Справа № 309/2009/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 травня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого - Джуги С.Д.

суддів - Фазикош Г.В., Куштана Б.П.

з участю секретаря: Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2021 року у складі судді Сідей Я.Я., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 є клієнтом та користувачем банківської (платіжної/універсальної) карти Mastercart AT КБ «Приватбанк». Маючи певні заощадження в розмірі 6000 гривень, вирішила внести їх на карту VISA та/або Mastercart AT КБ «Приватбанк» з метою їх збереження та уникнення обставин, щоб могли привести до їх втрати. 25.12.2020 р. шляхом вчинення шахрайських дій невідомим, кошти з карти були втрачені. Конфіденційну інформацію щодо карти, яка б сприяла цьому позивачка нікому не надавала. Після того, як позивач помітила зникнення коштів з карти, вона повідомила про це банк та звернулася до правоохоронних органів із відповідною заявою про завдання їй матеріальної шкоди внаслідок шахрайських дій. Позивачка вказує на порушення її прав як споживача банківських послуг. Долучаючись до членства в МПС Mastercard/VSSA, AT КБ «Приватбанк» прийняв на себе всі ризики можливої недосконалості правил цієї платіжної системи та шахрайства, а тому є суб`єктом на території України, який повинен відшкодувати користувачу (споживачу) збитки у розмірі нанесеної їй шкоди, понесених витрат та моральної шкоди. Зазначає, що правовідносини, що складаються між банком та клієнтом, є цивільно-правовими. Договір банківського рахунку є публічною офертою, до якої клієнт приєднується шляхом підписання анкети-заяви. Такий договір є двостороннім, а тому при неналежному виконанні своїх обов`язків винна сторона повинна нести відповідальність. У цих правовідносинах при незбереженні коштів на рахунку банк повинен відшкодувати завдані збитки, адже клієнт довірив йому суму, яка є його власністю. Отже, порушене право власності особи, яке гарантується ст.41 Конституції України. Зазначає, що банки, які накладають великі штрафи на клієнтів за порушення умов договору, часто самі нехтують своїми обов`язками щодо належного збереження коштів клієнта. Відшкодувати збитки - обов`язок банку.

За вказаних обставин, позивач просила стягнути з відповідача AT КБ «Приватбанк» на її користь матеріальну шкоду в розмірі 6000 гривень та моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2021 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявленого позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано обставини, які наведені в обґрунтування заявлених вимог, не надано їм належної оцінки та безпідставно відмовлено у заявленому позові. Зокрема, апелянт звертає увагу на те, що судом не взято до уваги порушення права позивача як споживача банківських послуг.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" Гриниха Т.Ю. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зокрема, вказує на те, що користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. При здійсненні переказу були коректно введені номер картки позивача, термін її дії та СVV-код, після чого дана транзакція була підтверджена. Отже, списання коштів відбувалось з рахунку платника за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача та будь яких порушень зі сторони Банку допущено не було.

В судове засідання апелянт (позивач), його представник ОСОБА_2 повторно не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. ОСОБА_2 повторно надіслала суду письмове клопотання в якому просила розгляд справи відкласти на інший термін в зв`язку з неможливістю прибуття на розгляд справи. Поважних причин неприбуття в судове засідання не наведено. Справа на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України розглянута у відсутності апелянта та його представника.

Представник відповідача Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" Гриниха Т.Ю. в судовому засіданні заперечила подану апеляційну скаргу, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відмовляючи у заявленому позові суд першої інстанції виходив з його безпідставності та необґрунтованості.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 24.11.2020 року позивачем ОСОБА_1 підписано анкету-заяву клієнта - фізичної особи про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк». Підписанням цього документа на підставі ст.634 Цивільного кодексу України, ОСОБА_1 приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені в мережі інтернет за адресою: https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цього документа, згодна з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг (а.с. 28).

25.12.2020 року з період часу з 14:52 до 15:53 з банківської картки «ПриватБанк» № НОМЕР_1 оформленої на ОСОБА_1 було здійснено списання коштів у сумі 5925 грн., в результаті транзакцій, що підтверджується повідомленнями банку (а.с. 11-12).

Після списання грошей з рахунків, позивач звернулася із заявою про вчинення кримінального правопорушення до Хустського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області.

01.03.2021 року Хустським районним управлінням поліції ГУ НП в Закарпатській області внесені відомості по заяві ОСОБА_1 та розпочато досудове розслідування за попередньою правовою кваліфікацією передбаченою ч. 1 ст. 190 КК України.

З Витягу з ЄРДР вбачається, що 28.02.2021 року до СД Хустського РУП надійшов рапорт від о/у СКП Хустського РУП Войнагій М., про те, що в ході огляду матеріалів ЄО №721 від 29.01.2021 року, по факту виявлення відсутності грошових коштів з банківської карти власницею якої є ОСОБА_3 , було встановлено, що в даній події наявні ознаки шахрайських дій (а.с.13).

Згідно з п.2.1.4.48.1 Умов до обов`язків клієнта належить: не передавати Карти, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим Договором, або що суперечать чинному законодавству; вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання карти; нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів; операціями по зміні ПІНу.

Відповідно до п.2.1.4.49.8 Умов клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на карті даних, до моменту звернення клієнта в Банк та блокування карти і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в СТОП-ЛИСТ Платіжною системою.

Положеннями п.2.1.4.7 Умов також встановлено, що клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі якщо його дії або бездіяльності призвели до втрати електронного платіжного засобу, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію.

Відповідно до пункту 14.12. статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та пунктом 1 розділу VI Положення №705 користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Пунктами 2, 5 розділу VI Положення № 705 встановлено, що користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Відповідно до п.7 розділу X Положення № 705 контроль за рухом і цільовим використанням коштів за рахунками користувачів з використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків.

За змістом п.6 розділу VI Положення № 705 та п.14.6. ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Відповідно до п. п. 8, 9 Положення «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», затвердженого постановою Правління Національного Банку України № 705 від 05.11.2014 року, банк у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

У відповідності до вимог чинного законодавства, кожна транзакція в банкоматах або Приват24 забезпечена захистом від шахрайських дій, а саме: проходження Клієнтом авторизації, тобто введення реквізитів карти, які дають можливість ідентифікувати Клієнта та картковий рахунок, та додаткове підтвердження операції шляхом введення одноразового ОТП-паролю (коду авторизації), який надсилається Банком на мобільний телефон Клієнта, який зареєстрований ним в банківській системі (фінансовий телефон).

Частина 3 ст.12 ЦПК України покладає на кожну сторону обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України)

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Обгрунтовуючи заявлений позов, позивачка ОСОБА_1 вказує на те, що 25.12.2020 року шляхом вчинення шахрайських дій невідомим, кошти з її карти були втрачені. Конфіденційну інформацію щодо карти, яка б сприяла цьому позивачка нікому не надавала.

Судом встановлено, що кошти з картки позивача були зняті не самим банком, а перераховані з її рахунку за придбання товару в мережі інтернет.

Списання коштів відбувалось з рахунку платника за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача. При здійсненні переказу були коректно введені номер картки позивача, термін її дії та СVV-код.

Твердження позивача про те, що вона не розголошувала даних ПІН коду та СVV-код та не підтверджувала здійснення банківських операцій ґрунтуються лише на поясненнях останньої та доказами не підтверджені.

На даний час факт шахрайських чи інших протиправних дій при здійсненні переказу грошових коштів з карткового рахунку позивачки належними та допустимими доказами не підтверджений.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні за цим фактом триває на даний час факт шахрайських чи інших протиправних дій при здійсненні переказу грошових коштів з карткового рахунку позивачки належними та допустимими доказами не підтверджений.

З врахуванням вищенаведених обставин суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно відмовив у заявленому позові.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.

Рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 03 червня 2022 року.

Головуючий:

Судді: