Справа № 591/4675/21
Провадження № 2/591/414/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2022 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Северинової А.С.,

з участю секретаря судового засідання Рудь В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 591/4675/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 02 лютого 2020 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого вона передала у власність ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 4000 доларів США для потреб його сім`ї, у тому числі і для ведення підприємницької діяльності його дружиною, проти чого вона не заперечувала. Вони домовилися про те, що остаточний розрахунок з повернення позики має бути здійснено не пізніше 02 серпня 2020 року. При цьому, повернення половини позичених грошей, а саме 2000 доларів США має бути здійснено позичальником не пізніше 15 березня 2020 року, оскільки ОСОБА_4 планувала отримати суттєвий прибуток від торгівлі квітами вже на жіноче свято 08 березня 2020 року. Після отримання коштів подружжя ОСОБА_5 розпочало ремонтні роботи вже в новому орендованому приміщенні на зупинці «Мануфактура». 10 березня 2020 року ОСОБА_4 перерахувала на її картку кошти в сумі 43800 грн. У вересні 2020 року позивачка запитала у Ксенії про повернення коштів, на що отримала відповідь, що вона нічого повертати не буде. 20 листопада 2020 року ОСОБА_4 подала позовну заяву до неї про стягнення з неї начебто безпідставно набутих коштів.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за договором позики від 02 лютого 2020 року у сумі 2242 доларів 38 центів США.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 липня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19 серпня 2021 року.

19 серпня 2021 року протокольною ухвалою суду в підготовчому засіданні оголошено перерву до 24 вересня 2021 року за клопотанням представника позивача.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 про відвід судді Северинової А.С.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 18 листопада 2021 року.

29 листопада 2021 року протокольною ухвалою суду оголошено перерву у судовому розгляді до 14 грудня 2021 у зв`язку із закінченням процесуального часу.

14 грудня 2021 року протокольною ухвалою суду відкладено судове засідання на 14 січня 2022 року за клопотанням позивачки.

14 січня 2022 року протокольною ухвалою суду оголошено перерву у судовому розгляді до 15 березня 2022 у зв`язку із закінченням процесуального часу.

Ураховуючи, що Верховною Радою України 24 лютого 2022 року на позачерговому засіданні було запроваджено воєнний стан через вторгнення Росії в Україну, беручи до уваги ситуацію, що склалась у м. Суми на день запровадження такого стану, на підставі п. 1 рішення зборів суддів Зарічного районного суду м. Суми від 24 лютого 2022 року № 5, з метою запобігання загрози життю та здоров`ю учасників судового процесу і працівників суду, з 24 лютого 2022 року дану справу було знято з розгляду до стабілізації ситуації в країні.

Рішенням зборів суддів від 02 травня 2022 року № 11 відновлено здійснення розподілу та розгляд усіх категорій справ, у тому числі цивільних, які перебували в провадженні судді станом на 24 лютого 2022 року. Призначено справу до судового розгляду на 06 червня 2022 року.

06 червня 2022 року протокольною ухвалою суду оголошено перерву у судовому розгляді до 26 липня 2022 року у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Бойко В.Б. позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач ОСОБА_3 позов визнав та просив його задовольнити. Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. У письмових поясненнях представник відповідачки ОСОБА_4 адвокат Верем`юк Д.А. просить проводити подальший розгляд справи без особистої участі сторони відповідача ОСОБА_4 у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання. Також просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , яка є племінницею відповідача ОСОБА_3 , пояснила суду, що їй відомо, що ОСОБА_9 винна гроші ОСОБА_10 , які брала в борг. У кінці серпня 2020 року вона з відповідачкою їхали разом на кладовище до дяді Серьожі, чоловіка позивачки. Тоді їй ОСОБА_9 сказала про свій борг. Вона сказала свідку, що винна 4000 доларів США, але половину суми вже віддала. Сказала, що є розписка. Свідок пам`ятає, як у січні 2020 року вона була вдома у ОСОБА_11 та ОСОБА_9 . Вони розмовляли про квітковий бізнес, про відкриття магазину на зупинці «Мануфактури». Ксенія підраховувала скільки грошей потрібно на відкриття магазину. Гроші вона винна за ремонт та відкриття квіткового магазину.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідач ОСОБА_3 пояснив суду, що ОСОБА_9 домовлялася з ОСОБА_12 за гроші, 4000 доларів США це та сума, якої не вистачало на відкриття магазину на зупинці біля «Мануфактури». Вони хотіли відкрити магазин до 14 лютого, тоді був би гарний виторг. Коли вони з відповідачкою обговорювали де взяти гроші в борг, вона запропонувала взяти в борг у сім`ї ОСОБА_13 . На початку лютого 2020 року ОСОБА_9 взяла гроші в борг у ОСОБА_14 . Це відбулось у квартирі позивачки на АДРЕСА_1 . Через день або два після цього він поїхав до позивачки додому разом з текстом договору, де підписав договір позики. Він пропонував ОСОБА_9 підписати договір і поїхати разом з ним, на що вона відповіла, що вони одна сім`я, тому він поїхав сам. Їй було відомо, що він підписав договір і вона дала на це згоду. Отримані в позику гроші пішли на відкриття магазину. Також ОСОБА_15 давала квіти на бізнес, які вона вирощувала для відповідачки. Грошей за це ОСОБА_9 не повертала.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_16 , який є бізнес-партнером ОСОБА_3 по автомийці, пояснив суду, що йому відомо про отримання подружжям ОСОБА_5 грошей в борг на відкриття магазину квітів на зупинці біля «Мануфактури». ОСОБА_11 розповів йому в кінці лютого на початку березня 2020 року про те, що вони взяли в борг у ОСОБА_17 4000 доларів США на відкриття магазину. Він з відповідачем були разом, коли йому зателефонував ОСОБА_18 , чоловік ОСОБА_12 , та попросив ОСОБА_11 написати розписку про отримання боргу. Ксенія підтверджувала обставини того, що вони взяли гроші у борг та відкрили магазин.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 , яка є матір`ю відповідача ОСОБА_3 , пояснила суду, що позивачка ОСОБА_1 є її колишньою свахою. Після смерті дочки ОСОБА_1 гарно відносилась до ОСОБА_11 . ОСОБА_11 одружився на Ксенії, та захотіла квітковий бізнес. У 2018 році ОСОБА_12 з ОСОБА_18 дали їм на розвиток квіткового бізнесу 1000 доларів США. Також ОСОБА_12 з ОСОБА_18 поставили у себе на дачі теплиці, де позивачка вирощувала для Ксенії троянди та тюльпани. Грошей за це вона не віддавала. Взимку 2020 року вони позичили 4000 доларів США на розвиток бізнесу, так як хотіли відкрити квітковий магазин на зупинці «Мануфактура». Ці гроші пішли на закупівлю квітів та на ремонт кіоску на «Мануфактурі». Жанна сказала їй, що відповідачка повернула 44000 грн і що це навіть не половина боргу.

Свідок ОСОБА_20 , який є сусідом позивачки по дачі пояснив суду, що позивачка разом з чоловіком збудували на своїй дачі теплиці, щоб вирощувати квіти (тюльпани та троянди). У січні 2020 року він разом з дружиною був в гостях у Жанни, коли подзвонив її чоловік ОСОБА_18 по « ОСОБА_21 ». Позивачка сказала чоловіку, що діти просять 4000 доларів США на розвиток бізнесу і запитала дозволу в чоловіка. Чоловік дав на це згоду. В лютому 2020 року приїхав чоловік позивачки ОСОБА_18 , вони жарили шашлики на дачі і він сказав ОСОБА_11 , що треба написати розписку. Також йому відомо, що влітку 2020 року ОСОБА_9 приїжджала на дачу до чоловіка позивачки ОСОБА_18 . Він розповів йому, що вона просила відстрочити платіж. Він сказав їй повернути борг протягом місяця.

Свідок ОСОБА_22 , яка є подругою позивачки та сусідкою по дачі пояснила суду, що для ОСОБА_23 як рідний син, ОСОБА_24 вона також прийняла як рідну. У січні 2020 року вона була в гостях у Жанни. Жанна їй розповіла, що приходила ОСОБА_24 з ОСОБА_11 і просили 4000 доларів США на бізнес. При ній подзвонив чоловік позивачки ОСОБА_18 по « ОСОБА_21 » і дав позивачці дозвіл дати гроші в борг. У лютому 2020 року приїхав ОСОБА_18 , вони всі разом поїхали на дачу. Там ОСОБА_18 сказав, що вони дали гроші в борг і що ОСОБА_11 написав розписку. Свідку відомо, що половину грошей ОСОБА_9 перерахувала Жанні весною 2020 року. Влітку 2020 року ОСОБА_9 приїхала на дачу, де розмовляла з ОСОБА_18 . Він сказав, що вона просила про відстрочку в поверненні грошей, він погодився і сказав їй, щоб віддала борг, як він приїде з відрядження.

Свідок ОСОБА_25 , яка є сусідкою позивачки по дачі пояснила, що в січні 2020 року вона разом з чоловіком прийшла до ОСОБА_12 в гості. Вони спілкувалися, коли подзвонив ОСОБА_18 по « ОСОБА_21 ». Позивачка розмовляла з чоловіком про гроші, які просила ОСОБА_9 на розвиток квіткового бізнесу. ОСОБА_18 надав дозвіл. ОСОБА_18 та ОСОБА_12 допомагали їм у квітковому бізнесі, купили теплиці. У лютому 2020 року вони приїхали на дачу. Жанна сказала, що гроші в сумі 4000 доларів США дали відповідачам, ОСОБА_11 написав розписку. У березні 2020 року ОСОБА_9 перерахувала частину боргу на картку ОСОБА_12 . Влітку цього ж року ОСОБА_9 приїхала до ОСОБА_18 , щоб поговорити. Як він розповів, вона йому казала, що грошей немає, зараз віддати борг вони не можуть.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав він позивачки грошові кошти в сумі 4000 доларів США. У пункті 1 договору позики сторони визнали, що передачу грошей було здійснено до підписання цього договору. Грошові кошти надаються для потреб сім`ї позичальника, в тому числі, і для ведення підприємницької діяльності його дружиною, проти чого позичальник не заперечує. У пункті 2 договору сторони за цим договором домовились про те, що договір позики є безпроцентним; остаточний розрахунок з повернення позики має бути здійснено не пізніше, ніж через шість місяців, тобто до 02 серпня 2020 року. При цьому, повернення половини позичених грошей, а саме 2000 доларів США має бути здійснено позичальником не пізніше 15 березня 2020 року; виконання зобов`язання за договором має бути здійснено готівкою за місцем проживання позикодавця або шляхом перерахування коштів на його банківську картку; підтвердженням повернення може бути розписка позикодавця (а.с. 14).

Під час судового розгляду сторонами визнано той факт, що на момент укладення договору позики відповідач ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_4 .

З виписки по картці/рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за період з 15 січня 2020 року по 15 червня 2020 року, відкритого АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я позивачки ОСОБА_1 , вбачається, що 10 березня 2020 року ОСОБА_4 перерахувала ОСОБА_1 кошти в сумі 43800 грн з карти ПриватБанку через додаток Приват24 (а.с. 98).

Крім того, у цей же період відповідачка перераховувала позивачці грошові кошти: 09 квітня 2020 року 4800 грн; 25 травня 2020 року 290 грн; 02 червня 2020 року 320 грн; 04 червня 2020 року 250 грн; 07 червня 2020 року 450 грн (а.с. 91-101).

З оглянутої в судовому засіданні переписки позивачки в мобільному додатку «Вайбер» з відповідачкою ОСОБА_4 вбачається, що позивачка протягом 2019-2020 років надавала відповідачці для продажу квіти, які вирощувала у своїй теплиці, за що та частково перераховувала їй кошти. При цьому, на запитання позивачки про борг відповідачка видалила надіслані нею повідомлення (а.с. 15-19).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі написанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доводиться факт укладення договору позики і його умов.

Відповідно до частин першої-третьої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Вищевказана стаття визначає правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо.

Поряд з цим для укладення договору позики (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя. До того, як позикодавець надасть кошти позичальникові (дружині або чоловікові), в останнього немає права власності на це майно, воно виникає лише після одержання грошових коштів. Таким чином, той з подружжя, хто укладає договір позики (позичає кошти), не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині четвертій статті 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Наведений правовий висновок викладений Верховний Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16.

Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13, та Верховний Суд у постановах від 25 вересня 2019 року у справі № 569/2255/17 (провадження № 61-6203св19), від 04 грудня 2019 року у справі № 235/5555/16-ц (провадження № 61-28858св18), від 12 лютого 2020 року у справі № 2-2093/10 (провадження № 61-34656св18).

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм права, в контексті встановлених судом обставин справи, для визначення солідарного характеру обов`язків ОСОБА_4 щодо повернення боргу за договором позики з`ясуванню підлягає питання, чи укладено такий договір ОСОБА_3 в інтересах сім`ї.

Вказаних висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 02 червня 2021 року у справі № 463/3330/16-ц, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Досліджені матеріали справи, на думку суду, підтверджують той факт, що між сторонами існували дружні стосунки, у тому числі і щодо ведення відповідачкою ОСОБА_4 квіткового бізнесу. З досліджених в судовому засіданні електронних доказів з мобільного телефону позивачки та з показів свідків вбачається, що позивачка допомагала відповідачці у веденні квіткового бізнесу, оскільки вирощувала для неї квіти, за які та частково перераховувала їй кошти, однак, як вбачається з виписки по картковому рахунку позивачки, ці кошти були незначними.

Як пояснили допитані в судовому засіданні свідки, за час подружнього життя сім`я ОСОБА_5 визнавала наявність у них боргу перед позивачкою за договором позики. Отримані в позику кошти вони витратили на розвиток квіткового бізнесу, яким займалася відповідачка. Зокрема, позичені кошти пішли на відкриття нового квіткового магазину біля зупинки «Мануфактура» та були витрачені на ремонт, обладнання магазину та придбання квітів.

Позичальником умови договору позики щодо своєчасного повернення всієї суми боргу не виконані, оскільки відповідачкою повернуто 10 березня 2020 року лише 43800 грн, що станом на вказану дату було еквівалентно 1757,62 доларів США.

Заперечення представника відповідачки про те, що вказана сума була перерахована відповідачкою помилково суд не приймає до уваги, ураховуючи, що перерахунок коштів відбувся через додаток «Приват24», у якому відображається не лише номер рахунку одержувача коштів, а і прізвище, ім`я та по батькові одержувача. Крім того, за перерахунок коштів відповідачка сплатила комісію, перед списанням якої банк підтверджує у клієнта дійсність наміру на переказ грошових коштів.

Також матеріалами справи підтверджується факт не лише дружніх відносин, а і те, що позивачка неодноразово вирощувала для відповідачки квіти для їх подальшого продажу в магазині відповідачки.

Таким чином, виходячи з того, що кошти, отримані відповідачами у позику, використані в інтересах сім`ї та зважаючи на доведеність факту неналежного виконання позичальником зобов`язань за договором позики від 02 лютого 2020 року, суд дійшов висновку, що відповідачі повинні нести солідарну відповідальність за невиконання зобов`язань за цим договором. Доказів на підтвердження того, що кошти були використанні ОСОБА_3 на особисті потреби суду не надано.

Отже, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

З таких обставин, з відповідачів у солідарному порядку на користь позивачки підлягає стягненню різниця між сумою отриманої позики та повернутих відповідачкою коштів за договором позики, що становить 2242 доларів 38 центів США (4000 доларів США 1757,62 доларів США, що станом на 10 березня 2020 року було еквівалентно 43800 грн).

Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України.

Оскільки позов задоволено, тому з відповідачів в дольовому порядку на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908 грн, тобто по 454 грн з кожного з них (908 грн / 2), оскільки стягнення судових витрат у солідарному порядку законом не передбачено.

Також на підставі ст. 137 ЦПК України з відповідачів в дольовому порядку на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7000 грн, тобто, по 3500 грн з кожного з них, факт понесення та розмір яких підтверджується наявними в матеріалах справи належними і допустимими доказами. Зокрема, договорами про надання правової допомоги від 02 липня 2021 року № 1, укладеного між адвокатом Бойком В.Б. та ОСОБА_1 , де сторони цього договору у п. 4.1 визначили гонорар адвоката у фіксованому розмірі 2000 грн та від 19 серпня 2021 року № 1, де у п. 4.1 визначено гонорар адвоката у фіксованому розмірі 5000 грн; актом про виконання сторонами умов до договору про надання правової допомоги від 05 липня 2021 року та квитанціями від 02 липня 2021 року про прийняття від ОСОБА_1 адвокатом Бойком В.Б. грошових коштів в сумі 2000 грн за надані юридичні послуги за договором № 1 від 02 липня 2021 року та від 26 серпня 2021 року про прийняття від ОСОБА_1 адвокатом Бойком В.Б. грошових коштів в сумі 5000 грн за надані юридичні послуги за договором № 1 від 19 серпня 2021 року (а.с. 10, 12, 13, 177, 178).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 142, 206, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 02 лютого 2020 року у сумі 2242 доларів 38 центів США.

Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в дольовому порядку на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908 грн, тобто, по 454 грн з кожного з них та на професійну правничу допомогу у сумі 7000 грн, тобто, по 3500 грн з кожного з них.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повне судове рішення складено 05 серпня 2022 року.

Суддя А.С. Северинова