ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 серпня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/5369/21

Головуючий у першій інстанції Маринченко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/133/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

сторони:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Маринченко О.А. від 12 серпня 2021 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 16.07.2008 року у розмірі 27 882,99 грн., станом на 13.04.2021 року, яка складається із наступного: 23 773,84 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 17 058,86 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 6 714,98 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1 169,08 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 2 940,07 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія. Також позивач просив стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати у розмірі 2 270 грн. за подання позовної заяви. Вимоги заявленого позову Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернулась до позивача, при цьому, підписала анкету-заяву №б/н від 16.07.2008 року. Позивач вказує, що позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на відповідному банківському сайті, складає між сторонами договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Позивач зазначає, що заявою відповідача підтверджується той факт, що ОСОБА_1 була проінформована про умови кредитування в Акціонерному товаристві комерційному банку ПриватБанк, які були надані їй для ознайомлення у письмовій формі. При цьому, відповідачу було відкрито кредитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку, встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, зазначеному у довідці про зміну умов кредитування. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку. Позивач вказує, що в подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 33 000 грн. Доводи позовної заяви зазначають, що внаслідок порушення ОСОБА_1 зобов`язань за укладеним із банком кредитним договором, станом на 13.04.2021 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 27 882,99 грн., яка складається із наступного: 23 773,84 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 17 058,86 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 6 714,98 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1 169,08 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 2 940,07 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія. Вказану суму заборгованості за кредитним договором позивач просить стягнути на свою користь із відповідача, а також відшкодувати понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 270 грн.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 12.08.2021 року позов Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованість за кредитом у сумі 23 773 грн. 84 коп. У задоволенні решти вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк 1 935 грн. 40 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції від 12.08.2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог, та ухвалити у вказаній частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у вказаній частині у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк вказують, що заочне рішення суду першої інстанції від 12.08.2021 року у оскаржуваній частині ухвалено судом без повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, а також із порушенням норм матеріального і процесуального права. В доводах апеляційної скарги Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк зазначає, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловила свою згоду із формою договору та його умовами, а також продовжуючи користуватись грошовими коштами, автоматично приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг, що підтверджує укладення відповідачем договору з банком. Доводи апеляційної скарги вказують, що базова ставка за користування кредитом зазначена у анкеті-заяві, яка особисто підписана відповідачем, і становить 2,5% на місяць (30% річних) із розрахунку 360 днів у році, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту. Доводи апеляційної скарги стверджують, що виписка про рух коштів клієнта є первинним документом, та підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів банку, при цьому, позичальник отримала кредитний ліміт на кредитну картку, та користувалась кредитним лімітом банку, що підтверджується випискою про рух коштів, а також прослідковується із розрахунку заборгованості. Доводи апеляційної скарги зазначають, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернула, суд першої інстанції не мав жодних підстав для відмови у задоволенні вимог позову щодо стягнення відсотків по кредиту. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції не прийняв до уваги ті обставини, що базова процентна ставка за користування кредитом зазначена безпосередньо у підписаній відповідачем заяві.

В частині задоволення вимог заявленого позову заочне рішення суду першої інстанції від 12.08.2021 року апелянтом не оскаржується.

Відповідно до ч.1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За даних обставин, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції від 12.08.2021 року у оскаржуваній АТ КБ ПриватБанк частині, тобто, в частині відмови судом у задоволенні позовних вимог АТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення 1 169,08 грн. заборгованості за нарахованими відсотками та 2 940,07 грн. заборгованості за простроченими відсотками.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 12.08.2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.140,141), сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернулась до Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, у зв`язку з чим 16.07.2008 року вона підписала відповідну Анкету-заяву (а.с.28), у якій відповідач висловила свою згоду з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до наданого суду позивачем розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_1 за договором №б/н від 16.07.2008 року (а.с.5-25), у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов укладеного із банком договору, заборгованість за кредитним договором станом на 13.04.2021 року становить 27 882,99 грн., з яких: 23 773,84 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 17 058,86 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 6 714,98 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1 169,08 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 2 940,07 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Як вбачається із заочного рішення суду першої інстанції від 12.08.2021 року, відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за нарахованими та за простроченими відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача на Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, є необґрунтованим. Оскільки, як зазначив суд першої інстанції у заочному рішенні від 12.08.2021 року, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме цей Витяг з Умов та Правил розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також матеріали даної справи не містять в собі підтверджень того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, і щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Переглядаючи заочне рішення суду першої інстанції від 12.08.2021 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи частково знайшли своє часткове підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог заявленого позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками та заборгованості за простроченими відсотками за кредитним договором №б/н від 16.07.2008 року, не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини.

В доводах апеляційної скарги Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк зазначає, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловила свою згоду із формою договору та його умовами, а також продовжуючи користуватись грошовими коштами, автоматично приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг, що підтверджує укладення відповідачем договору з банком. Доводи апеляційної скарги вказують, що базова ставка за користування кредитом зазначена у анкеті-заяві, яка особисто підписана відповідачем, і становить 2,5% на місяць (30% річних) із розрахунку 360 днів у році, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту. Доводи апеляційної скарги стверджують, що виписка про рух коштів клієнта є первинним документом, та підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів банку, при цьому, позичальник отримала кредитний ліміт на кредитну картку, та користувалась кредитним лімітом банку, що підтверджується випискою про рух коштів, а також прослідковується із розрахунку заборгованості. Доводи апеляційної скарги зазначають, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернула, суд першої інстанції не мав жодних підстав для відмови у задоволенні вимог позову щодо стягнення відсотків по кредиту. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції не прийняв до уваги ті обставини, що базова процентна ставка за користування кредитом зазначена безпосередньо у підписаній відповідачем заяві.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч.1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч.1,ч.2 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частини 1,2 статті 1055 ЦК України визначають, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 16.07.2008 року відповідач ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, підписала відповідну заяву №б/н від 16.07.2008 року (а.с.28), у якій висловила свою згоду з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Підписанням вказаної заяви відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з фінансовими умовами надання кредитки Універсальна, Gold Light, а саме: валюта картки - гривня, сума початкового кредитного ліміту - 15 000 грн., базова процентна ставка за кредитним лімітом - 2,5% на місяць, із розрахунку 360 днів у році (а.с.28, зворот).

Як вбачається із виписки по карті ОСОБА_1 за період з 29.07.2008 року по 01.04.2021 року, відповідач користувалась платіжною карткою (а.с.48-81).

Відповідно до довідки позивача про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , згідно договору б/н (а.с.27), старт карткового рахунку - 16.07.2008 року, зміни кредитного ліміту: 29.07.2008 року, кредитний ліміт - 15 000 грн.; 26.12.2008 року, кредитний ліміт - 10 000 грн.; 27.12.2008 року, кредитний ліміт - 10 000 грн.; 13.04.2010 року, кредитний ліміт - 13 000 грн.; 07.09.2010 року, кредитний ліміт - 15 000 грн.; 08.09.2010 року, кредитний ліміт - 15 000 грн.; 13.06.2011 року, кредитний ліміт - 18 300 грн.; 15.08.2011 року, кредитний ліміт - 19 300 грн.; 06.02.2013 року, кредитний ліміт - 19 600 грн.; 20.03.2013 року, кредитний ліміт - 1 000 грн.; 16.08.2018 року, кредитний ліміт - 5 000 грн.; 24.01.2019 року, кредитний ліміт - 33 000 грн.; 13.06.2019 року, кредитний ліміт - 23 000 грн.; 18.01.2021 року, кредитний ліміт - 23 000 грн.; 29.01.2021 року, кредитний ліміт - 23 000 грн.; 04.02.2021 року, кредитний ліміт - 0,00 грн.

Згідно довідки позивача (а.с.26), ОСОБА_1 , відповідно до підписаного кредитного договору №б/н, було надано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття: 26.02.2010 року, термін дії: 01/14; № НОМЕР_2 , дата відкриття: 16.07.2008 року, термін дії: 07/14; № НОМЕР_3 , дата відкриття: 25.05.2011 року, термін дії: 09/14; № НОМЕР_4 , дата відкриття: 10.04.2012 року, термін дії: 10/15; № НОМЕР_5 , дата відкриття: 04.08.2014 року, термін дії: 07/18; № НОМЕР_6 , дата відкриття: 16.08.2018 року, термін дії: 04/22.

Відповідно до розрахунку, наданого банком до позовної заяви, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 13.04.2021 року становить 27 882,99 грн. і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 23 773,84 грн., в т.ч.: 17 058,86 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 6 714,98 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; заборгованості за нарахованими відсотками - 1 169,08 грн., заборгованості за простроченими відсотками - 2 940,07 грн. (а.с.24-25).

Як вбачається із позовної заяви, позивач АТ КБ ПриватБанк, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, крім заборгованості за тілом кредиту, також просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за нарахованими відсотками та заборгованість за простроченими відсотками.

В доводах апеляційної скарги Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк зазначає, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловила свою згоду із формою договору та його умовами, а також продовжуючи користуватись грошовими коштами, автоматично приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг, що підтверджує укладення відповідачем договору з банком.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, виходячи із наступного.

Обгрунтовуючи вимоги заявленого позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками, в тому числі, їх розмір і порядок нарахування, окрім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач також послався і на Умови та Правила надання банківських послуг (а.с.29-34), а також на копію наказу Про внесення змін до договірної бази по платіжним карткам, договірну базу по споживчому кредитуванню та в депозитні договори (в частині погашення заборгованості за рахунок депозитів) №С-169 від 23.08.2006 (а.с.35-38), як невід`ємні частини укладеного із відповідачем договору. Крім того, позивач звертав увагу, що у підписаній 16.07.2008 року відповідачем заяві зазначена відсоткова ставка - 2,5% на місяць із розрахунку 360 днів у році. За даних обставин, на думку позивача, сторонами погоджено умови кредитування та нарахування відсотків за користування кредитними коштами. При цьому, відсоткової ставки за простроченими відсотками вищевказана заява не містить.

Надаючи оцінку доводам позивача про те, що заява позичальника разом із вказаними Умовами та Правилами надання банківських послуг становить укладений між сторонами даного спору кредитний договір, суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17. А саме висновки відносно того, що роздруківка Умов та Правил надання банківських послуг із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки зміст даного документа повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто, кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги вказують, що базова ставка за користування кредитом зазначена у анкеті-заяві, яка особисто підписана відповідачем, і становить 2,5% на місяць (30% річних) із розрахунку 360 днів у році, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту. Доводи апеляційної скарги стверджують, що виписка про рух коштів клієнта є первинним документом, та підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів банку, при цьому, позичальник отримала кредитний ліміт на кредитну картку, та користувалась кредитним лімітом банку, що підтверджується випискою про рух коштів, а також прослідковується із розрахунку заборгованості. Доводи апеляційної скарги зазначають, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернула, суд першої інстанції не мав жодних підстав для відмови у задоволенні вимог позову щодо стягнення відсотків по кредиту. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції не прийняв до уваги ті обставини, що базова процентна ставка за користування кредитом зазначена безпосередньо у підписаній відповідачем заяві.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи, з огляду на наступне.

Верховний Суд у постановах: від 02.12.2020 року у справі №161/5267/20, провадження №61-14015св20, від 17.12.2020 року у справі №278/2177/15-ц, провадження № 61-22158св19, дійшов висновку, що наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, може підтверджувати заборгованість відповідача за виданим кредитом.

Як вбачається із банківської виписки за договором №б/н, укладеним із ОСОБА_1 (а.с.48-81), станом на 05.02.2019 року існуюча до вказаної дати заборгованість відповідача за кредитним договором була повністю погашена (а.с.51). Після 05.02.2019 відповідач продовжила користування кредитними коштами, однак, не в повній мірі виконувала свій обов`язок щодо їх повернення, у зв`язку з чим за кредитним договором виникла заборгованість.

Із доданого банком до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що банк періодично змінював процентну ставку за користування кредитними коштами, зокрема, станом на 05.02.2019 року процентна ставка за користування кредитними коштами становила 3,5%, 01.08.2020 року процентну ставку було зменшено до 3,4%, після чого до 13.04.2021 року розмір процентної ставки становив 3,4%.

Апеляційний суд звертає увагу, що боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку у тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а і доведено факт вручення даного листа адресату під розписку. При цьому, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 14.12.2020 року у справі №515/8/18, провадження №61-17198св19, а також у постанові від 14.03.2018 року у справі №515/1844/16-ц, провадження № 61-6187св18.

Необхідно зазначити, що позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про підвищення відсоткової ставки.

За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне констатувати, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача здійснено, виходячи із відсоткової ставки, яка не була узгоджена сторонами при підписанні кредитного договору. При цьому, як зазначено вище, підписана ОСОБА_1 заява від 16.07.2008 року не містить в собі зазначення відсоткової ставки за простроченими відсотками. Однак, сторонами укладеного договору було узгоджено базову щомісячну відсоткову ставку за кредитом у розмірі 2,5% на місяць із розрахунку 360 днів у році (а.с.28). Суд першої інстанції при розгляді даної справи по суті на вказане не звернув уваги, та помилково зазначив у заочному рішенні від 12.08.2021 року, що у підписаній відповідачем заяві процентна ставка не зазначена. За даних обставин, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції безпідставно зазначив у заочному рішенні від 12.08.2021 року про те, що у заяві, яка підписана відповідачем 16.07.2008 року, процентна ставка не зазначена.

Вирішуючи вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за відсотками, апеляційний суд, відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року у справі №673/69/16-ц, провадження №61-15530св19, відповідно до якого суд і сам не позбавлений можливості зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується із наданим позивачем розрахунком. Незгода із наданим суду розрахунком не є підставою для відмови в позові.

Як вбачається із наданої банком виписки по рахунку ОСОБА_1 , з моменту виникнення заборгованості - 05.02.2019 року і до 13.04.2021 року (позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості станом на 13.04.2021 року), відповідачем витрачено кредитних коштів в сумі 34 697,25 грн. Виходячи із залишку заборгованості, яка протягом зазначеного періоду змінювалась, банк щомісячно нараховував відсотки за користування кредитом із розрахунку: 3,5% на місяць та із розрахунку: 3,4% на місяць. Так, протягом вказаного періоду позивачем за користування кредитом було нараховано відсотки в сумі: за ставкою 3,5% всього на суму: 12 635,40 грн., що у перерахунку на узгоджену сторонами відсоткову ставку - 2,5% становить 9 038,14 грн.; за ставкою 3,4% було нараховано на суму 6 394,16 грн., що у перерахунку за ставкою 2,5% становить 4 701,59 грн. Отже, окрім повернення суми фактично використаних коштів у розмірі 34 697,25 грн., за користування кредитними коштами за період з 05.02.2019 року по 13.04.2021 року ОСОБА_1 мала сплатити відсотки на загальну суму 13 739,73 грн. Згідно банківської виписки за вказаний період, відповідач внесла кошти на погашення заборгованості за кредитом на загальну суму 26 053,53 грн. Таким чином, станом на 13.04.2021 року залишок заборгованості відповідача за кредитом становив 22 383,45 грн., виходячи із розрахунку: (34 697,25грн.+ 13 739,73грн.) - 26 053,53 = 22 383,45 грн.

Апеляційний суд вважає за необхідне констатувати, що у даній справі оскаржуваним заочним рішенням від 12.08.2021 року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 16.07.2008 року у розмірі 23 773,84 грн., і вказана сума перевищує реальний розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 . При цьому, заочне рішення суду першої інстанції від 12.08.2021 року у вказаній частині сторонами спору не оскаржується, у зв`язку з чим в силу приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ ПриватБанк в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 1 169,08 грн. та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 2 940,07 грн., із вищенаведених апеляційним судом мотивів та підстав.

За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк - задовольнити частково, заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 12.08.2021 року, у оскаржуваній частині, змінити в частині мотивів та підстав відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 16.07.2008 року за нарахованими відсотками у сумі 1 169 грн. 08 коп. та за простроченими відсотками у сумі 2 940 грн. 07 коп., із вищенаведених апеляційними судом у даній постанові мотивів та підстав.

В іншій частині заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 12.08.2021 року апеляційним судом не переглядається в силу приписів ч.1 статті 367 ЦПК України.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374; п.1, п.3, п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк - задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 12 серпня 2021 року, у оскаржуваній частині, змінити в частині мотивів та підстав відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 16.07.2008 року за нарахованими відсотками у сумі 1 169 грн. 08 коп. та за простроченими відсотками у сумі 2 940 грн. 07 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 01.08.2022 року.

Головуючий: Судді: