ПОСТАНОВА

Іменем України

28 липня 2022 року м. Кропивницький

справа № 388/659/21

провадження № 22-ц/4809/441/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 16.12.2021, суддя Степанов С.В., по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22.05.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики у формі розписки, за яким позивач передав, а відповідач отримав у якості позики грошові кошти в сумі 217748,16 грн., які відповідач зобов`язався повернути рівними частинами щороку до 31 грудня по 4443,84 грн. та повернути всю суму позики на першу його вимогу.

У визначені договором позики строки відповідач борг не сплачував. 04.03.2021 р. позивач направив відповідачці лист-вимогу про повернення всієї суми позики - 217748,16 грн., сплату процентів (ч. 1 ст. 1048 ЦК України) - 263849,49 грн. та інфляційного збільшення боргу (збитків від інфляції) - 386241,01 грн., які у семиденний строк, який був вказаний у вимозі, відповідачка не повернула та не сплатила.

Позивач стверджує, що відповідач прострочила перший платіж на суму 4333,84 грн. 01.01.2013, решту платежів: 01.01.2014, 01.01.2015, 01.01.2016, 01.01.2017, 01.01.2018, 01.01.2019, 01.01.2020, 01.01.2021. Після направлення листа-вимоги від 04.03.2021, вона прострочила 12.03.2021 сплату основного боргу - 217748,16 грн.

Сума процентів у розмірі облікової ставки НБУ за користування позикою (ч. 1 ст. 1048 ЦК України), тобто з 23.05.2012 по 04.03.2021 (переддень направлення вимоги про дострокове повернення позики) становить 263849,45 грн. Сума збитків від інфляції за час прострочення виконання зобов`язання, тобто з 01.01.2013 по 05.05.2021 становить 30787,52 грн. Загальна сума інфляційних втрат позивача за період з 23.05.2012 по 05.05.2021 (день подачі позову) становить 402651,39 грн.

Таким чином, загальна сума позовних вимог (512385,13 грн.) не перевищує суму боргу проіндексовану на індекс інфляції, що складає: 217748,16 (сума боргу)+ 402 651,39 (інфляційне збільшення) = 620399,55 грн.

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 22.05.2012 року в сумі 512385 гривень 13 копійок, а саме: основний борг в сумі 217748,16 грн.; проценти за період 23.05.2012р. по 04.03.2021р. в сумі 263849, 45 гривень; збитки від інфляції за час прострочення виконання зобов`язань, за період 01.01.2013р. по 05.05.2021р. в сумі 30787,52 гривень

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 16.12.2021 позов задоволено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначено зокрема, що відповідач не визнає факт отримання грошей від позивача. Розписка має сліди підробки документа. Копія розписки містить розбіжності з анкетними даними позивача, а вручення позивачем вимоги про сплату боргу судом не досліджувалося. Позивач не надав суду достовірного розрахунку заборгованості за договором позики.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 24.01.2022 відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 25.01.2022 справу призначено до розгляду.

Від адвоката Сааді Р.М., який діє в інтересах позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи спростовують висновки суду першої інстанції.

Задовольняючи позов суд першої інстанції встановив, що згідно копії розписки від 22.05.2012 року відповідач ОСОБА_1 отримала від позивача ОСОБА_3 кошти в сумі 217748,16 грн. (двісті сімнадцять тисяч сімсот сорок вісім гривень 16 копійок) та зобов`язалась повернути вказані кошти в рівними частками шляхом сплати частини позики в сумі 4443,84грн. кожного поточного року до 31 грудня щороку до повного погашення всієї суми позики. Зазначено, що позика, також повинна бути повернута гр.. ОСОБА_1 на першу вимогу ОСОБА_3 (а.с.7).

Із копії листа-вимоги про повернення коштів від 04.03.2021 року слідує, що ОСОБА_3 звертався до відповідача ОСОБА_1 з вимогою про сплату коштів в сумі 876838,66 гривень (а.с.8).

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення коштів з урахуванням розрахунку заборгованості та трьох процентів річних за користування грошовими коштами та індексу інфляції в порядку передбаченому статтею 1050 та статтею 625 Цивільного Кодексу України, а саме підлягають стягненню кошти за борговою розпискою від 22.05.2012 року на загальну суму 512385 гривень 13 копійок, а саме: основний борг в сумі 217748,16 грн.; проценти за період 23.05.2012р. по 04.03.2021р. в сумі 263849, 45 гривень; збитки від інфляції за час прострочення виконання зобов`язань, за період 01.01.2013р. по 05.05.2021р. в сумі 30787,52 гривень.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

З матеріалів справи вбачається, що згідно копії розписки від 22.05.2012 року, оригінал якої суд апеляційної інстанції оглянув в судовому засіданні, ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 кошти в сумі 217748,16 грн. (двісті сімнадцять тисяч сімсот сорок вісім гривень 16 копійок) та зобов`язалась повернути вказані кошти рівними частками шляхом сплати частини позики в сумі 4443,84грн. кожного поточного року до 31 грудня щороку до повного погашення всієї суми позики. Зазначено, що позика, також повинна бути повернута гр.. ОСОБА_1 на першу вимогу ОСОБА_3 (а.с.7).

На підтвердження позову позивач надав копію листа-вимогу про повернення коштів від 04.03.2021 року з якої вбачається, що ОСОБА_3 звертався до ОСОБА_1 з вимогою про повернення коштів отриманих відповідно до розписки в повному обсязі з врахуванням процентів у розмірі облікової ставки НБУ за користування позикою (ч.1 ст.1048 ЦК України в розмірі 263849,49 грн. та інфляційне збільшення боргу на суму 386241,01 грн. Загальна сума коштів які підлягають поверненню становить - 876838,66 гривень (а.с.8).

В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що розписка була написана зовсім іншого тексту і у неї немає боргових зобов`язань перед позивачем.

Крім того, зазначений лист-вимогу від 04.03.2021 року вона не отримувала.

Суд апеляційної інстанції перевірив зазначені обставини і дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, задовольняючи позов не встановив дійсні обставини по справі, оскільки не перевірив дійсну природу зазначеної розписки, що є порушенням норм процесуального права.

Доводи викладені в апеляційній скарзі, що відповідач не давав боргову розписку позивачу в такому вигляді, яка представлена у суд позивачем є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження зазначеного.

В частині позовних вимог про повернення грошових коштів за розпискою достроково, суд апеляційної інстанції зробив наступний висновок.

Згідно з ст. 1049 ЦК України:

1. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

2. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

3. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З листа-вимоги про повернення коштів від 04.03.2021 вбачається, що вимога направлена листом з описом вкладення за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 .

Однак, матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження, що відповідачем зазначений лист-вимога отримана, на що суд першої інстанції уваги не звернув і не дав цій обставині належної правової оцінки.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що ОСОБА_3 скористався своїм правом на дострокове повернення коштів відповідно до розписки від 22.05.2012, яке було пред`явлене ОСОБА_3 шляхом направлення вимоги ОСОБА_1 від 04.03.2021, проте строк виконання цієї вимоги не настав, оскільки матеріали справи не місять доказів того, що ОСОБА_1 отримала вказані вимоги.

Встановлені обставини є підставою для відмови у задоволені позову.

Зазначене відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 № 127/16118/17.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи до уваги встановленні обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю, сплачений судовий збір у розмірі 7685 грн 50 коп за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 16.12.2021 скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 7685 грн. 50 коп.

Повний текст складено 05.08.2022.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: