КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________
Справа №362/4194/21
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/2838/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 1 грудня 2021 року (суддя Марчук О.Л.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський Олександр Анатолійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

у серпні 2021р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати виконавчий напис №14850 від 24 грудня 2020 року, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. щодо стягнення з нього на користь відповідача заборгованості в розмірі 16 030грн, таким, що не підлягає виконанню та стягнути судові витрати.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що у липні 2021 року йому стало відомо, що приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Валявським О.А. було відкрито виконавче провадження №65814074 щодо стягнення з нього на користь відповідача заборгованість в розмірі 16 030грн. Вказане виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису №14850, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. 24 грудня 2020 року.

Позивач посилався на те, що нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, як зазначено в ньому, керувався п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, який визнаний незаконним рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року.

Крім того, позивач зазначав, що у виконавчому написі №14850 від 24 грудня 2020 року зазначено, що відповідач проводить стягнення на підставі кредитного договору №9968915 від 19 березня 2019 року, укладеного між ним та TOB "Мілоан", право вимоги за яким було відступлено в подальшому відповідачу. Однак позивач стверджував, що він не укладав жодного кредитного договору, тим більше такого, що посвідчений нотаріально, повідомлення з підтверджуючими документами про відступлення права вимоги по зазначеному кредитному договору він також не отримував.

Також позивач стверджував, що нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі неповного переліку документів, встановленого ст. 88 Закону України "Про нотаріат", які б підтверджували безспірність заборгованості перед стягувачем, а також порушивши процедуру видачі виконавчого напису, оскільки нотаріус не пересвідчився в тому, що боржник був повідомлений про наявність у нього заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 1 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Позивач посилається на необґрунтованість висновків суду та неправильне застосування судом норм матеріального права, оскільки суд не врахував, що виконавчий напис нотаріусом у порушення вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат» вчинений не на документі, що встановлює заборгованість.

Також позивач посилається на неврахування судом, що видаючи виконавчий напис нотаріус керувався п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, який визнано незаконним на підставі рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, отже у нотаріуса не було підстав для вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Крім того, позивач зазначав, що він не укладав з відповідачем жодного письмового договору, у тому числі і нотаріального.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 24 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" заборгованість за кредитним договором № 9968915, укладеним 19 березня 2019 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором відступлення права вимоги № 33-МЛ від 27 червня 2019 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», за період з 27 червня 2019 року по 28 жовтня 2020 року у сумі 16 030грн, в тому числі: основний борг у розмірі 5 000грн, прострочений борг у розмірі 1 150грн, прострочені проценти у розмірі 6 450грн, інші штрафні санкції у розмірі 2 500грн, а також витрати, понесені стягувачем за вчинення виконавчого напису, у розмірі 930грн (с.с.6).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявським О.А. від 15 червня 2021 року відкрито виконавче провадження №65814074.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів про неподання нотаріусу документів щодо безспірності розміру заборгованості, що позивач не спростував суму заборгованості перед відповідачем за кредитним договором на дату вчинення виконавчого напису.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав

шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Учинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц.

Згідно підпункту 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок), для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Підпунктами 3.1 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. № 1172.(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо

вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17.

Частиною 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції вказані норми процесуального права дотримані не були.

Частинами 1 - 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, обов`язок надання доказів у підтвердження своїх доводів є не тільки у позивача, але і у відповідача.

У підтвердження своїх доводів позивач надав суду першої інстанції копію виконавчого напису, вчиненого нотаріусом Баршацьким І.В. 24 грудня 2020 року, з якого вбачається, що виконавчий напис вчинено не на кредитному договорі, чим порушені вимоги ст. 87 Закону України «Про нотаріат».

Також позивачем надана копія постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського О.А. про відкриття виконавчого провадження № 65814074.

При цьому, позивач стверджував, що не отримував від відповідача вимоги про усунення порушень за кредитним договором та необхідності сплатити заборгованості за кредитним договором.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Виходячи з вказаних норм процесуального права та позиції позивача, саме відповідач повинен був надати суду докази у підтвердження надання приватному нотаріусу Баршацькому І.В. всіх належних документів для вчинення виконавчого напису, у тому числі кредитний договір, вимогу до позивача про усунення порушень за кредитним договором та докази направлення цієї вимоги на адресу позивача, і докази у підтвердження отримання цієї вимоги позивачем, або повернення її на адресу відповідача.

Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:

- перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що

кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса;

- другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 1 вересня 2020 року у справі №201/4198/17, від 27 серпня 2020 року у справі №554/6777/17.

Разом з цим, відповідачем суду не було надано жодного доказу у підтвердження дотримання ним вимог закону при зверненні до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису.

Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" Перелік був доповнений пунктом 2, який передбачає отримання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року в частині положень, які доповнювали пункт 2 Переліку, зокрема доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.".

Постанова суду набрала законної сили з моменту проголошення і є чинною на час розгляду даної справи.

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17.

Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 24 грудня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Згідно пункту 1 Переліку документів для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Наявна у матеріалах справи копія виконавчого напису свідчить, що він не вчинений на нотаріально посвідченому кредитному договорі.

При здійснені перевірки апеляційним судом матеріалів виконавчого провадження № 65814074, які наявні в Автоматизованій системі виконавчого провадження, колегією суддів встановлено, що виконавчий напис не виконаний на кредитному договорі, а відтак відсутні правові підстави для висновку, що кредитний договір, на підставі якого вчинений спірний виконавчий напис, був посвідчений нотаріально.

Виходячи з вищевикладеного, доводи позивача не були спростовані відповідачем, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Разом з цим, доводи позивача, що він не укладав кредитного договору з ТОВ «Мілоан», не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Матеріали справи не містять кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан», позивачем не надано доказів звернення до товариства з метою отримання копії договору, а також не подано до суду першої інстанції клопотання про витребування копії договору. Договір не був предметом судового розгляду, а відтак колегія суддів не має правових підстав надавати оцінку цьому договору та його дійсності.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, не оцінені надані докази, судом неправильно застосовані норми матеріального права та допущено порушення норм процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви у сумі 908грн та за подання апеляційної скарги у сумі 1 362грн, а всього .

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 1 грудня 2021 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 24 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, зареєстрований в реєстрі за №14850, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" заборгованості за кредитним договором №9968915 від 19 березня 2019 року у сумі 16 030грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал", код в , яке знаходиться у м. Львові, вул. Смаль-Стоцького, 1, корп. 28, на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який проживає у АДРЕСА_1 , судові витрати у вигляді судового збору у сумі 2 270грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк