Дата документу 09.12.2022 Справа № 336/921/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/921/22 Головуючий у 1 інстанції Галущенко Ю.А.
Провадження № 22-ц/807/2060/22 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Дашковської А.В.,

Крилової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У лютому 2022 р. АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В позові зазначено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н від 25.05.2015 р. за умовами якого позивач відкрив на ім`я відповідача рахунок, та відповідач отримав кредитну картку.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 55000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі якого відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою банку.

Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідачем неналежним чином виконуються умови договору щодо погашення кредиту та інших передбачених договором платежів, станом на 26.01.2022 р. у відповідача наявна заборгованість перед банком у розмірі 62835,51 грн., яка складається з такого:

- 53482,71 грн. заборгованість за тілом кредиту, вт.ч. 44298,89 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 9183,82 заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3407,46 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 5945,34 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Посилаючись на приписи ст.509, 525, 526, 527, 530, 610, 629, 1050,1054 ЦК України, позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 62835,51 грн. та судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2481 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору № б/н від 25.05.2015 р. у розмірі 53482,71 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати по оплаті судового збору у розмірі 2111,57 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій скаржник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

АТ КБ «ПриватБанк» надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового рішення по справі, з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.05.2015 р між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем була підписана Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», відповідно до цієї Анкети-заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок.

Банком на підставі Договору надання банківських послуг було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 55000,00 грн.

Посилаючись на невиконання відповідачем умов Договору про надання банківських послуг, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом 26.01.2022 р. становить 62835,51 грн., що складається з: 53482,71 грн. заборгованість за тілом кредиту, вт.ч. 44298,89 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 9183,82 заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3407,46 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 5945,34 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема з правочинів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 614 ЦК України).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач стверджував, що відповідач порушила свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів у результаті чого станом на 26.01.2022 р. має заборгованість 62835,51 грн., що складається з: 53482,71 грн. заборгованість за тілом кредиту, вт.ч. 44298,89 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 9183,82 заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3407,46 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 5945,34 грн. заборгованість за простроченими відсотками

ОСОБА_1 визнає наявність між нею і позивачем кредитних правовідносин.

Відповідно до Довідки,наданої позивачем до позовної заяви вбачається, що між AT КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було видано наступні картки: 20 жовтня 2017 року № НОМЕР_1 3039,05 грудня 2018 року № НОМЕР_2 , 28 лютого 2019 року № НОМЕР_3 , 18 серпня 2021 року № НОМЕР_4 (18.08.2021).

Також позивачем до матеріалів справи у якості доказу на підтвердження існування заборгованості надано Виписку за договором № б/н за період з 20.10.2017 по 27.01.2022.

Із вказаної виписки вбачається, що заборгованість відповідача, яку просив стягнути позивач, утворилась за рахунок операцій, здійснених по картці відповідача, у період з 15.08.2021 по 18.08.2021.

У оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вказав, що відповідачем, у наданих поясненнях не спростовані доводи позивача, а зазначено, щодо припущення про неналежність наданих доказів позивачем. Окрім того, відповідач визнає укладання ним договору приєднання у вигляді анкети-заяви №б/н від 25.05.2015 p., що підтверджується наданими позивачем доказами, які суд вважає належними та допустимими. Також суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні вказав, що відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, однак подав письмові пояснення, в яких зазначив, що не визнає будь-якої заборгованості.

Проте, матеріали цивільної справи №336/921/22 не містять жодних пояснень відповідача, які подані до ухвалення рішення у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заперечує, як неналежні, перекази та несанкціоновані зняття готівки за її картковими рахунками у період з 15.08.2021 року по 18.08.2021 року.

Згідно норм ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (ст. 1073 ЦК України).

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон № 2346-ІІІ) у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 ст. 1 Закону № 2346-ІІІ визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу.

Ініціювання переказу коштів може здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу (ст. 21 Закону № 2346-ІІІ).

Пунктами 14.14, 14.15 статті 14 Закону № 2346-ІІІ встановлено, що банк, зокрема, зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банка. У разі невиконання банком обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу ризик збитків від здійснення таких операцій несе банк.

При цьому, обов`язок банку щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним у разі інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем.

Згідно п. 1.14. ст. 1 Закону № 2346-ІІІ електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ;

Відповідно до п. 3, 12 розділу ІІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення), електронний платіжний засіб, за допомогою якого можна ініціювати переказ з рахунку користувача, має дозволяти ідентифікувати користувача.

Електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання електронного переказу.

Відповідно до пунктів 1, 2, 5 - 7, 9, 10 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян». Строки встановлення емітентом правомірності переказу та повернення на рахунок користувача попередньо списаного неналежного переказу визначені пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Аналіз вказаних положень актів цивільного законодавства дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається, як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, яка дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу.

Банк зобов`язаний інформувати користувача про всі операції з використанням платіжного засобу, а платник зобов`язаний повідомляти банк про всі оспорювані ним операції, здійснені з використанням електронного платіжного засобу.

Крім того, у випадку повідомлення користувачем банку про платіжні операції, які він не використовував, банк зобов`язаний вжити заходів щодо збереження залишку коштів користувача та провести ретельне розслідування таких фактів і повідомити користувача про його наслідки.

При цьому, на платника покладається відповідальність за здійснення несанкціонованих ним платежів за умови доведеності, що його дії чи бездіяльність призвели до втрати або незаконного використання платіжного засобу чи інформації, які дають можливість ініціювати платіжні операції.

Наведені вище обставини свідчать про те, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Встановлено, що заявою від 10.09.2021 ОСОБА_1 повідомляла AT КБ «ПриватБанк» про неналежні перекази та несанкціоновані зняття готівки з її банківських карток. Також вона повідомила Банк про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань інформації про вчинення щодо неї, ОСОБА_1 , кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч.1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та надала копію витягу з ЄРДР від 30.08.2021 №0000990. У заяві ОСОБА_1 просила припинити нарахування процентів за договорами та вжити заходів щодо повернення на її рахунок коштів, списаних в результаті неналежних переказів та несанкціонованого нею зняття готівки. Заява була отримана AT КБ «ПриватБанк» 14.09.2021. Банк заходів щодо відновлення залишку коштів на рахунках та повернення коштів не вжив. Також незважаючи на отримання повідомлення про скоєння щодо ОСОБА_1 кримінального правопорушення банк за рахунок її власних коштів списує з неї заборгованість та відсотки за користування кредитними коштами за простроченою заборгованістю, яка утворилась внаслідок неналежних переказів та несанкціонованого зняття готівки з її карток. Загальна сума утриманих з ОСОБА_1 коштів за період з 15.08.2021 по 19.12.2021 склала 9 480,96 грн.(а.с. 186-187).

Будучи обізнаним про те, що борг виник не внаслідок невиконання ОСОБА_1 умов договору щодо погашення кредиту, а внаслідок крадіжки коштів з її банківської карти невстановленими особами, будучи обізнаним про наявність кримінального провадження за заявою ОСОБА_1 , AT КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборговансоті за тілом кредиту та відсотками у загальному розмірі 62 835,51 грн.

З наданих пояснень ОСОБА_1 вбачається, що 27 серпня 2021 року нею було виявлено несанкціоноване списання грошових коштів з карткового рахунку в період часу з 15.08.2021 року по 18.08.2021 року (включно). Одразу після виявлення незаконного списання грошових коштів ОСОБА_1 звернулась за телефоном гарячої лінії AT КБ «ПриватБанк» 3700 для заблокування банківських карт, однак, працівником банку було повідомлено, що банківські картки вже були заблоковані через перевищення ліміту. Після отримання ОСОБА_1 виписки № EG6L4A4HLIBSE9NA від 27.08.2021 по картці/рахунку № НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 ) і додатковим рахункам договору № SAMDNWFC3 від 16.03.2018 за період 15.08.2021 - 27.08.2021 та довідки від 27.08.2021 №8KCIQ4QSOBLJKCEP було виявлено наступні неналежні перекази та несанкціо-новані зняття готівки за її картковими рахунками у період з 15.08.2021 року по 18.08.2021: 1) Відповідно до виписки № E0VCBI1C6D83NH7F від 13.06.2022 по картці/рахунку НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 ) і додатковим рахункам договору №SAMDNWFC3 від 16.03.2018 за період з 01.08.2021 по 13.06.2022 усього витрат 98 766,11 грн., усього надходжень 30 225,95 грн., сума комісій 1 861,38 грн. У даному періоді з карткового рахунку були здійснені наступні неналежні перекази та несанкціоновані зняття готівки:

- 15.08.2021 транзакція на суму 3 833,17 грн. з карти НОМЕР_7 з призначенням: «Підтвердження предавторизації: Part Payment Scheme 2»;

- 16.08.2021 транзакція на суму 899,90 грн. з карти НОМЕР_7 з призначенням:

«Підтвердження предавторизації: Part Payment Scheme 2»;

- 18.08.2021 зняття готівки з картки НОМЕР_7 у банкоматі DN00 за адресою: м.: Херсон, пр. 200-річчя Херсону, десятьма операціями: 10 000,00 грн., 2000,00 грн., 2000,00 грн., 2000,00 грн., 2000,00 грн., 2000,00 грн., 2000,00 грн., 2000,00 грн., 2000,00 грн., 2000,00 грн.;

-18.08.2021 - транзакція на суму 8750,00 грн. з карти НОМЕР_5 з призначенням: «Розваги: xBill*zMoney GP, KYIV»;

- 18.08.2021 - переказ грошових коштів у розмірі 14 202,00 грн. з карти НОМЕР_7 на свою картку НОМЕР_8 через IVR-меню, після чого залишок коштів на ній збільшився до 14 129,00 грн. та відповідно кредитний ліміт по картці НОМЕР_7 збільшився до -31 682,21 грн.;

2) Відповідно до виписки № MHDMFD6QV950OB6U від 31.05.2022 по картці/рахунку

НОМЕР_9 ( НОМЕР_10 ) і додатковим рахункам договору № SAMDNWFC0 від 18.08.2021 за період 01.08.2021 - 31.05.2022 усього витрат 14 258,92 грн., усього надходжень 14 135,33 грн., сума комісій 71,00 грн. У даному періоді накартковий рахунок Позивача було здійснено наступний неналежний переказ та несанкціоновані зняття готівки:

-18.08.2021 отримано переказ зі своєї картки НОМЕР_11 у розмірі 14 200,00 грн. через IVR-меню;

- 18.08.2021 - зняття готівки у банкоматі DN00 за адресою: м. Херсон, пр. 200-річчя Херсону, двома операціями: 10 000,00 грн. та 4 000,00 грн.;

3) Відповідно до довідки AT КБ «ПриватБанк» № 8KCIQ4QSOBLJKCEP від 27.08.2021, ОСОБА_1 , має заборгованість перед банком у сумі 61 843,35 грн. за угодою №SAMDNWFC3 від 16.03.2018 (карткові рахунки НОМЕР_5 , НОМЕР_7 , НОМЕР_12 та НОМЕР_13 ), яка виникла внаслідок укладення наступних договорів:

- 15.08.2021 - укладення договору №SAMDNWFC3 від 15.08.2021 «Оплата частинами до року» на суму 42 164,83 грн.;

- 16.08.2021 - укладення договору №SAMDNWFC4 від 16.08.2021 «Оплата частинами до року» на суму 8 099,10 грн.;

-15.08.2021 - придбання за допомогою послуги «Оплата частинами» товарів в магазині COMFY, які оплачені з картки № НОМЕР_5 за угодою №8749 від 15.08.2021 на суму 42 164,83 грн.;

- 16.08.2021 - придбання за допомогою послуги «Оплата частинами» товарів в магазині COMFY, які оплачені з картки № НОМЕР_5 за угодою №9765 від 16.08.2021 на суму 8 099,10 грн.

Загальна сума неналежних переказів та несанкціонованого зняття готівки за картковими рахунками ОСОБА_1 за період з 15.08.2021 по 18.08.2021 склала 105 949 грн. (сто п`ять тисяч дев`ятсот сорок дев`ять грн.).

Вбачається, що зняття готівки з карток ОСОБА_1 було здійснено у банкоматі DN00 за адресою: м. Херсон, пр. 200-річчя Херсону 18.08.2021, в той час як ОСОБА_1 перебувала у м. Запоріжжі.

Згідно відповіді AT КБ «ПриватБанк» від 14.06.2022 Банк повідомив, що не має можливості повернути грошові кошти за спірними операціями, здійсненими за картою ОСОБА_1 , однак буде намагатись максимально ефективно співпрацювати з правоохоронними органами та сприяти найскорішому розгляду даної справи.

Проте, матеріали справи не містять доказів належної перевірки позивачем повідомлених відповідачем фактів шахрайських дій, не містять доказів проведення банком службового розслідування по факту шахрайських дій з картковим рахунком відповідача.

Виходячи з зазначеного, а також врахувавши те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що банк не повідомив ОСОБА_1 про здійснювані платіжні операції з коштами на її рахунку, не здійснив фіксацію повідомлення відповідача про оспорюванні ним платіжної операції, не здійснив належної перевірки повідомлених нею фактів та не надав доказів направлення SMS-повідомлень з динамічними паролями на повідомлений нею номер телефону, а також доказів передачі відповідачем іншим особам чи втрати інформації, яка дає змогу здійснювати платежі з використанням інтернет-банкінгу «Приват24», колегія суддів приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог банку та вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вказаний висновок колегії суддів повністю узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, провадження № 61-1856св17, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц, провадження № 61-10469св18, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц, провадження № 61-30583св18, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, провадження № 61-1035св21, від 03 жовтня 2022 року у справі № 387/746/18, провадження № 61-14192св19.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення простроченого тіла кредиту є безпідставними.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», неналежний переказ - це рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 (далі - Положення N 705) визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення N 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15. Верховний Суд у постановах від 14.02.2018 у справі № 127/23496/15-ц, від та від 17.02.2021 у справі № 711/11121/18 вказану правову позицію підтримав. Також Верховний Суд у Постановах від 20.06.2018 у справі № 699/16-ц, від 05.12.2018 у справі №754/15020/15-ц та від 21.02.2019 року у справі N 489/1649/17 дійшов висновку про те, що «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності».

Враховуючи, що позивач не довів наявність обставини, якими обґрунтовано його вимоги, в задоволенні позову належить відмовити у зв`язку з безпідставністю пред`явлених вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судовий витрат.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3721 грн. 50 коп., оскільки апеляційна скарга задоволена, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню вказана сума судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2022 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 3 721 грн. 50 коп. витрат зі сплати судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді: