Справа №489/759/21
Провадження №2/489/164/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2022 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Назаровою С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дорога», Миколаївської міської ради про стягнення середнього заробітку за весь час затримки його виплати по день фактичного розрахунку

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом яким просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь середній заробіток за весь час затримки його виплати по день фактичного розрахунку у розмірі 1073196,23 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що в період з 25 березня 2019 року по 13 березня 2020 року він працював у КП «Дорога» на посаді головного механіка. Зазначене підприємство, у відповідності до свого Статуту, знаходиться у власності територіальної громади м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради. Під час знаходження у трудових відносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована але не виплачена заробітна плата у розмірі 47485 грн. 91 коп..Підтвердження фату існування заборгованості є довідка, яка видана йому за підписом директора ДП «Дорога» ОСОБА_2 . Його середньоденна заробітна плата складає 469,29 грн. Компенсація за несвоєчасну виплачену заробітну плату складає за період з жовтня 2019 року по березень 2020 року у розмірі 1073196,23 грн.

Від представника відповідача Миколаївської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі в частині позовних вимог до Миколаївської міської ради. Зазначає, що нормами КЗпП України не передбачено солідарної відповідальності підприємства за порушення трудового договору та його власника. Проте, нормами КЗпП України чітко врегульовано відповідальність роботодавця за несвоєчасну виплату заробітної плати працівникові, а нормами ЦК України чітко врегульовано межі відповідальності юридичних осіб та держави. Підприємство є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші розрахунки в установах банків, має право від свого імені укладати договори, придбавати майнові та особисті немайнові права та нести обов`язки, поти позивачем у суді. Підприємство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, у межах свого майна. Територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб. Таким чином Миколаївська міська рада не порушувала прав позивача та є неналежним відповідачем по цій справі.

Представник КП «Дорога» правом на подання відзиву не скористався.

Ухвалою суду від 11.02.2021, позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 02.03.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 14.06.2021, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

При вирішенні питання щодо можливості проведення судового розгляду цивільної справи за відсутністю сторін, суд керується тим, що сторонам надавався час на подання заяв по суті справи, клопотань про проведення експертизи, витребування доказів, тощо. Також бере до уваги відсутність ухвали про визнання явки сторін обов`язковою, тривалість розгляду, належність повідомлення сторін та учасників справи, необхідність дослідження додаткових доказів, окрім тих, що наявні в матеріалах цивільної справи, допиту свідків, тощо.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи не встановлено, тому судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно приписів ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Як вбачається з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 працював в КП «Дорога» на посаді головного механіка з 23 березня 2019 року відповідно до наказу № 58 від 22.03.2019.

Згідно наказу № 52 КП «Дорога» про припинення трудового договору від 13.03.2020, ОСОБА_1 звільнено з посади головного механіка на підставі ч.1 ст.. 36 КЗпП України (за згодою сторін).

Відповідно до довідки КП «Дорога», сума заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 станом на березень 2020 року, складає 47485,91 грн.

Ленінським районним судом м. Миколаєва від 10.02.2021 видано судовий наказ про стягнення з КП «Дорога» на користь ОСОБА_1 заборгованість по нарахованій але не виплаченій заробітній платі за період часу з 25 березня 2019 року по 13 березня 2020 року в сумі 47485 (Сорок сім тисяч чотириста вісімдесят п`ять) гривень 91 копійка.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Виплата заробітної плати працівнику гарантована статтею 43 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час затримки розрахунку.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 21.01.2015 у справі № 6-195цс14.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Суд, у зв`язку з тим, що позивачем не надано відомостей щодо виплати заборгованості по заробітній сплати, вважає за необхідно взяти період з дати звільнення і по день винесення рішення суду 02.12.2022.

При розрахунку середнього заробітку суд виходить з довідки КП «Дорога», відповідно до якої середньоденна заробітна плата складає 469,29 грн. (а.с. 11).

Кількість робочих днів, виходячи із п`ятиденного робочого тижня та даних, викладених у листах Мінсоцполітики України про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019, 2020 роки, кількість робочих днів з 13 березня 2020 року (дати звільнення позивача) по 02 грудня 2022 року (день винесення рішення суду) становить 689 днів.

У зв`язку із цим, розмір середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку за період вказаний позивачем складає 323 340,81 грн. (469,29 х 689), сума якого визначена без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів, що є обов`язком роботодавця, як податковим агентом.

При цьому, суд не приймає розрахунок позивача, оскільки при розрахунку середньоденного заробітку позивач допустився помилки у кількості робочих днів.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно до ч. 1 ст. 176 ЦК України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Нормами ЦК України передбачено, що територіальні громади діють у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин можуть створювати юридичні особи публічного права (комунальні підприємства, спільні комунальні підприємства, навчальні заклади, тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом. Водночас територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом, а юридичні особи, створені територіальними громадами, у свою чергу, не відповідають за зобов`язаннями відповідно територіальних громад.

Підстави та умови субсидіарної відповідальності визначаються положеннями ст.. 619 ЦК України.

За загальним змістом цієї норми субсидіарна відповідальність повинна бути передбачена договором або законом, така відповідальність настає за умови пред`явлення вимоги до основного боржника та його відмовою від задоволення вимог кредитора або не надсилання відповіді у розумний строк про задоволення вимоги.

Тобто, виходячи із змісту вказаної норми, підставою для застосування субсидіарної відповідальності для засновників юридичних осіб має бути виключно пряма вказівка закону або договору.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 18.05.2020 у справі № 711/3288/17.

Згідно п. 1.2 Статуту «Дорога», затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 14.12.2017 № 31/4, власником підприємства є територіальна громада міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради.

Підприємство є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків, не є власником основних засоби переданих на баланс для виконання робіт по експлуатації та ремонту доріг, мостів, має право від свого імені заключати договори, придбавати майнові та особисті немайнові права та нести обов`язки, бути позивачем та відповідачем у суді, господарському та третейському судах (п. 1.3 Статуту).

Пунктом 1.7 Статуту ДП «Дорога», передбачено, що підприємство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах свого майна Підприємство не відповідає за зобов`язаннями держави і власника, держава і власник не відповідає по зобов`язаннях Підприємства.

За такого, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача ДП «Дорога» на користь позивача 323 340,81 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період, визначений позивачем, які визначені без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів, що є обов`язком роботодавця, як податковим агентом.

Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (30,12%), а тому з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3233,40 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дорога», Миколаївської міської ради про стягнення середнього заробітку за весь час затримки його виплати по день фактичного розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Дорога» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки його виплати по день фактичного розрахунку у розмірі 323 340 грн. 81 коп. (триста двадцять три тисячі триста сорок гривен вісімдесят одна копійка) який визначений без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів, що є обов`язком роботодавця, як податковим агентом.

Стягнути з Комунального підприємства «Дорога» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3233 грн. 40 коп. (три тисячі двісті тридцять три гривни сорок копійок).

В задоволенні позовних вимог до Миколаївської міської ради відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Комунальне підприємство «Дорога», юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 7, .

Відповідач: Миколаївська міська рада, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Повний текст судового рішення складено «02» грудня 2022 року.

Суддя Н.О. Рум`янцева