РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/18493/21

Провадження № 22-ц/4815/1155/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С. О.,

суддів: Боймиструка С.В., Вейтас І.В.

секретар судового засідання: Мороз А.В.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 червня 2022 року, ухваленого у м. Рівне в складі судді Левчука О.В., дата складання повного тексту рішення 04.07.2022 року, у справі №

569/18493/21,

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його племінниця ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина. 24.11.2020 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Матвєєвою О.В. за № 337 зареєстрована заява позивача про прийняття спадщини та долучена до спадкової справи за № 09/2020, заведеної до майна ОСОБА_3 . Однак, нотаріус повідомила, що ОСОБА_3 склала за життя заповіт, в якому позивач не зазначений спадкоємцем її майна. Вказаний заповіт він оспорює у судовому порядку, звернувшись з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним (справа № 569/58/21). Вказував, що він є спадкоємцем п`ятої черги за законом після смерті ОСОБА_3 .

Однак, у зв`язку з відсутністю документів на підтвердження родинних відносин з померлою, він вимушений звертатись до суду для встановлення цього юридичного факту.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив встановити факт родинних відносин між ним та ОСОБА_3 , визнавши, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є двоюрідною племінницею ОСОБА_1 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин відмовлено.

У поданій на рішення апеляційній скарзі позивач вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд у рішенні не зазначив факти, які були дослідженні судом шляхом допиту свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та не дослідив оригінали світлин, які підтверджують правдивість показань свідків.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За правилами ч.1,2,4 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до частини першоїстатті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За приписами частини четвертої статті 12 ЦПК України (змагальність сторін) кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи, що позивач в суді першої інстанції клопотань про витребування таких додаткових доказів не заявляв, а заявив одночасно у поданій апеляційній скарзі, при цьому не зазначив поважні причини їх неможливості подання до суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотаня про витребування повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стані громадян про державну реєстрацію смерті ОСОБА_6 та витребування спадкової справи ОСОБА_6 .

Крім того, позивач долучив до апеляційної скарги архівну довідку від 18.08.2021 №1401/06-21, вказуючи що зазначений доказ він отримав після ухвалення судового рішення, тобто неподав його суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За таких обставин, враховуючи наведенні позивачем причини, з яких цей доказ не міг бути поданим у зазначений строк, апеляційний суд дійшов висновку про їх поважність та вважає за можливе зазначений доказ приєднати до матеріалів справи та дослідити його.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В судове засідання позивач не з`явився повторно та подав повторно заяву про відкладення судового засідання у зв`язку із запровадженням воєнного стану в Україні.

Заслухавшм думку учасників справи, що з`явились у судове засідання колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання, оскільки саме по собі запровадження військового стану не є поважною причиною для відкладення судового засідання.

У постанові Верховного Суду від 14 липня 2022 року у справі № 260/4504/20 (провадження № К/990/11829/22) зазначив, що «за загальним правилом при вирішенні питання щодо можливості відкладення розгляду справи в період дії воєнного стану на підставі поданої учасниками судового процесу заяви суд залежно від інтенсивності бойових дій на певній території, загальної воєнної ситуації як в країні, так і в певному регіоні, де знаходиться суд, або учасник справи (його представник), поведінки суб`єктів владних повноважень, що мають компетенцію в сфері повідомлень щодо ризиків перебування на певній території (об`єкті нерухомості) та ін, має дотримуватися балансу між безпекою суддів, працівників апарату, учасників справи та дотриманням процесуальних прав учасників справи і засад судочинства. При цьому врахуванню підлягають попередня поведінка учасника справи, можливість розгляду справи за відсутності представників сторін, можливість прибути у судове засідання та скористатися правом участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції».

Своїм правом участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції позивач не скористався.

Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 вказано, що "якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні."

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина.

Відповідно до копії заяви від 24.11.2020, ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Матвєєвої О.В., що зареєстрована за номером 337, в якій він вказав, що він приймає спадкове майно після смерті своєї двоюрідної племінниці ОСОБА_3 .

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначав, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була донькою його двоюрідного брата - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Так як батьком ОСОБА_7 був рідний брат його матері ОСОБА_8 - ОСОБА_6 , 1914 року народження. Відповідно позивач був двоюрідним дядьком ОСОБА_3 , а вона є двоюрідною племінницею останнього.

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 та його батьком вказано - ОСОБА_9 , матір`ю - ОСОБА_10 .

Зміна прізвища ОСОБА_11 на " ОСОБА_12 " відбулась внаслідок укладення шлюбу з ОСОБА_9 , що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим Старостинецькою сільською Радою Погребищенського району Вінницької області 14.04.1975 року.

Згідно посвідки № 27148, виданою 04.07.1938 виданої Погребищенським райвідділом РАГС Вінницької області, ОСОБА_11 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що зроблений актовий запис актів громадянського стану про народження від 04.06.1938 рік №97. Батько - ОСОБА_13 , мати - ОСОБА_14 . (а.с.10).

Відповідно до копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 8 від 30.11.2020, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була донькою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно відповіді з Державного архіву Рівненської області від 28.07.2021 №587/01-28/21, документи про народження ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , 1914 року народження - відсутні і повторно їх отримати немає можливості.

У відповідності до архівної довідки Державного архіву Одеської області від 18.08.2021 року №1401/0621 зазначено, що в метричній книзі Преображенсько-кафедрального собора м. Одеса за 1912 рік є запис про народження сина « ОСОБА_15 » ІНФОРМАЦІЯ_6 , його батьками були « ОСОБА_16 » та « ОСОБА_17 ».

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку.

Пунктом 1 частини першої вказаної статті передбачено, що суд розглядає справу про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника тощо.

Із системного аналізу частини шостої статті 294, статті 315 ЦПК України вбачається, що за наявності спору про право суд в порядку позовного провадження може розглядати справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі й факти родинних відносин, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення або особа не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факти, що мають юридичне значення.

Зокрема, справи про спадкування повинні розглядатися судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не надав належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 є його двоюрідною племіннецею.

Посилання апеляційної скарги на неврахування судом першої інстанції фотографій та показань свідків не заслуговують на увагу, оскільки ксерокопії світлин та покази свідків є належними та допустимими доказами у даній категорії справ лише щодо взаємовідносин осіб, а не щодо факту споріднення.

Сама лише наявність взаємовідносин між позивачем та спадкодавцем не може свідчити про те, що вони є родичами, та підтверджувати ступінь споріднення.

Інші докази на підтвердження родинних відносин позивача з ОСОБА_7 , а відтак і з спадкодавцем в матеріалах справи відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене відповідно до ч.13ст.141ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення .

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 червня 2022 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 грудня 2022 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Вейтас І.В.