Справа № 303/6258/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 червня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Джуги С.Д., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання, апеляційну скаргу адвоката Мельника Павла Петровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 13 жовтня 2021 року (у складі судді Кость В.В.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у серпні 2021 р.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь моральну шкоду в розмір 1 (одна) гривня, завдану вчиненими перешкодами у доступі до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та порушенням активного громадського життя у період із 14.05.2020 р. по 18.05.2020 р. включно. Вирішити питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог указав, що він є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

14 травня 2020 р. позивач, прибувши додому, побачив непогоджені з ним земельні роботи, розпочаті в т.ч. відповідачем. 18 травня 2020 р. протиправні дії були продовжені.

15 липня 2020 р. уповноваженим особами Мукачівської міської ради здійснений виїзд комісії і за адресою: м. Мукачево, вул. Коцки, 3, був встановлений факт самочинних дій щодо забудови земельної ділянки комунальної власності, чим фактично перекрито проїзд вулицею, був складений відповідний акт.

Відтак, протиправними діями відповідача, які виразилися у порушенні права власності позивача, вчинені істотні перешкоди у доступі до будинку через протиправні земляні роботи, порушені нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, позивачу нанесена моральна шкода, розмір якої оцінюється у сумі однієї гривні.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 13 жовтня 2021 р. у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі адвокат Мельник П.П. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводить про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що винуватість дій відповідача полягає у тому, що остання без законних правових підстав вчинила самовільні дії із захоплення земельної ділянки комунальної власності загального користування, перекопала заїзд до будинку АДРЕСА_1 , що призвело до заподіяння шкоди позивачу.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Когут М.М. в інтересах ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до необґрунтованості та безпідставності доводів апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відтак, розгляд цієї справи здійснюється у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд виходив із того, що звертаючись до суду з цим позовом, позивач не довів належними та допустимими доказами факт завдання йому шкоди внаслідок проведення ОСОБА_2 земельних робіт без виданого в установленому порядку дозволу, а також причинного зв`язку між діями ОСОБА_2 та настанням тих негативних наслідків, на які посилається ОСОБА_1 .

При цьому встановив, що 18 травня 2020 р. головним спеціалістом Управління муніципальної інспекції Мукачівської міської ради складено протокол про адміністративне правопорушення № 152/20 відносно ОСОБА_2 за ст. 152 Кодексу України про адміністративне правопорушення (а.с.20-23).

Згідно з указаним протоколом 18.05.2020 р. об 11:00 год. у АДРЕСА_1 , громадянка ОСОБА_2 проводила земельні роботи без дозволу, виданого в установленому порядку, чим порушила вимоги п.4.1.5, п.4.1 Правил благоустрою м. Мукачева (а.с.22)

18.05.2020 р. відносно ОСОБА_2 винесено припис № 214, яким встановлено, що в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2 проводила земельні роботи без відповідних дозвільних документів, чим порушила вимоги п. 4.1.5, п. 4.1. «Правил благоустрою міста Мукачево». Приписано усунути виявлені порушення, а саме - припинити проведення земельних робіт негайно (а.с.28-29).

Із повідомлення виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 25.06.2020 р. № 915/01-32/0044 убачається, що 16.06.2020 р. на засіданні адміністративної комісії при виконавчому комітеті Мукачівської міської ради розглянуто протокол про адміністративне правопорушення № 143/20 від 14.05.2020 р. За результатами розгляду адміністративною комісією не встановлено потерпілого від учинення адміністративного правопорушення, винних осіб притягнуто до відповідальності та накладено штраф (а.с.43).

У свою чергу, акт комісії із здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства на території Мукачівської міської об`єднаної територіальної громади по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 15.07.2020 р. містить висновки щодо фіксації наявності самовільно встановленого гаражу на АДРЕСА_2 поряд із заїздом на земельну ділянку, яка перебуває у власності ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.44-45).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Під моральною шкодою належить розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі від 01 березня 2021 року в справі № 180/1735/16-ц.

Згідно з частиною першою, пунктом 2 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною першою статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Для настання цивільно-правової відповідальності необхідна наявність наступних елементів: протиправність дій, винність дій особи, яка завдала шкоди, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між винними діями та наслідками, що настали.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 31 травня 2021 року у справі № 642/1661/19.

Отже, з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, вчиненого саме при виконанні своїх повноважень, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Такі обставини повинні підтверджуватись належними та допустимими доказами саме позивачем, виходячи із загальних засад доказування.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 757/62111/18-ц.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник ОСОБА_2 вказав, що позивачем не доведено наявності немайнової шкоди, завданої йому внаслідок протиправних діянь відповідача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача, вини останнього в заподіянні такої шкоди саме позивачу.

Хоча на відповідача і було складено адміністративні матеріали № 152/20 за ст. 152 КУпАП (а.с.20-23) та встановлено, що ОСОБА_2 проводила земляні роботи без дозволу навпроти будинку позивача, однак адміністративною комісією не встановлено потерпілого від учиненого адміністративного правопорушення (а.с.43). У свою чергу позивачем не доведено належними та допустимим доказами, в чому саме виразилося заподіяння йому моральної шкоди зі сторони відповідача, яку позивач оцінив в одну гривню.

Суд першої інстанції надав правильну правову кваліфікацію спірним правовідносинам та визначив, які норми права необхідно застосувати для вирішення спору.

Фактично доводи апеляційної скарги є аналогічні доводам позовної заяви, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

При цьому, суд врахував усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. Європейський суд з прав людини вказав, що міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що позивач не подав належних і допустимих доказів заподіяння йому моральної шкоди. Позивач не довів обставин порушення його нормальних життєвих зв`язків і зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, не підтвердив причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та негативними змінами, що відбулися у його житті чи здоров`ї, не обґрунтував розмір моральної шкоди, про відшкодування якої заявлено у справі. Разом із тим відповідач спростувала належними та допустимими доказами заявлені у справі вимоги позивача.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не довів наявність підстав для стягнення із відповідача на його користь моральної шкоди.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон і вирішив спір відповідно до вимог чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути взяті до уваги.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

постановив :

1.Апеляційну скаргу адвоката Мельника Павла Петровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 13 жовтня 2021 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

4.Повний текст судового рішення складено 09.06.2022 р.

Судді: