Справа № 496/3811/21
Провадження № 2/496/449/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пасечник М.Л.

за участю секретаря - Бондаренко Л.П.

представникатовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» - Клещ О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати виконавчий напис №146722 від 11.06.2021 року, що виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») заборгованості за кредитним договором №716-0131006/ФКВ-08 таким, що не підлягає виконанню та судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 23.09.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №716- 0131006/ФКВ-08, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 23600 дол. США з розрахунку 12,1 річних на строк з 23.09.2008 року по 22.09.2015 року. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк». За вказаною угодою останній набув статусу Нового Кредитора. 15.06.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір відступлення прав вимоги №2258/К. За вказаною угодою останній набув статусу Нового Кредитора. 11.06.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис №146722 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» заборгованості за кредитним договором №716- 0131006/ФКВ-08 за період з 19.04.2019 року по 06.07.2020 року у розмірі 1 263 824,08 грн.. Позивач вважає зазначений виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню на підставі відсутності ознак безспірності стягуваної заборгованості.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про дату та час розгляду справи, надавши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» - Клещ О.В., яка приймала участь в режимі відеоконференції, в судовому засіданні проти позову заперечила, та зазначила, що підтримує наданий відзив, в якому зазначили, що позов є необґрунтований, та позивачем не було надано належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, позивачем не були виконанні кредитні зобов`язання, тому просила відмовити в задоволенні. Крім того, представник просила відмовити в задоволенні вимог, щодо стягнення судових витрат, а саме стягнення суми на професійну допомогу, посилаючись на те, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000 грн. є завищеною та не співмірною та такою, яка не відповідає розумності їх розміру, є не співмірною із складністю виконаної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання роботи по даній справі, не відповідає середньостатистичної цінової ринкової політики та надання правової допомоги.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Як встановлено в судовому засіданні, 23.09.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №716- 0131006/ФКВ-08, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 23600 дол. США з розрахунку 12,1 річних на строк з 23.09.2008 року по 22.09.2015 року, щ підтверджується вказаним договором.

30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк». За вказаною угодою останній набув статусу Нового Кредитора.

15.06.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір відступлення прав вимоги №2258/К. За вказаною угодою останній набув статусу Нового Кредитора.

11.06.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинив виконавчийнапис №146722 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» заборгованості за кредитним договором №716-0131006/ФКВ-08 за період з 19.04.2019 року по 06.07.2020 року у розмірі 1 263 824,08 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі вчиненого виконавчого напису №146722 від 04.08.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цицєвим В.О. було винесено постанову про арешт коштів боржника.

Частиною 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

У абзаці 3 п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5, вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України.

Згідно із п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29.06.1999 року №1172 для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

З урахуванням приписів ст.ст. 15,16,18 ЦК України, ст.ст. 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Таким чином, суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.

Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 року в справі № 910/5226/17.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 року у справі №910/10374/17.

Тобто, після 22.07.2017 року нотаріуси позбавлені права вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості за кредитними договорами, які не є нотаріально посвідченими.

Як встановлено з матеріалів справи, кредитний договір між позивачем та ТОВ «Український промисловий банк» не був нотаріально посвідченим, оспорюваний виконавчий напис видано 11.06.2021 року, що свідчить про незаконність його вчинення.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог та про задоволення позову в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Щодо питання стягнення судових витрат, а саме стягнення витрат на професійну правничу допомогу (в першій інстанції) в орієнтованому розмірі 14 000 грн. та витрати на судовий збір, то у вказані вимоги суд вбачає, що підлягають частковому задоволенню, а саме стягнення сплаченого позивачем судового збору.

Що стосується питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу (в першій інстанції) в орієнтованому розмірі 14 000 грн., в задоволенні вказаної вимоги суд відмовляє з наступних підстав.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст. 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000 грн., але на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем не було надано суду копію договору про надання правничої (правової) допомоги, який містить детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо), а тому суд позбавлений можливості оцінити об`єм виконаної роботи представника позивача та стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу, виходячи з чого, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні вимог в цій частині.

Крім того, позивачем не надано суду платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках цієї справи на суму 14 000 грн., що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Зокрема, згідно платіжного доручення №299 від 25.08.2021 року позивачем було сплачено 908 грн. судового збору, які підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст.ст. 14, 15, 20, 1046 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 351, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис №146722 від 11.06.2021 року, що виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» заборгованість за кредитним договором №716-0131006/ФКВ-08 таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (, місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, 2, офіс 205) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) сплачений останнім судовий збір у розмірі 908 грн.

В іншої частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня виготовлення повного тексту, шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлено 21.12.2022 року.

Суддя М.Л. Пасечник