Номер провадження: 22-ц/813/2324/22
Справа № 495/415/17
Головуючий у першій інстанції Гайда-Герасименко О. Д.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О.В.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря Власенко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 05 квітня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Альфа-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство Альфа-Банк звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним ршенням Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 05 квітня 2017 року позовну заяву публічного акціонерного товариства Альфа-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь публічного акціонерного товариства Альфа-Банк, юридична адреса: вул. Десятинна 4/6, м. Київ, , МФО 300346, п/р № НОМЕР_2 згідно кредитного договору від 09.07.2014 року заборгованість у розмірі 18303 грн. 05 коп., яка складається з: - тіло кредиту 9394,45 грн., - прострочка по тілу 6984,6 грн., - відсотки за кредитом 196,77 грн., - неустойка 1727,23 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь публічного акціонерного товариства Альфа-Банк, юридична адреса: вул. Десятинна 4/6, м. Київ, , МФО 300346, п/р № НОМЕР_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн.

Ухвалою Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 08.02.2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеській області від 05 квітня 2017 року у справі №495/415/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням 16 лютого 2021 року до Одеського апеляційного суду звернулась ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на вказане рішення суду. Просить суд апеляційної інстанції заочне рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 05 квітня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства Альфа-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції було порушено конституційне право відповідача на участь в судовому засіданні. Не забезпечив йому можливості надати докази та навести доводи, через що порушив вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

ОСОБА_1 вказує, що свої зобов`язання перед ПАТ «Альфа-Банк» виконала повністю, та у неї є письмові докази цього, а саме квитанції, які вона надає до суду апеляційної інстанції.

З огляду на зазначене, апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.03.2021 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 05 квітня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Альфа-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

«16» березня 2021 року ОСОБА_1 подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме квитанцій про сплату в повному обсязі коштів по договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб які свідчать про погашення, як вона зазначила, нею зобов`язання по умовам кредитування в ПАТ "Альфа-Банк"

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.10.2021 року справу було призначено до розгляду в приміщенні апеляційного суду з повідомленням (викликом) учасників справи.

Розгляд справи призначено на 08.12.2022 року на 10:15 год.

В судове засідання сторони не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань не подавали. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення учасниками справи своєї правової позиції щодо судових витрат, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 09.07.2014 року ПАТ Альфа-Банк та ОСОБА_1 уклали договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка».

Відповідно до умов вищевказаного договору, позивач зобов`язується надати відповідачу кредит у сумі 15100 грн. 00 коп.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 15100 грн. 00 коп., що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача.

В порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 05.01.2017 року має заборгованість: тіло кредиту 9394,45 грн., прострочка по тілу 6984,6 грн., відсотки за кредитом 196,77 грн..

Станом на 05.01.2017 року розмір неустойки становить штраф 1727,23 грн..

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Згідно із статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір за правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до частини першої статті 1048ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Судом встановлено, що 09.07.2014 року ПАТ Альфа-Банк та ОСОБА_1 уклали договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка».

Відповідно до умов вищевказаного договору, позивач зобов`язується надати відповідачу кредит у сумі 15100 грн. 00 коп..

Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язується в порядку та умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати процента користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі та на умовах, що передбачені договором.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 15100 грн. 00 коп., що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача.

В порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 05.01.2017 року має заборгованість: тіло кредиту 9394,45 грн., прострочка по тілу 6984,6 грн., відсотки за кредитом 196,77 грн..

Відповідно до ст. 549 ЦК України та умов договору, у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредит та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, позичальник зобов`язань сплатити неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

У зв`язку з систематичним порушенням боржником своїх обов`язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору йому була нараховано неустойку.

Станом на 05.01.2017 року розмір неустойки становить штраф 1727,23 грн..

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вимоги публічного акціонерного товариства Альфа-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

«16» березня 2021 року ОСОБА_1 подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме квитанцій про сплату в повному обсязі коштів по договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб які свідчать про погашення, як вона зазначила, нею зобов`язання по умовам кредитування в ПАТ "Альфа-Банк".

Колегія суддів відхиляє вказані доводи апеляційної скарги з огляду на те, що з наданих суду доказів неможливо встановити дійсну сплату ОСОБА_1 заборгованості саме за вказаним кредитним договором. Крім того. апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що деякі квитанції є дійсно доказом сплати ОСОБА_1 платежів за кредитним договором, та співпадають із наданим банком розрахунком, проте, судом не встановлено сплату заборгованості відповідачкою у повному обсязі.

Також, колегія суддів зазначає, що більшість квитанції наданих відповідачкою датовані взагалі 2011, 2012 роками, в той час як банк звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором від 09.07.2014 року.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на встановлені обставини, та з урахуванням наданих доказів апелянтом в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а доводи апеляційної скарги по суті спору є такими, що не заслуговують на увагу, та не впливають на правильність рішення щодо задоволення позовних вимог Банку.

Також, апеляційна скарга обґрунтована тим, що вона не була належно повідомлена про судовий розгляд даної справи, а тому не з`являлась у судові засідання, внаслідок чого фактично була позбавлена можливості подати відзив та докази на спростування заявлених позовних вимог. Заочне рішення від 05 квітня 2017 року у справі вона отримала лише 04 січня 2021 року. Зазначене в ній твердження, що вона належно повідомлена про судові засідання, а причини неявки суду невідомі, вважає необґрунтованим та безпідставним, оскільки повісток про виклик до суду не отримувала. Вказала, що є пенсіонеркою та фактично проживає за зареєстрованою адресою ( АДРЕСА_1 ).

Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 квітня 2017 року було відкрито провадження у даній справі, розгляд якої призначено на 07 березня 2017 року (арк. спр. 33). Також, 30 січня 2017 року суд направив до компетентних органів запит з метою встановлення зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_1 (арк. спр. 34, 35).

Повістку про виклик до суду, копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками відповідачу 30 січня 2017 року судом направлено за адресою, зазначеною у позові: АДРЕСА_1 (арк. спр. 37).

02 лютого, 08 лютого 2017 року Відділ адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, Управління з питань надання адміністративних послуг відповідно надали інформацію на запит суду про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 (арк. спр. 40, 41-42).

Однак, 21 лютого 2017 року поштове відправлення, адресоване відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання ( АДРЕСА_1 ) повернулось до суду без вручення адресату із довідкою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» (арк. спр. 38-39).

Розгляд справи 07 березня 2017 року було відкладено на 05 квітня 2017 року (арк. спр. 46). Повістку про виклик до суду ОСОБА_1 направлено за її зареєстрованим місцем проживання ( АДРЕСА_1 ), однак 22 березня 2017 року конверт було повернуто без вручення адресату із довідкою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» (арк. спр. 49-50).

Згідно з частиною другою статті 211 ЦПК України про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

За змістом частини третьої статті 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Відповідно до частини п`ятої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року по справі № 295/5011/15-ц (провадження № 61-1125св17) вказано, що: «ухвалюючи рішення в справі, суд першої інстанції зазначені вимоги законодавства до уваги не взяв, розглянувши справу за відсутності ОСОБА_3 та її представника, щодо яких відсутні докази належного повідомлення про час та місце розгляду справи на 04 травня 2017 року, суд розгляд справи не відклав, причини їх неявки в судове засідання не з`ясував, порушив конституційне право ОСОБА_3 на участь у судовому розгляді, не забезпечив їй можливості надати суду докази та навести доводи, чим порушив вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд. Апеляційний суд, зазначивши, що розгляд справи без участі відповідачів, які не були повідомлені про час та місце розгляду справи, є формальним міркуванням, не звернув уваги на те, що конституційне право на участь у судовому розгляді, бути належним чином повідомленим про дату судового розгляду не може бути формальним, це є порушенням зазначених вимог законодавства та підставою для безумовного скасування судового рішення і ухвалення власного рішення. При цьому висновок апеляційного суду про те, що відповідачі свідомо не отримували повістки, реалізуючи своє диспозитивне право на участь у справі, був би правильним лише у разі, якщо було б доведено, що відповідачі, знаючи, що на їх адресу надійшов рекомендований лист з суду, не отримували його. Проте таких обставин судом не установлено».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 127/2871/16-ц (провадження № 61-4668св18) зазначено, що «на а. с. 122-124 містяться відомості про повернення суду апеляційної інстанції повістки про виклик позивача до суду з вказівкою причини повернення - за закінченням терміну зберігання, що не свідчить про відмову позивача від одержання повістки чи про його незнаходження за адресою, повідомленою суду. Розміщена на а. с. 118 телефонограма щодо повідомлення секретарем судового засідання про розгляд справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_2 (яка представляла інтереси позивача в суді першої інстанції) також не може слугувати підтвердженням повідомлення позивача про розгляд справи судом апеляційної інстанції, оскільки, з одного боку, не відповідає встановленому порядку вручення судової повістки, а з іншого боку, не враховує встановлені договором про надання правової допомоги (а. с. 27) обмеження на представництво адвокатом Клєпіковою О. С. лише у Вінницькому міському суді».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18) зроблено висновок, що «приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду».

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача про дату, час і місце засідання суду, а вона обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті позовних вимог.

Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення по суті спору.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 05 квітня 2017 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства Альфа-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь публічного акціонерного товариства Альфа-Банк, юридична адреса: вул. Десятинна 4/6, м. Київ, , МФО 300346, п/р № НОМЕР_2 згідно кредитного договору від 09.07.2014 року заборгованість у розмірі 18303 гр. 05 коп., яка складається з: - тіло кредиту 9394,45 грн, - прострочка по тілу 6984,6 грн, - відсотки за кредитом 196,77 грн, - неустойка 1727,23 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь публічного акціонерного товариства Альфа-Банк, юридична адреса: вул. Десятинна 4/6, м. Київ, , МФО 300346, п/р № НОМЕР_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках передбачених п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 16.12.2022 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

С.О. Погорєлова