Справа № 461/6377/21 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/811/588/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

секретар : Савчук Г.В.

З участю: позивача ОСОБА_1 , представника Львівської обласної прокуратури Панькевич Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 461/6377/21 за апеляційною скаргою Львівської обласної прокуратури на рішення Галицького районного суду м.Львова від 22 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби, Львівської обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди завданої бездіяльністю органу досудового розслідування ,-

в с т а н о в и в:

03 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Львівської обласної прокуратури, в якій просить: стягнути з Держави Україна через Державну Казначейську Службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь відшкодування моральної шкоди - 600 000 гривень 00 копійок ( шістсот тисяч гривень).

Позов обґрунтовує тим, що 18 листопада 2020 р. Галицьким районним судом м.Львова прийняте судове рішення у вигляді ухвали №461/9539/20, яким зобов`язано уповноважених осіб на розгляд заяв про вчинення кримінального правопорушення (злочину) посадових осіб Львівської обласної прокуратури розглянути з дотриманням положень передбачених ст.214 КПК України заяву про злочин від 28.10.2020 року подану ОСОБА_1 , яка 06.11.2020 року скерована до Львівської обласної прокуратури з Офісу Генерального прокурора та повідомити заявника про прийняте рішення у встановлені законом строки та спосіб. Зазначає, що ухвала слідчого судді від 18 листопада 2020 р. не виконана, обставини її не виконання йому не відомі. За захистом своїх порушених прав позивач звернувся до слідчого судді, який виніс ухвалу, якою зобов`язав орган державної влади вчинити дію, передбачену КПК України, з клопотанням щодо судового контролю відповідно статті 129-1 Конституції України. Слідчим суддею вчинено судовий контроль щодо виконання судового рішення і направлено в прокуратуру лист щодо вчинення дії на виконання судового рішення. Однак, позивач так і не отримав відповіді у вигляді витягу з ЄРДР, яке б підтверджувало виконання судового рішення. 15 січня 2021 року позивач повторно звернувся до слідчого судді з клопотанням щодо здійснення судового контролю по виконанню судового рішення, зазначивши, що порушено його права та інтереси. Слідчий суддя повторно здійснив судовий контроль, направивши листом від 22.01.2021 р. нагадування, скерував копію супровідного листа від 20.11.2020 р. щодо не виконання судового рішення.

Позивач зазначає, що такі системні і послідовні протиправні дії відповідача призвели до погіршення стану його здоров`я, невизначеності від недовіри до органів державної влади в Україні, розчарування та стресу, відриву від звичайних занять, можливого інфікування, оббиваючи пороги відповідача за адресою реєстрації, дзвінки на контактний телефон, не отримуючи відповіді на поставлені питання. Такі дій відповідача спричинили позивачу моральну шкоду у розмірі 600 000.00 грн.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 22 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану бездіяльністю органу досудового розслідування, у розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач- Львівська обласна прокуратура.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що всиновки суду першої інстанції що невиконання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 18.11.2020 у справі № 461/9539//20 спричинило позивачу моральну шкоду є безпідставними, оскільки встановлення факту бездіяльності за умови недоведеності позивачем факту наявності шкоди та причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, не є достатньою правовою підставою для відшкодування моральної шкоди та не свідчить про безумовне заподіяння йому такою бездіяльністю моральної шкоди, належні й допустимі докази щодо якої в матеріалах справи відсутні. Зазначає, що звернення ОСОБА_1 від 28.10.2020 року ще до винесення та надходження в обласну прокуратуру ухвали суду від 18.11.20 р. скеровано до Територіального управління Державного бюро розслідувань для організації розгляду в межах компетенції. Про це повідомлено цим же листом позивача. Отже, ОСОБА_1 був обізнаний, що його скарга від 28.10.2020 перебуває на розгляді у іншій юридичній особі, проте, продовжував безпідставні звертання до суду щодо судового контролю за виконанням ухвали суду від 18.11.2020 року.

Безпідставним та необгрунтованим є висновок суду про те, що відповідь обласної прокуратури про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР за зверненням ОСОБА_2 від 28.10.2020 року, не свідчить про належне виконання ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова Стрельбицького В.В. від 18.11.2020 у справі № 461/9539/20, оскільки судом не взято до уваги, що предметом спору є саме невиконання ухвали суду від 18.11.20 р. у справі № 461/9539/20 за скаргою ОСОБА_1 від 28.10.2020, яка з 16.11.2020 року вже перебувала на розгляді у Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Львові, яке є іншою юридичною особою.

Враховуючи викладене, відсутність причинного зв`язку між протиправною дією та негативними наслідками виключає відповідальність за заподіяну моральну шкоду.

Окрім цього, не можна брати до уваги висновок суду, що в результаті несвоєчасного виконання ухвали суду позивач зазнав моральних страждань, які полягали в тому, що він тривалий час не мав можливості працювати, оскільки йому доводилось захищати свої порушені права у суді, оскаржувати дії щодо невиконання ухвали суду. Ці факти не підтверджуються жодними доказами.

З огляду на вище наведене просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення яким в позові відмовити.

На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) позивачем по справі ОСОБА_1 надано відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві позивач зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Апеляційна скарга безпідставна, не обґрунтована з посиланням на докази, практику ВС, міжнародне право, а тому до задоволення не підлягає. Клопотав про збільшення моральної шкоди до 5 000,00 Євро.

Заслухавши пояснення представника Львівської обласної прокуратури Панькевича Р.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, до Львівської обласної прокуратури та просить стягнути з держави Україна через Державну казначейську службу України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 600 000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заяви посилається на те, що 18 листопада 2020 року Галицьким районним судом м.Львова постановлено ухвалу у справі №461/9539/20, якою зобов`язано Львівську обласну прокуратуру розглянути з дотриманням вимог ст.214 КПК України заяву від 28.10.2020 року подану ОСОБА_3 про злочин, яка 06.11.2020 року скерована до Львівської обласної прокуратури з Офісу Генерального прокурора та повідомити заявника про прийняте рішення у встановлений законом строк та спосіб.

Зазначає, що ухвала слідчого судді від 18 листопада 2020 року не виконана, обставини її виконання йому невідомі.

15.01.2021 року позивач ОСОБА_1 звертався до слідчого судді про вчинення судового контролю ( а.с.14) та отримав відповідь із долученою копією супровідного листа про те, що 22 січня 2021 року копію ухвали від 18.11.2020 року було скеровано до Львівської обласної прокуратури 20.11.2020 року для виконання. (а.с.13).

16 листопада 2020 року Львівською обласною прокуратурою у відповідності до вимог ч.4 ст.216 КПК України, скеровано за належністю для організації розгляду в межах компетенції звернення ОСОБА_1 щодо можливих протиправних дій працівників територіального управління Державного бюро розслідувань у м.Львові, Львівської обласної прокуратури та з інших питань, що підтверджується супровідним листом від 16.11.2020 року (а.с. 50).

14.01.2021 року до управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ТУ ДБР обласної прокуратури надійшла Ухвала слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 18.11.2020 року у справі № 461/9539/20.

На виконання Ухвали слідчого судді від 18.11.2020 року у справі № 461/9539/20 Управлінням процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління ДБР обласної прокуратури, заявнику ОСОБА_1 надано відповідь, що підстави для внесення відомостей до ЄРДР за його зверненням від 28.10.2020 року відсутні.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , суд першої інстанції прописав, що Законом передбачено обов`язок слідчого, прокурора, іншої службової особи, уповноваженої на прийняття заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення, прийняти і зареєструвати їх, у разі якщо ці заяви чи повідомлення відповідають тим критеріям, які встановлені для них КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що посадовими особами Львівської обласної прокуратури вищенаведених дій вчинено не було, проявлено бездіяльність, а тому зазначене є у причинному зв`язку із заподіянням моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику Витяг з ЄРДР.

Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач-керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання-керівником органу досудового розслідування.

Дослідивши матеріали зазначеної цивільної справи, судом встановлено, що відповідач Львівська обласна прокуратура не вчинила дій на які уповноважена частиною першою статті ст.214 КПК, не повідомила заявника ОСОБА_1 про надіслання його заяви до ДБР.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що представником відповідача Львівської обласної прокуратури не спростовано висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст..4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст.5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч.1,3,4 ст.12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 у частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції підставно керувався статтею 1174 Цивільного кодексу України ( далі по тексту ЦК) відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статтею 23 ЦК встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Зазначеною статтею визначено підстави відшкодування моральної шкоди.

Суд погоджується з доводами позивача в частині, що моральна шкода завдана йому полягала в тому, що він не міг працювати, оскільки всі свої зусилля спрямував на доведення свого наміру, затрачав час на звернення у різні правоохоронні інстанції, внаслідок бездіяльності посадових осіб не отримав ефективного захисту на який надіявся. Позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався в суд, намагаючись довести свою істину, суть якої він не зазначив ні в позовній заяві та не пояснив у суді апеляційної інстанції, копії заяви в чому полягає вчинене правопорушення не надав, посилаючись на порушення не отримання відповіді та інші процесуальні дії органу Львівської обласної прокуратури. Колегія суддів зважає на те, що позивач ОСОБА_1 затратив багато часу, відвідуючи судові органи, мав неспокій, нервував, що вплинуло на стан його здоров`я, а тому стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн., яке визначено судом першої інстанції є достатньою сатисфакцією для позивача для відновлення стану здоров`я та спокою.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року ( справа Тойшлер проти Германії) закладено принцип особливої старанності відповідно до якого обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000,00 Євро про яке клопотав позивач у суді апеляційної інстанції, не може бути задоволено, оскільки позивач не оскаржував рішення суду першої інстанції, доказів на підтвердження названої в більшому обсязі, ніж суд зазначив, моральної шкоди не надав.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності причинного зв`язку між протиправною дією та наслідками, судом не приймається за основу, оскільки вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на ст.1174 ЦПК- відповідальність без вини, а підставою звернення є невиконання вимог ст.214 КПК України, а не Закон України «Про звернення громадян».

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів залишає оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367 ч.1; 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури на рішення Галицького районного суду м.Львова від 22 грудня 2021 року залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 22 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 серпня 2022 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк