Справа № 308/7330/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 липня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Кожух О.А.,

з участю секретаря Кекерчень М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 жовтня 2021 року (у складі судді Зареви Н.І.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

-Відкрити провадження за цим позовом про відшкодування моральної шкоди, завдану ОСОБА_1 внаслідок протиправних дій Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області;

-Стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області шляхом списання із рахунку 300 000 грн. моральної шкоди.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває у правових відносинах із відповідачем як особа, яка з 2013 р. отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Із 01.04.2019 р. позивач набув право отримувати пенсію у збільшеному розмірі, проте відповідач не здійснив належного перерахунку, чим позбавив позивача майна у великих розмірах.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 р. у справі № 260/23/21, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області по відмові, оформленій листом № 2818-3178/К-02/8-0700/20 від 21.12.2020 р., у здійсненні обчислення і перерахунку з 01.04.2019 р. пенсії ОСОБА_1 , та визнано протиправними дії указаного Головного управління щодо повернення до Закарпатського обласного військового комісаріату довідки № ХР № 16922 від 19.11.2020 р. про грошове забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії, оформлене листом № 0700-1507-8/44035 від 02.12.2020 р.

Така поведінка відповідача призвела до приниження честі, гідності, ділової репутації позивача та до погіршення стану його здоров`я через душевні страждання, емоційні, психологічні та нервові навантаження і зриви.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19.10.2021 р. позов задоволено частково: стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч грн. 00 копійок); у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в позові.

Посилається на неповне дослідження фактичних обставин справи та порушення норм матеріального права.

Узагальнені та доречні доводи скарги зводяться до такого:

-У спірних правовідносинах предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, чого позивачем не доведено;

-У спорі необхідно застосувати правову позицію, висловлену в постанові ВС від 20.10.2021 р. № 2-а-22/11 у подібних правовідносинах;

-Визнання протиправною відмови у здійсненні перерахунку пенсії з 01.04.2019 р. не є безумовною підставою для задоволення позову, оскільки позивач на надав достатніх і допустимих доказів у підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні представник відповідача - Ващук А.С. , підтримав скаргу в повному обсязі. ОСОБА_1 подав до апеляційного суду клопотання, у якому просить провести розгляд справи без його участі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін (а.с.108).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та відмови в позові з таких мотивів.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що діями відповідача, який допустив протиправну бездіяльність і яку в установленому порядку визнано незаконною, позивачу завдано моральну шкоду, оскільки це призвело до переживань, нервозності, моральних страждань позивача та порушило його нормальний життєвий устрій. Адекватне відшкодування моральної шкоди за порушення прав ОСОБА_1 становитиме розмір 5000 грн. і вказана сума є пропорційною та справедливою.

При цьому, суд установив наступні факти й обставини.

Факт протиправності дій відповідача щодо відмови у здійсненні обчислення і перерахунку з 01.04.2019 р. пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки за № ХР № 16922 від 19.11.2020 р., виданої Закарпатським обласним військовим комісаріатом, про грошове забезпечення станом на 05.03.2019 р. за посадою, яку займав ОСОБА_1 перед звільнення з військової служби, які передбачені згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 740 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», оформленій листом за вих. № 2818-3178/К-02/8-0700/20 від 21.12.2020 р., а також щодо повернення до Закарпатського обласного військового комісаріату довідки № ХР16922 від 19.11.2020 р. про грошове забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії, оформлене листом за вихідним № 0700-1507-8/44035 від 02.12.2020 р., встановлений рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду за № 260/23/21 від 05.02.2021 р., яке набрало законної сили 27.04.2021 р., і не потребує доведення.

На виконання указаного рішення відповідачем здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 р. на підставі довідки № ХР16922 від 19.11.2020 р. про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 р., про що його повідомлено листом ГУ ПФУ в Закарпатській області від 24.05.2021 р. за № 2081-1947/К-02/8-0700/21.

У підтвердження факту заподіяння моральної шкоди позивач надав суду витяг з медичної карти стаціонарного хворого з КНП «Перечинська районна лікарня», консультацію терапевта та довідку про склад сім`ї.

Оцінюючи доводи позивача та докази, якими він обґрунтовує наявність у нього моральних страждань, суд зазначив, що виписка з медичної карти позивача під час його перебування в КНП «Перечинська ЦРЛ» Перечинської районної ради не є належним доказом того, що погіршення стану здоров`я позивача відбулось безпосередньо внаслідок протиправних дій відповідача.

Так, із виписки вбачається, що діагноз позивача, у зв`язку з лікуванням якого він звернувся до лікарні, пов`язаний з наслідками травми, перенесеної у травні 2003 р. Окрім цього, позивач хворів на низку супутніх захворювань. Разом з цим, станом на дату поступлення позивача в лікарню рішення суду, яким визнано протиправними дії відповідача, вже було винесене, хоч і не набрало законної сили. Тільки те, що погіршення стану здоров`я відбулося приблизно у той самий період, тобто з моменту винесення рішення суду, яким визнано протиправними дії відповідача та датою набрання законної сили даним рішенням після апеляційного перегляду, не свідчить про причинний зв`язок між вказаними явищами.

З аналогічних підстав суд не вважає належним доказом заподіяння моральної шкоди в розмірі 300 000,00 грн. і консультацію терапевта від 23.12.2020 року.

Що стосується твердження позивача, що протиправними діями відповідача порушено структуру його існування, а також те, що на його утриманні перебуває родина, яку він не може утримувати так, як він вважає необхідним, суд оцінив критично з огляду на те, що довідка про те, що на утриманні позивача знаходиться шестеро осіб, видана Перечинським районним військовим комісаріатом, який не є володільцем інформації про доходи осіб, зазначених у довідці.

Позивач також не довів належними доказами та не навів аргументів і підстав вважати, що протиправними діями відповідача принижено його честь та гідність, у зв`язку з чим суд вважає дане твердження також не доведеним.

Не заслуговують на увагу і твердження позивача про те, що протиправними діями відповідача принижено ділову репутацію позивача, з огляду на те, що в контексті звернення до державного органу непрацюючого пенсіонера, особи, яка не наділена притаманними для певного виду діяльності навичками та авторитетом, що визначають професійність і якість надання послуг чи діяльності, не можна стверджувати про наявність у відносинах між зазначеними учасниками такого явища як ділова репутація, та її приниження.

Визнання Закарпатським окружним судом у відповідному рішенні дій відповідача протиправними та зобов`язання останнього вчинити на користь позивача дії, спрямовані на відновлення порушеного права та здійснення перерахунку розміру пенсії, з виплатою донарахованих сум за весь період, протягом якого було порушено право позивача, а також усунення наслідків протиправних дій відповідача спрямоване на відновлення порушених прав позивача свідчать про отримання позивачем справедливої сатисфакції та згладження понесених ним душевних страждань.

З урахуванням наведеного, керуючись принципом розумності та справедливості, враховуючи характер, тяжкість, тривалість і глибину моральних страждань позивача, яких він зазнав у зв`язку із учиненням щодо нього протиправних дій, характер протиправних дій та можливість повного відновлення порушених прав, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача належить стягнути моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., що відповідатиме з врахуванням всіх обставин справи тим моральним стражданням, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача.

Апеляційний суд не може цілком погодитися із висновком суду першої інстанції у питанні факту заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди та необхідності стягнення з відповідача певної суми у відшкодування.

Так, оцінюючи спірні правовідносини з точки зору нормативно-правового обґрунтування, колегія суддів виходить із наступних положень матеріального права та правових висновків Верховного Суду.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені, зокрема, статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

За приписами ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Оскільки предметом позову є стягнення моральної шкоди з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області як органу державної влади, то колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про застосування до виниклих правовідносин ст. 1173 ЦК України (спеціальної деліктної відповідальності).

Згідно з вимогами ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує також висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження N 12-199гс18) і пунктах 32, 60, 61, 66, 69, 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зроблений висновок, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Тобто, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі, зокрема, статті 1173 ЦК України.

Аналізуючи наведені умови, колегія суддів бере до уваги чинне рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 р. у справі № 260/23/21, яким визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області по відмові, оформленій листом № 2818-3178/К-02/8-0700/20 від 21.12.2020 р., у здійсненні обчислення і перерахунку з 01.04.2019 р. пенсії ОСОБА_1 , та визнано протиправними дії указаного Головного управління щодо повернення до Закарпатського обласного військового комісаріату довідки № ХР № 16922 від 19.11.2020 р. про грошове забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії, оформлене листом № 0700-1507-8/44035 від 02.12.2020 р.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 указував, що незаконні дії (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області завдали йому моральної шкоди (в розмірі 300 000 грн.) через приниження честі, гідності, ділової репутації та погіршення стану його здоров`я у зв`язку з душевними стражданнями, емоційними, психологічними та нервовими навантаженнями і зривами.

У підтвердження указаних обставин позивач надав суду копії витягу № 328/65 із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.56), консультації терапевта від 10.09.2020 р. Мукачівського військового госпіталю (а.с.57), консультації терапевта від 23.12.2020 р. і довідку Перечинського районного військового комісаріату про склад сім`ї позивача (а.с.59). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

За умови доведеності факту заподіяння моральної шкоди сам розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів бере до уваги, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам позивача у підтвердження завданої йому моральної шкоди через моральні страждання, порушення структури його існування як утримувача сім`ї, приниження честі, гідності та ділової репутації і дійшов правильного висновку про недоведеність указаних обставин, а ОСОБА_1 рішення суду не оскаржував.

Водночас належить зауважити, що не потребувало судового аналізу твердження позивача про кваліфікацію поведінки відповідача як умисне нелюдське поводження (катування), оскільки вказане твердження не було доводом позовної заяви, а містилося лише у відповіді на відзив (а.с.52-55).

Разом із тим, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що протиправною бездіяльністю відповідача позивачу завдано моральну шкоду, оскільки це призвело до переживань, нервозності, моральних страждань і порушило його нормальний життєвий устрій.

Аналізуючи доводи позивача в частині наявності підстав для відшкодування моральної шкоди колегія суддів апеляційного суду виходить із того, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача щодо несвоєчасного перерахунку пенсії позивачу та виникненням в останнього заявленого ним погіршення стану здоров`я через душевні страждання, емоційні, психологічні та нервові навантаження, що, в свою чергу, не дає підстав для притягнення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до цивільної відповідальності у вигляді стягнення моральної шкоди.

Окрім того, суд першої інстанції правильно відмітив, що згідно з практикою Європейського Суду сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 12, ч.1, ч.5, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не може бути визнане таким, що відповідає указаним вимогам у повному обсязі.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції належить скасувати як суперечне положенням ст. 263 ЦПК України та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3, п.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Головного управління пенсійного фонду України в Закарпатській області задовольнити.

2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 жовтня 2021 року скасувати.

3.У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області відмовити.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

5.Повне судове рішення складено 02.08.2022 р.

Судді: