Справа № 464/8990/14-ц
пр.№ 2/464/448/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.12.2022 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

секретар судового засідання Дзьобан Н.С.

справа № 464/8990/14-ц

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

відповідач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4

вимоги: стягнення заборгованості

представники учасників справи:

позивача - адвокати: Блажевський П.І., Лойфер А.О.

відповідача ОСОБА_2 адвокат Янівська Г.Я.

відповідача ОСОБА_1 адвокат Рупінський О.Б.

Обставини справи

У вересні 2014 року позивач ТзОВ Кредитні ініціативи звернулось до Сихівського районного суду м.Львова із позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1304/0508/88-010 від 22 травня 2008 року в сумі 815 478, 13 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 22 травня 2008 року між ВАТ Сведбанк та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1304/0508/88-010, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 50 000 доларів США строком до 21 травня 2018 року на умовах та в строки, передбачені кредитним договором. 28 листопада 2012 року між ПАТ Сведбанк та Факторинговою компанією Вектор Плюс укладено договір факторингу щодо відступлення права вимоги заборгованості від боржників за кредитними договорами. Разом із тим, 28 листопада 2012 року між ТОВ ФК Вектор Плюс та ТзОВ Кредитні ініціативи укладено договір факторингу щодо відступлення права вимоги заборгованості по кредитних договорах, зокрема за кредитним договором № 1304/0508/88-010 від 22 травня 2008 року. Відповідач неналежно виконує зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 10 червня 2014 року на загальну суму 69 087,70 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на день розрахунку становить 815 478,13 грн. Для забезпечення виконання вказаного кредитного договору, між ВАТ Сведбанк та ОСОБА_2 , а також між ВАТ Сведбанк та ОСОБА_5 укладено договори поруки, відповідно до умов яких поручителі поручились перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що випливають з кредитного договору. Указаний розмір заборгованості підлягає стягненню в солідарному порядку з відповідачів.

Ухвалою суду від 22 вересня 2014 року (суддя Дулебко Н.І.) відкрито провадження у справі з призначенням справи до судового розгляду.

Заочним рішенням суду від 12 листопада 2014 року позов задоволено.

Ухвалою суду від 19 листопада 2015 року заочне рішення суду скасовано з призначенням справи до судового розгляду.

Ухвалою суду від 29 серпня 2016 року призначено у справі почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 20 грудня 2016 року відновлено провадження у справі.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Горбань О.Ю. (припинення повноважень судді Дулебка Н.І.)

Ухвалою суду від 11 серпня 2017 року зупинено провадження у справі.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Тімченко О.В. (припинення повноважень судді Горбань О.Ю.).

Ухвалою суду від 10 лютого 2021 року поновлено провадження у справі, постановлено розгляд такої проводити за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 04 жовтня 2021 року за клопотанням представника відповідача витребувано з Шостої Львівської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За положеннями ст.55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

З дотриманням наведених законодавчих положень позивачем заявлено вимоги до відповідачів ОСОБА_1 (позичальника), ОСОБА_2 (поручителя), ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (спадкоємців померлого ОСОБА_5 ) шляхом солідарного стягнення 815 478, 13 грн, які прийняті судом ухвалою від 15 червня 2022 року.

Представником відповідача ОСОБА_2 подано відзив, в якому просить у задоволенні позові до останньої відмовити за умови припинення договору поруки. Надано підтвердження надіслання такого іншим учасникам справи відповідно до вимог цивільного судочинства.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2022 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати та занесеної до протоколу судового засідання, закрито підготовче засідання з призначенням справи до судового розгляду.

Позивач, відповідач ОСОБА_2 з представником скористались наданими ч.3 ст.211 ЦПК України правами щодо подання заяв розгляд справи у їх відсутності.

У судове засідання 02 грудня 2022 року учасники справи не з`явилися, у зв`язку із чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється за вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України.

Мотиви та висновки суду

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Судом установлено, що 22 травня 2008 року між ВАТ «СВЕДБАНК», кредитодавцем, та відповідачем ОСОБА_1 , позичальником, укладено кредитний договір № 1304/0508/88-010 з урахуванням змін і доповнень від 14 червня 2010 року за № 1 та № 2, відповідно до якого банк надає позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 50 000 доларів СШП на строк по 21 травня 2023 року включно на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені договором. Позичальник зобов`язується погашати заборгованість по кредиту згідно з додатком № 1, що є невід`ємною частиною договору щомісячно по 417,00 доларів США, а з 10 серпня 2010 року щомісячно по 652,01 доларів США, з 10 липня 2011 року 590,40 доларів США. Сторонами обумовлено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом, а за порушення строків терміну сплати платежів за договором позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року з додатками, укладеним між ПАТ «СВЕДБАНК» та ТзОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС», та договору факторингу б/н від 28 листопада 2022 року з додатками, укладеним між ТзОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» та ТзОВ «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ», (позивач), останнє набуло право вимоги за борговими зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором.

Указане безсумнівно підтверджується письмовими доказами, наявними у матеріалах справи.

У ст.204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За умовами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 висловлено правову позицію, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У даному випадку суд ураховує презумпцію правомірності правочинів кредитного договору із змінами та доповненнями і договорів факторингу з додатками, адже відомості про змінення, скасування та визнання їх недійсними в судовому порядку відсутні. У цивільній справі № 758/12323/16-ц, яка перебувала у провадженні Подільського районного суду м.Києва, позов про визнання наведених вище договорів факторингу ухвалою суду від 23 грудня 2020 року залишено без розгляду.

Як регламентовано ст.ст.526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Аналогічні положення передбачені кредитним договором.

Виконання зобов`язання, поміж інших, може забезпечуватися неустойкою, порукою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ст.ст.546, 549 ЦК України).

Як встановлено судом, ПАТ «СВЕДБАНК» скористалося передбаченим ч.2 ст.1050 ЦК України правом, направивши позичальнику (з поручителями) 13 червня 2012 вимогу про дострокове повернення кредиту.

Дана обставина визнається самим ПАТ «СВЕДБАНК», адже у позовній заяві, поданій до Залізничного районного суду м.Львова (справа № 1309/8425/12), достеменно вказувало щодо вимоги від 15 червня 2012 року про дострокове повернення кредиту.

Зважаючи на наведене, з урахуванням також правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 02 червня 2020 року у справі № 910/4907/13, суд зазначає, що пред`явлення позивачем вимоги до відповідача про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання кредитного зобов`язання.

У ході розгляду справи установлено, що позивачем умови укладеного кредитного договору виконано, проте позичальник взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконував, що за розрахунком позивача призвело до утворення заборгованості, яка станом на 10 червня 2014 року становить 69 087, 70 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на день проведення розрахунку (10 червня 2014 року) становить 815 478, 13 грн, з яких: 45 159,50 доларів США, що еквівалентно 533 041,11 грн за кредитом; 15 651,93 доларів США, що еквівалентно 184 747, 88 грн по відсотках; 8276,27 доларів США, що еквівалентно 97 689,14 грн пеня (з урахуванням ст.266, ч.2 ст.258 ЦК України). Указаний розрахунок стороною відповідача жодним чином не заперечено та не спростовано, у суду немає підстав сумніватися у його правильності та обґрунтованості, а тому береться до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем.

Вимоги про стягнення таких коштів підставно заявлено до відповідача позичальника за кредитним договором, який має безпосередній обов`язок сумлінно дотримуватись взятих на себе зобов`язань та добросовісно виконувати умови договору, на які добровільно, свідомо, на власний розсуд і ризик погодився.

Розглядаючи вимоги до відповідача ОСОБА_2 , яка виступає поручителем, суд дійшов наступного висновку.

ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ст.553 ЦК України).

В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 22 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем ОСОБА_2 , поручителем, укладено договір поруки № 1304/0508/88-010-Р-1 із змінами та доповненнями від 14 червня 2010 року.

За положеннями ч.4 ст.559 ЦК України, чинними на час виникнення спірних правовідносин (подальші редакції є подібними), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Таким чином, здійснивши право на дострокове повернення кредиту за вимогою від 13 червня 2012 року, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України банк у шестимісячний строк повинен був звернутись до суду та пред`явити вимоги до поручителя, чого останнім зроблено не було.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником або поручителем своїх обов`язків, передбачених основним зобов`язанням, не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (постанова Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 202/781/14-ц).

Не має жодного правового значення долучена до позову повторна вимога про дострокове повернення кредиту від 21 липня 2014 року позивача як правонаступника, до якого переходять всі права та обов`язки попередника, адже таке право вже використано банком та розцінюється як очевидне зловживання цивільними правами.

За таких обставин позивачем як кредитором пропущено строк пред`явлення вимоги до поручителя ОСОБА_2 (як шестимісячний, так і річний строки), тому договір поруки є припиненим. Строк дії поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, й обов`язок поручителя зі збігом такого преклюзивного строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 761/19619/14-ц).

Беручи до уваги викладене, відповідач ОСОБА_2 не може відповідати за заявленими вимогами про стягнення заборгованості. У цій частині суд погоджується із аргументами сторони відповідача, які є слушними.

Окремо суд досліджує заявлені вимоги до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 22 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 , поручителем, укладено договір поруки № 1304/0508/88-010-Р-2 із змінами та доповненнями від 14 червня 2010 року. Оскільки поручитель помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , то за матеріалами спадкової справи № 131/2018 спадкоємцями такого виступають відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно із ст.ст.607, 608 ЦК України зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. Зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Статтею 1216 ЦК України унормовано, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначено у ст.1219 ЦК України (ст.1218 ЦК України).

Як визначено ст.1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст.608 цього Кодексу.

Перелічені вище положення закону та сутність поруки як особистого зобов`язання відповідати за належне виконання основного зобов`язання свідчить про те, що спадкоємці поручителя не є солідарними боржниками за кредитним договором. Тобто договір поруки не відноситься до такого типу договорів, що може успадковуватися і припиняє свою дію в момент смерті поручителя, в зв`язку із цим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена.

Вимоги до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Підсумовуючи встановлене вище, позов в частині стягнення коштів у розмірі 815 478,13 грн з відповідача ОСОБА_1 доведений позивачем переконливими доказами, є підставним та підлягає до задоволення. Порушене відповідачем цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку. У іншій частині позовні вимоги до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження, що має наслідком відмови у задоволенні вимог. У матеріалах справи відсутні відомості та докази, що б спростовували даний висновок суду, який узгоджується із такими засадами цивільного судочинства як свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України), а інші доводи не впливають на таке вирішення справи.

Суд вирішив справу за наявними матеріалами, що не звільняє позивача від тягару доказування, адже принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження вимог чи заперечень. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує, порушення прав позивача підлягає доказуванню у встановленому законом порядку.

Розподіл судових витрат

При ухваленні рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.

У порядку ст.141 ЦПК України на відповідача ОСОБА_1 слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи заборгованість за кредитним договором № 1304/0508/88-010 від 22 травня 2008 року станом на 10 червня 2014 року в розмірі 69 087,70 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на дату розрахунку (10 червня 2014 року) становить 815 478,13 грн, та судовий збір в сумі 3 654,00 грн, всього 819 132,13 грн.

Відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Рішення набирає законної сили в порядкуст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», код за , м.Київ, вул.Вікентія Хвойки, 21

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2

відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП невідомий, серія та номер паспорта НОМЕР_3 , АДРЕСА_1

відповідач ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1

Повне судове рішення складено 09 грудня 2022 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО