Номер провадження: 22-ц/813/6167/22
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи 522/18212/20

Номер провадження: 22-ц/813/6167/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Зеніної М.О.,

учасники справи:

- позивачі 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 ,

- відповідачі ОСОБА_3 , який діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , який діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси, ухвалене у складі судді Чернявської Л.М. 06 грудня 2021 року, повний текст рішення складений 15 грудня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з вищезазначеним позовом, в якому просять визначити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 додатковий строк, достатній для прийняття спадщини після смерті доньки - ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є батьками померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 . Після смерті доньки відкрилась спадщина у вигляді 308/1000 частин квартири АДРЕСА_1 . Приватним нотаріусом Кіріченко І.Є. була заведена спадкова справа № 6-2019. Ч

Чоловік доньки - ОСОБА_3 подав заяву приватному нотаріусу про відмову від частки у спадщині.

Позивачі звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї доньки, проте 20.05.2020 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з тим, що позивачами пропущено строк для прийняття спадщини.

Позивачі обґрунтовують підстави пропуску строку на прийняття спадщини тим, що їх донька - ОСОБА_6 померла через те, що нею було здійснено самогубство та після цих подій у її матері спостерігався тяжкий стан здоров`я, депресія, вона фактично не змогла пережити цю подію. Через деякий час після смерті доньки ОСОБА_2 було госпіталізовано до КНП «Одеський медичний центр психологічного здоров`я» Одеської міської ради, де вона тривалий час перебувала на лікуванні. Протягом всього часу її чоловік ОСОБА_1 здійснював за нею догляд, який полягав в тому, що двічі на день він відвідував свою дружину у лікарні, приносив їй їжу, ліки та інше. В періоди часу коли ОСОБА_2 виписували з лікарні та вона перебувала вдома, у нього не було можливості нікуди вийти за межі квартири, адже його дружина категорично відмовлялась вийти на вулицю та він був вимушений цілодобово її доглядати.

З огляду на всі вищевикладені обставини, позивачі вважають, що строк на вступ у спадщину було пропущено з поважних причин (а. с. 3 - 6).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

ОСОБА_3 , діючий в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , правом на подачу відзиву на позовну заяву в суді першої інстанції не скористався. Відзив на позовну заяву не надходив.

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду від 06 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні вищевказаних позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачами не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність суб`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини.Позивачами порушено встановлену законом процедури прийняття спадщини, а саме - заява про прийняття спадщини була подана з порушенням шестимісячного строку за відсутності у позивачів поважних причин для його пропуску(а. с. 102 - 102).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) суд першої інстанції підійшов формально до її розгляду, не дослідив дійсні обставини справи та умови в яких опинились позивачі; 2) строк для прийняття спадщини пропущений з поважних причин, оскільки після смерті доньки у ОСОБА_2 загострилось хронічне психіатричне захворювання, та остання не могла сама себе обслуговувати. ОСОБА_1 здійснював догляд за дружиною. Крім того, у позивача ОСОБА_1 діагностували тяжке онкологічне захворювання. Вказані обставини стали причиною пропуску строку для прийняття спадщини; 3) судом першої інстанції було прийнято до уваги лист приватного нотаріуса від 06.05.2019 року, який було направлено позивачам. Однак, судом не було враховано чи отримували вказаний лист позивачі (а. с. 106 - 109).

2.6 Узагальнені доводи відповідача в апеляційному суді

ОСОБА_3 , діючий в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не скористався правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

2.7. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.01.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06 грудня 2021 року(а. с. 129 129 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.01.2022 року призначено розгляд справи у приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 130).

30.11.2022 року від адвоката Байрактар О.В., діючої від імені ОСОБА_1 , надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Щодо клопотання адвоката Байрактар О.В., діючої від імені ОСОБА_1 , про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні та бажання апелянта особисто бути присутньому при розгляді справи, колегія суддів вважає необхідне зазначити наступне.

Колегія суддів звертає увагу, що вказана справа знаходиться тривалий час на розгляді апеляційного суду, неодноразово призначалась до розгляду на 02.06.2022 року, 01.09.2022 року та на 01.12.2022 року.

Адвокатом Байрактар О.В. неодноразово подавались клопотання про відкладення розгляду справи. Колегія суддів зазначає, що адвокат самостійно визначається з пріоритетністю справи його клієнтів. Таким чином, вказані адвокатом причини неявки у судове засідання не є поважними.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, багаторазове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , видане Приморським районним у м. Одесі відділом ДРАЦС Південного МУМЮ (м. Одеса), актовий запис № 11612 (а. с. 15, 42)

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_7 , серії НОМЕР_2 , виданим Приморським районним у м. Одесі відділом ДРАЦС Південного МУМЮ (м. Одеса), актовий запис № 505, де у графі «Мати» значиться « ОСОБА_2 », а у графі «Батько» значиться « ОСОБА_1 » та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 4 від 13.05.2020 року, з якого вбачається, що прізвище ОСОБА_7 було змінено на ОСОБА_8 .

Після смерті ОСОБА_6 приватним нотаріусом ОМНО Кіріченко І.Є. була заведена спадкова справа № 6-2019 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .

06 травня 2019 року до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кіріченко І.Є. звернувся з заявою ОСОБА_3 , з якої вбачається, що заявник відмовляється від прийняття спадщини, що залишилась після смерті його дружини ОСОБА_6 . Крім нього є інші спадкоємці доньки померлої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та батьки померлої - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , інших спадкоємців немає (а. с. 40).

Також, 06 травня 2019 року до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кіріченко І.Є. надійшла заява ОСОБА_3 , з якої вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 приймають в цілому, без умов та застережень, спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_6 . Крім ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є інші спадкоємці батьки померлої ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , інших спадкоємців немає (а. с. 41).

06 травня 2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кіріченко І.Є. було направлено на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 лист про необхідність явки до нотаріальної контори та надання документів (а. с. 66).

Строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 сплинув - 08 травня 2019 року.

20 травня 2020 року від ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кіріченко І.Є. надійшла заява, відповідно до якої останній просив не видавати свідоцтво про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , з огляду на те, що ОСОБА_1 бажає звернутись до суду з позовом про надання строку для прийняття спадщини (а. с. 72).

20 травня 2020 року ОСОБА_1 було відмовлено у прийнятті спадщини, у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини та запропоновано звернутись до суду для визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини (а. с. 73).

Між сторонами виникли спадкові правовідносини щодо визначення спадкоємцю додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях ;12611265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї.

Відповідно до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно із п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини судам слід перевіряти наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Суд констатує, що прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування.

Вказане у повній мірі відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61?21447св19).

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови

від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Так, в позовній заяві та апеляційній скарзі зазначено, що після самогубства ОСОБА_6 08 листопада 2018 року мати - ОСОБА_2 знаходилась періодично на лікування у КНП «Одеський медичний центр психологічного здоров`я» Одеської міської ради, а чоловік протягом всього часу здійснював за нею догляд. Вказані обставини підтверджуються відповідними епікризами щодо проходження лікування ОСОБА_2 .. У періоди з 08 лютого 2019 року по 06 березень 2019 року, з 22 березня 2019 року по 23 квітня 2019 року та з 19 серпня 2019 року по 26 вересня 2019 року ОСОБА_2 знаходилась на лікуванні у КНП «Одеський медичний центр психологічного здоров`я» Одеської міської ради.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відомо. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення.

Судом встановлено, що 06 травня 2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кіріченко І.Є. було направлено на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 лист про необхідність явки до нотаріальної контори та надання документів.

Однак, лише 20 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказані позивачами причини пропуску строку для прийняття спадщини неможливо вважати поважними, оскільки як встановлено судом строк для подачі заяви про прийняття спадщини почав відлік з 08 листопада 2018 року (момент смерті ОСОБА_7 ) та закінчився - 08 травня 2019 року, а з моменту лікування ОСОБА_2 та щоденного догляду за нею ОСОБА_1 та до моменту звернення ОСОБА_1 20 травня 2020 року до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини пройшло більше чим півроку, проте позивачами не обґрунтовано причини пропуску відповідного строку.

Так, позивачі мали поважну причину пропуску встановленого законодавством строку на прийняття спадщини на час хвороби ОСОБА_2 , тобто до жовтня 2019 року. Однак, після її видужання не звертались до нотаріуса ще протягом 8 місяців до травня 2020 року.

Посилання апелянта на те, що у ОСОБА_1 діагностували тяжке онкологічне захворювання, колегія суддів не приймає до розгляду, оскільки вказаний діагноз було поставлено вже після обставин, на які посилаються позивачі в своїй позовній заяві.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 передбачено, що заяву про прийняття спадщини нотаріуси приймають також і поштою.

Відповідно до п. 3.5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

З наведеного вбачається, що позивачі не були позбавлені можливості звернутись у встановлений шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини як поштою, так і особисто.

Вищевказані доводи апелянта не мають наслідком скасування рішення суду першої інстанції, зводяться виключно до необхідності переоцінки доказів. Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується апеляційний суд.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 22 грудня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе