Крім того факт заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок перебування під слідством та судом підтверджується висновком судово психологічної експертизи №1494-Е від 25.08.2022.

Згідно з даного висновку експерта, незаконне притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності є психотравмуючою для неї. Встановлено значний рівень порушення біологічної рівноваги та високий рівень інтенсивності емоційно-травмуючого впливу психогенної ситуації, завданої шляхом притягненням до кримінальної відповідальності на особистість ОСОБА_1 . Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 нанесено психологічну травму, а відтак завдано моральну шкоду (страждання).

Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили.

Визначаючи гарантований державою розмір мінімальної моральної шкоди суд бере до уваги, що ОСОБА_1 перебувала під слідством та судом з 21.05.2015 (повідомлено про підозру) по 27.03.2018 (ухвала Волинського апеляційного суду, котрою виправдувальний вирок залишено без змін).

Тобто, загальний строк перебування ОСОБА_1 під слідством та судом становить 33 місяці + 11 днів (травень 2015) + 27 днів (березень 2018).

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» мінімальний розмір заробітної плати на час розгляду даної справи становить 6700 гривень.

Отже, розмір гарантованої державою мінімальної моральної шкоди становить 229 312,89 грн (33 місяці + 11 днів травня 2015 + 27 днів березня 2018) х 6700 гривень (221100+2377,41+5835,48).

Тобто розмір відшкодування моральної шкоди не може бути менший 229 312,89 гривні.

Разом з тим, враховуючи, що у кримінальному провадженні у позивача проводився обшук, була відсторонена від роботи і не отримувала дохід, тривалий час перебувала під слідством та судом, що безумовно призвело до порушення звичного способу життя позивача, пригнічення її морального стану, спричинення душевних та психологічних страждань, суд приходить до висновку, що визначений мінімальний розмір відшкодування 229 312,89 грн є недостатнім для відновлення порушеного права позивача.

При цьому позивач просить стягнути моральну шкоду в розмірі 827 640 грн, котрий визначений експертом та є значно більшим, ніж той який їй гарантований державою відповідно до Закону № 266/94-ВР

Згідно з ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Суд відхиляє висновок експерта в частині розміру заподіяння моральної шкоди та при визначенні розміру компенсації моральної шкоди виходить із загальних засад розумності, справедливості, виваженості, пропорційності, верховенства права та приходить до висновку, що визначений експертом розмір моральної шкоди в сумі 827 640 гривень є необгрунтованим, завищеним, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більший за достатній та не повинен приводити до навіть неістотного збагачення стягувача.

Суд також враховує, що визначений експертом розмір є орієнтовно-рекомендованим розміром компенсації моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд бере до уваги тривалий час перебування позивача під слідством та судом, що безумовно призвело до порушення звичного способу життя позивача, зміни у життєвих та виробничих стосунках, пригнічення її морального стану, спричинення душевних та психологічних страждань, виходить із загальних засад розумності, справедливості, виваженості, пропорційності, верховенства права та приходить до висновку, що достатній, справедливий розмір компенсації заподіяної позивачу моральної шкоди становить 400 000 гривень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи вимогу про стягнення заробітку втраченого за час незаконного відстронення від роботи суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування шкоди у випадках, передбачених п. 1 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади).

Оскільки ОСОБА_1 у період з 22.05.2015 по 19.09.2015 була відсторонена від посади, що підтверджується ухвалами слідчого судді, та не отримувала заробіток, а тому відповідно до вимог наведеного Закону вона має право на відшкодування заробітку за період відсторонення від посади.

Відповідно до п. 8 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", згідно з ч. 1 ст.4 Закону № 266/94-ВР розмір сум, які передбачені п. 1 ст. 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади). Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади).

Довідкою Волинської митниці ДФС № 5/55-687 від 25.06.2019 та розрахунком суми невиплаченої заробітної плати за час відсторонення відпосади підтверджується, що ОСОБА_1 за час відсторонення від роботи з 22.05.2015 по 19.09.2015 неотримала 9397,36 гривні.

Оскільки ОСОБА_1 під час досудового розслідування була відсторонена від роботи у період з 22.05.2015 по 19.09.2015 та не отримувала у цей період дохід та в подальшому відносно неї був постановлений виправдувальний вирок, а тому вона має право на відшкодування неодержаного заробітку за період відсторонення її від посади, котрий становить 9397,36 гривні, котра не спростована відповідачем жодними належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач поніс витрати на проведення експертизи в розмірі 17161 грн, котрі підтверджуються квитанцією АТ «Ощадбанк»» від14.01.2022 та довідкою Рівненського відділення Львівського НДІСЕ, відповідно до якої 17161 грн зараховано за виконання психологічної експертизи №1494-Е від 25.08.2022.

Оскільки позов задоволено частково, а тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує із відповідача витрати на проведення експертизи пропорційно розміру задоволених вимог (48,91%), що становить 8393,44 гривні.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Звертаючись до суду із даним позовом позивач ОСОБА_1 не сплачувала судовий збір на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», за якою судовий збір не сплачується за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Разом з тим, Київська міська прокуратура відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» не є звільнена від сплати судового збору, а тому зважаючи на ту обставину, що позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати слід стягнути із Київської міської прокуратури в дохід держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 12,81,89,265 ЦПК України, суд,

ухвалив :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в сумі 400 000 (чотириста тисяч) гривень.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування втраченого заробітку в сумі 9 397,36 гривень.

Стягнути із Київської міської прокуратури на користь ОСОБА_1 8393,44 гривні витрат пов`язаних із проведенням експертизи.

Стягнути із Київської міської прокуратури в дохід держави 4093,97 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: А.А. Каліщук