Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/4039/22
Провадження № 2/553/1741/2022
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12.12.2022м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючої судді - Крючко Н.І.,

при секретарі - Компанійцю А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві проведеному у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням , -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням, в якому прохала усунути перешкоди у праві користування житловим приміщенням шляхом позбавлення ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ленінським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 30 травня 2005 року, РНОКПП НОМЕР_2 , права користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 адвокат Нестеренко Н.М. не з`явилась, але надала на адресу суду заяву, в якій прохала проводити судовий розгляду справи у її відсутність, та відсутність позивача у справі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, але надала на адресу суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі, в якій прохала проводити слухання справи у її відсутність.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні, в зв`язку з визнанням позову відповідачем та приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 06 серпня 2004 року у справі №2-579/04 визнано право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 18,4 кв.м. на суму 2502 грн., приміщення сіней площею 6,2 кв.м., на суму 312 грн., Ѕ частини сараю Г, Ѕ частини вбиральні Ж, погріб літній г, Ѕ частини огорожі №1. Всього будівель і споруд на суму 4754 грн., розташованих по АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру АДРЕСА_3 загальною площею на суму 1536 грн., Ѕ частини сараю «Г», Ѕ частини вбиральні «Ж», сарай літній «Д», частини огорожі №1 визнано за ОСОБА_1 . Всього будівель і споруд на суму 3314 грн..

При цьому, даним рішенням було вирішено сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено проживати з матірю ОСОБА_1 .

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 21.12.2016 року виправлено описку у рішенні Ленінського районного суду м. Полтави від 06 серпня 2004 року, змінено «Визнано право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 18, 4 кв.м., на суму 2502 грн., приміщення сіней площею 6,2 кв.м., на суму 312 грн., Ѕ частини сараю «Г», Ѕ частини вбиральні «Ж», погріб літній «г». Ѕ частини огорожі №1. Всього будівель і споруд на суму 4754 грн., що розташований по АДРЕСА_1 » на «Визнати право власності ОСОБА_1 на 59/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 , що складається з квартири АДРЕСА_2 загальною площею 18,4 м. кв., приміщення сіней площею 6,4 м.кв., Ѕ частини сараю «І», Ѕ частини вбиральні «Ж», погріб літній «г», Ѕ частини огорожі №1».

Таким чином, позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності житловим будинком, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , розмір частки позивача становить 59/100 та становить квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 18,4 кв.м., приміщення сіней площею 6,4 кв.м., Ѕ частини сараю Г, Ѕ частини вбиральні Ж , погріб літній г, Ѕ частина огорожі №1.

В обґрунтування позову стороною позивача вказувалось про те, що відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб №74 від 10.08.2022 року до складу сімї ( зареєстрованих) за адресою АДРЕСА_1 , входять ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки №1439 від 26.08.2022 року, виданої Комунальним підприємством «Житлово експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата реєстрації 30.05.2005 року.

Стороною позивача вказувалось про те, що у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 , виїхала в 2015 році за кордон, та постійно проживає станом на даний час у Туреччині. На підтвердження вказаних обставин стороною позивача надано копії посвідок на проживання, зокрема з матеріалів справи вбачається, що на даний час відповідач має посвідку на постійне проживання, зареєстрований в провінції Газіантеп Турецької Республіки з 06 серпня 2020 року по 06 серпня 2023 року.

Судом встановлено, що на даний час у даному будинку проживає позивач, яка сплачує за комунальні послуги, в свою чергу відповідач не несе витрат по сплаті комунальних послуг та утриманні майна.

Відповідно до частини першої та другої ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 383 ЦПК України та ст. 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно з ч.1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарською

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у томі числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме порушено право та з яких підстав.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховується причини її відсутності.

Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення ( висновок КЦС у справі № 209/2642/18).

Судом встановлено, що відповідач свідомо, за власним бажанням залишила своє місце проживання та реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , виїхавши на постійне місце проживання до Турецької Республіки.

ЄСПЛ висловив правову позиці відповідно до п.1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це . покладає на Україну в особі державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення від 21.02.1990 року у справі «Powell and Rayner v.the U.K»). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення від 24.11.1986 року у справі «Gillow v.the U.K.»), такі на наймача (рішення від 18 лютого 1999 року у справі «Larkos v. Cyprus).

Власник нерухомого майна не можу бути обмежений у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном упродовж всього часу триванні відповідного правопорушення (Постанова ВП ВС у справі № 653/1096/16-ц від 04 липня 2018 року).

Таким чином, наведені вище обставини підтверджують той факт, що у будинку АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_2 не проживає з 2015 року, та при цьому не несе будь-яких витрат по оплаті комунальних послуг за проживання у даному житлі, тому за таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими.

На підставі викладеного, керуючись ст. 405 ЦК України, ст.ст. 64, 107 Житлового кодексу України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням задовольнити.

Усунути перешкоди у праві користування житловим приміщенням шляхом позбавлення ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ленінським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 30 травня 2005 року, РНОКПП НОМЕР_2 , права користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиН. І. Крючко