печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

при секретарі судового засідання - Луста В.І.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа - Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України працівників філії «Пасажирська компанія» про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2020р. позивачка звернулась до суду з позовом про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову посилається , що з 14.12.1989року була прийнята на роботу дублером провідника пасс.вагонів до Вагонної дільниці Київ-Пасажирський згідно наказу № 737 від 11.12.1989 року, а 26.01.1990 року згідно наказу 19/ОК від 26.01.1990 року була переведена провідником пасс.вагонів. 01.12.2016 Перезаключено контракт провідником пас.вагона з 01.12.2016 до 01.12.2017 наказ № 1796/ОС від 01.12.2016. 01.04.2017 Виробничий підрозділ вагонна дільниця ст. Київ- Пасажирський вилучено зі складу регіональної філії «Південно-Західна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі рішення правління від 31.01-01.02.2017, Наказ від 31.03.2017 № 001 «Про підпорядкування підрозділів». 14.11.2017 було перезаключено контракт провідником пас.вагона до 13.11.2020 наказ № 1319/ос від 14.11.2017. 27.12.2018 на підставі Постанови КМУ від 31.10.2018 № 938 , рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 04.12.2018, протокол № Ц -64/91 Ком.к, Наказ АТ «Укрзалізниця» «Про деякі питання діяльності АТ «Укрзалізниця» від 27.12.2018 № 792 виробничий підрозділ вагонна дільниця станції Київ- Пасажирський філії «Пасажирська компанія» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» перейменовано на Виробничий підрозділ вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця».13.11.2020 року була звільнена по закінченню строку трудового договору п.2 ст.36 КЗпП України за наказом заступника начальника Вагонної дільниці Черниша Сергія Васильовича № 1473/ОС 13.11.2020. Запис в трудовій книжці здійснений за підписом інженера Гулевича .Виробничий підрозділ вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський в якому працювала провідником пасажирського вагона не має статус юридичної особи і є структурним підрозділом філії «Пасажирська компанія» При працевлаштуванні на роботу укладався безстроковий трудовий договір. Проте, в подальшому, в процесі трудової діяльності її примусили перейти на контрактну форму трудового договору, який вона укладала з умовою, що строк дії контракту буде вказано до дати, коли мала вийти на пенсію.Проте, після того, як підписала свій перший контракт, сторона роботодавця самостійно змінила строк його дії в бік зменшення. Таким чином було застосовано обман. Проте,заспокоїли, переконавши, що їй хвилюватися немає чого, оскільки всеодно не звільнять до виходу на пенсію.За період своєї роботи до дисциплінарної відповідальності не притягалась, порушень трудової дисципліни не допускала, багаторазово заохочувалась за високі показники в роботі.З квітня 2020 року офіційно за наказом керівництва перебувала у простої з приводу коронавірусу. Наприкінці вересня 2020 року з відділу кадрів зателефонували і сказали приїхали до них та подати заяву на продовження контракту. 29.09.2020 року в відділі кадрів була написана заява на ім`я керівника - Начальника ГЖВЧ-1 Бондарчук А.Б. в якій вказувала: «прошу перезаключити контракт на посаді провідника пасажирського вагону, термін дії, якого закінчується 13.11.2020 року. Після чого працівник кадрів сказала, щоб погодила з психологом, начальником резерву провідників та зареєструвала в секретаріаті Вагонної дільниці. По спілкувавшись зі мною, психолог погодила аяву .Начальник резерву провідників Черниш С.В. (він же є заступником начальника вагонної дільниці) залишив у себе заяву і не віддав щоб зареєструвала, так як він був проти продовження з нею Контракту на новий термін. Визнати незаконними та скасувати наказ заступника начальника виробничого підрозділу Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» Черниша Сергія Васильовича про звільнення за п.2 ст.36 КЗпП України провідника пасажирського вагону ОСОБА_1 № 1473/ОС від 13.11.2020.Поновити позивача - ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на роботі провідника пасажирського вагона в виробничий підрозділ Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця».Стягнути з відповідача - Акціонерного товариства "Українська залізниця" () на користь позивача ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 листопада 2020 року до дня поновлення на роботі, який на день пред`явлення позову становить 7 069,75 грн.

11.06.2021р. до суду найшов відзив.

14.06.2021р. надійшли пояснення 3 особи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2022 дана цивільна справа розподілена головуючому судді Писанця В.А

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2021, цивільну справу № 757/57200/20-ц передано судді Печерського районного суду м. Києва Остапчук Т.В., оскільки суддя Писанець В.А помер.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 22.12.2021р. позов залишено без руху для усунення недоліків.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 20.04.2022р. відкрито провадження в порядку спрощеного з викликом сторін.

Сторони подали заяви про розгляд справи в відсутність.

Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до слідуючого.

14.12.1989року Позивачка була прийнята на роботу дублером провідника пасс.вагонів до Вагонної дільниці Київ-Пасажирський згідно наказу № 737 від 11.12.1989 року, а 26.01.1990 року згідно наказу 19/ОК від 26.01.1990 року була переведена провідником пасс.вагонів.

01.12.2016 Перезаключено контракт провідником пас.вагона з 01.12.2016 до 01.12.2017 наказ № 1796/ОС від 01.12.2016.

14.11.2017 було перезаключено контракт провідником пас.вагона до 13.11.2020 наказ № 1319/ос від 14.11.2017.

13.11.2020 року позивачка була звільнена по закінченню строку трудового договору п.2 ст.36 КЗпП України за наказом заступника начальника Вагонної дільниці Черниша Сергія Васильовича № 1473/ОС 13.11.2020

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Підставою для укладення строкового трудового договору на вимогу працівника є його заява про прийняття на роботу, в якій вказуються обставини або причини, що спонукають працівника найматися на роботу за строковим трудовим договором, а також строк, протягом якого він працюватиме. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин.

Укладення трудового договору на визначений строк при відсутності умов, зазначених у частині другій статті 23 КЗпП України, є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Тобто такі договори вважатимуться укладеними на невизначений строк від часу їх укладення.

Таким чином, порядок оформлення трудових відносин за строковим трудовим договором такий же, як і за безстроковим. Але при цьому факт укладання трудового договору на певний строк чи на час виконання певної роботи повинен бути відображений як у заяві працівника про прийняття на роботу, так і в наказі чи розпорядженні роботодавця, яким оформляється цей трудовий договір.

Відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Верховним Судом в постанові від 16 листопада 2020 року, справа № 753/5107/18, сформульовано правовий висновок, згідно якого припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП України.

Чинним трудовим законодавством України не передбачено обов`язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового договору.

Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна зі сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин.

Пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України передбачає можливість припинення трудового договору у зв`язку з закінченням його строку. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч правилам статті 23 КЗпП України, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк, і він не може бути припинений у зв`язку з закінченням строку.

Відповідно до ст. 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що строковий трудовий договір (контракт) вважається таким, що укладений на невизначений строк, за наявності наступних умов: після закінчення строку трудового договору трудові відносини мають тривати; жодна зі сторін не повинна вимагати їх припинення; у випадку одноразового чи неодноразового переукладення з працівником строкового договору мають бути відсутні перешкоди, передбачені ч. 2 ст. 23 КЗпП України.

Продовження трудових правовідносин, тобто вихід працівника на роботу наступного дня після закінчення строкового трудового договору, допуск його до роботи є юридичним фактом, у силу якого строковий трудовий договір набуває характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк.

Однак такі наслідки не настають, якщо хоча б одна із сторін вимагає припинення трудових правовідносин, що в даному випадку відбулось шляхом видання наказу № 1473/ОС від 13.11.2020 про звільнення позивача.

Крім того, оскільки після закінчення строку трудового договору трудові відносини між сторонами припинилися і позивачем не доведено іншого, відсутні передбачені ст. 39-1 КЗпП України підстави для визнання трудових відносин безстроковими.

Доводи про безстроковість трудових відносин сторін не ґрунтуються на доказах, наявних в матеріалах справи, та не враховують узгодженого волевиявлення сторін щодо укладення строкового трудового договору.

Укладення контракту на певний строк з урахуванням частини третьої статті 21 КЗпП України регулюється частиною другою статті 23 КЗпП України, що виключає при укладенні контракту чи продовженні строку його дії застосування частини другої статті 39-1 КЗпП України (постанова Верховного Суду від 01 вересня 2021 року в справі № 235/7740/18-ц, провадження № 61-7505св21).

Із доказів, наявних в матеріалах справи, зокрема контракту від 14 липня 2017 року, підтверджується факт того, що позивачка була обізнана про виникнення між нею та відповідачем, як роботодавцем, трудових правовідносин саме за строковим трудовим договором, та надала згоду .

У матеріалах справи відсутні докази, що позивачка протягом дії контракту оскаржувала їх умови з підстав порушення трудових прав, просила визнати недійсним трудові договори або окремі їх пункти, або ініціювала внесення змін та доповнень до положень трудових договорів, що свідчить про погодження позивача з умовами цього договору, зокрема щодо строковості їх дії.

Згідно п.17 Контракту - контракт припиняється після закінчення строку дії.

Згідно п.18 Контракту -при розірванні контракту з підстав ,не передбачених чинним законодавством , звільнення проводиться за пунктом 8 ст.36 КЗпПУкраїни за передньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації членом якої є Працівник.

Враховуючи, що наказ № 1473/ОС від 13.11.2020 про звільнення позивачки в частині підстав для звільнення є правомірним та обґрунтованим, підстав для поновлення її на посаді немає.

Позовні вимоги про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст..141 ЦПК України , не підлягають відшкодування судові витрати понесені позивачем, в зв`язку з відмовою в позові.

Керуючись п.2ст. 36, п.2 ст.23, 118 , 232,233,235КЗпП України ст. 12,13,76,77,79, 81,263,264 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа - Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України працівників філії «Пасажирська компанія» про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач ОСОБА_1 АДРЕСА_1

Відповідач АТ «Українська залізниця»03150 м.Київ вул..Є.Гедройця 5

Третя особа - Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України працівників філії «Пасажирська компанія» 01032 м.Київ вул..С.Петлюри 21А

Суддя Остапчук Т.В.