справа № 278/1635/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 вересня 2022 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Євгена Татуйка, за участю секретаря Анни Хоптюк, розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення,
Заявленими вимогами позивач просив суд усунути їй перешкоди в користуванні жилим приміщенням квартири, шляхом виселення відповідача. В судовому засіданні позивач разом з представником вимоги підтримали та просили задовольнити. В обґрунтування заявленого суду повідомили наступне. Відповідач є невісткою позивача та проживає разом з її сином у квартирі, що належить в рівних частках позивачеві та її синові. Почали проживати з 2010 року, з часу народження спільної дитини. Відповідач постійно порушує громадський порядок, чинить сварки. На запитання головуючого, позивач повідомила, що дозволу на зайняття житлового приміщення вона відповідачеві не надавала. Виселити позивач просить відповідача без спільної із третьою особою дитини. Докази про наявність у власності чи користуванні відповідача іншого житлового приміщення позивач з представником надати не змогли.
Відповідач та третя особа, будучи належним чином та завчасно поінформованими про існування даного судового спору в судове засідання не з`явились, відзиву на позов не подавали. В свою чергу, третя особа, як співвласник житлового приміщення з якого ставиться питання про виселення відповідача, власних вимог не заявляв та навіть не підтримував позов.
Позивач не заперечувала проведення судового засідання в заочному порядку у зв`язку із чим судом ухвалено проведення розгляду справи в однойменному порядку.
Заслухав пояснення позивача та її представника, проаналізував матеріали надані останніми, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини.
Позивачка є громадянкою України, має зареєстроване місце проживання у іншому приміщенні ніж заявлено вимоги про виселення, отримувала код платника податків та при зверненні до суду сплатила судовий збір.
Заявник разом зі третьою особою є співвласниками квартири АДРЕСА_1 з 2009 року звідки просить позивач виселити відповідача.
Позивач неодноразово зверталась із заявами на дії відповідача щодо вчинення нею правопорушень. Однак, жодного рішення про притягнення до будь-якої відповідальності відповідача на дослідження суду не надано.
Довідкою органу місцевого самоврядування встановлено, що відповідач разом із дитиною 2010 року народження (спільна з третьою особою) та 2004 року народження (від попереднього шлюбу) у вказаній квартирі з 2018 року без реєстрації.
Доказів наявності у власності чи користуванні відповідача іншого житлового приміщення на дослідження суду не надано, як і не заявлено клопотань про сприянні сторонам в реалізації прав судом.
Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України.
Якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною (ст. 116 ЖК України).
Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
Суд не вважає, що позивач у порядку передбаченому процесуальним законом, довів наявність підстав для виселення відповідача із згадуваної квартири. Так, судом не встановлено, що відповідач використовує житлове приміщення не за призначенням, систематично порушує громадський порядок, робить неможливим для інших проживання з ним в одні квартирі. Більше того, суду не надано взагалі доказів про вжиття до відповідача заходів запобігання і громадського впливу, як і не повідомлено, що такі відбувались. Зазначені раніше заяви відповідача про вчинення правопорушень не є такими доказами, оскільки на дослідження не надано результатів розгляду із кваліфікуванням дій, як протиправних. Листи національної поліції про відсутність підстав для початку проведення кримінального провадження та не притягнення до адміністративної відповідальності є підтвердженням зазначених висновків суду.
Більше того, позивач є власником 1/2 частини квартири і вимоги про виселення з цілої квартири, суд вважає, не ґрунтуються на вимогах закону.
Суд наголошує, що дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду даних справ, визначено наступне. Так, розглядаючи цивільні справи, суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).
Результати вирішення спору не дають підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім та документально підтверджених судових витрат. Витрати відповідача перед судом не декларувались. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,
Відмовити у задоволенні позову.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення виготовлене 20 вересня 2022 року.

Суддя Євген Татуйко