Справа № 750/1049/21
Провадження № 2/761/5239/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Соломон О.М.,

за участі

представника відповідача: Линник Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДіджиФінанс», Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

04.02.2021 року до Деснянського районного суду м.Чернігова надійшла зазначена позовна заява.

30.08.2021 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла зазначена справа за підсудністю.

В позовних вимогах позивач просить: визнати недійсним договір відступлення права вимоги №7_БМ від 20.07.2020 року в частині щодо передачі права вимоги за кредитним договором №200114541 від 28.09.2014 року.

Вимоги позову обгрунтовані тим, що між позивачем та ПАТ «Банк «Михайлівський» 28.09.2014 року був укладений договір споживчого кредиту №200114541.

Як зазначає позивач, в жовтні 2020 року він отримав лист від ТОВ «ДіджиФінанс» за яким він повідомив про перехід до нього права вимоги за вказаним кредитним договором та вимагав сплатити заборгованість в сумі 3 910,55 грн.

Такі вимоги позивач вважає безпідставними та незаконними оскільки між ТОВ «ДіджиФінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» був укладений договір факторингу №1905 від 19.05.2016 року в рамках якого відбувся перехід права вимоги за кредитним договором №200114541 від 28.09.2014 року.

В подальшому ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» отримані права вимоги відступила ТОВ «Фінансова компанія «Фагор».

Договір факторингу, укладений між ПАТ «Банк «Михайлівський» та ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» не визнаний недійсним і до ПАТ «Банк «Михайлівський» не повернулось право вимоги за кредитним договором №200114541 від 28.09.2014 року, тому позивач вважає, що договір відступлення права вимоги №7_БМ від 20.07.2020 року в частині передачі права вимоги за договором №200114541 від 28.09.2014 року є недійсним.

Крім того, позивач зазначає, що Господарським судом м.Києва (справа №910/11298/16) вирішується питання переуступки права вимоги на користь ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» та ТОВ «Фінансова компанія «Фагор».

Позивач в позові вказує, що на його переконання, борг за кредитним договором №200114541 від 28.09.2014 року існує перед ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» та ТОВ «ДіджиФінанс».

28.09.2022 року до суду надійшов відзив Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в якому представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що ТОВ «ДіджиФінанс» правомірно набуло право вимоги за кредитним договором №200114541 від 28.09.2014 року, тому правові підстави для задоволення позову відсутні. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами що спірний договір не відповідає вимогам чинного законодавства. Крім того, позивач не зазначає, які його права порушені оскаржуваним договором.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

В судове засідання позивач не з`явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність та просив задовольнити позовні вимоги.

Представник ТОВ «ДіджиФінанс» в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

ПАТ «Банк «Михайлівський», ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» в судове засідання представників не направили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили, пояснення чи відзив на заявлені вимоги не направили.

А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши представника відповідача ТОВ «ДіджиФінанс», врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.07.2020 року між ПАТ «Банк «Михайлівський» та ТОВ «ДіджиФінанс» був укладений Договір №7_БМ про відступлення права вимоги за яким до ТОВ «ДіджиФінанс» перейшло право вимоги, зокрема за договором №200114541 від 28.09.2014 року в сумі 3 910,55 грн., що підтверджується додатком до договору.

Вказану обставину сторони не оскаржували.

Позивач не надав суду докази належного виконання зобов`язань за договором №200114541 від 28.09.2014 року

В позовній заяві позивач зазначив, що між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» 19.05.2016 року був укладений Договір факторингу №1905 в межах якого відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором №200114541 від 28.09.2014 року.

В подальшому ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» отримані права вимоги передала за договором факторингу №1 від 20.05.2016 року ТОВ «Фінансова компанія «Фагор».

Вказані договори суду надано не було, а тому суд позбавлений можливості встановити, що за вказаними договорами було переуступлено право вимоги за кредитним договором №200114541 від 28.09.2014 року.

При зверненні до суду з позовом позивач посилався на справу №910/11298/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» (далі - ПАТ «Банк Михайлівський») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» (далі - ТОВ «ФК «Плеяда»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» (далі - ТОВ «ФК «Фагор»), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО); Національного банку України (далі - НБУ) та ОСОБА_2 , в якому позивач просив застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905:

- зобов`язати ТОВ «ФК «Плеяда» передати ПАТ «Банк Михайлівський» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2;

- визнати відсутніми у ТОВ «ФК «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу;

- визнати недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор»;

- зобов`язати ТОВ «ФК «Фагор» передати ПАТ «Банк Михайлівський» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2;

- визнати відсутніми у ТОВ «ФК «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатках до нього.

Рішенням Господарського суду м.Києва від 04.03.2021 року в задоволенні позову було відмовлено.

Однак, постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/11298/16 - задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/11298/16 скасовано в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» у цій частині - застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2;

визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу;

визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор»;

зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2;

визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатках до нього.

Як встановлено рішенням суду, 20.07.2020 року відбулось підписання договору №7_БМ відступлення ПАТ «Банк Михайлівський» (за договором - банк) прав вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (за договором - новий кредитор) за результатами проведення торгів (аукціону).

Судом було встановлено, правомірність зазначеного договору та здійснено заміну позивача у справі ПАТ «Банк Михайлівський» на його правонаступника - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», про що постановлено відповідну ухвалу.

Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги за усіма правами кредитора за основними договорами, що існували на момент переходу цих прав в порядку, передбаченому ст. 514 Цивільного кодексу України та п. 2 договору №7_БМ 20.07.2020. Відповідно, у ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» виник не тільки інтерес щодо прав вимоги, а й цілком реальне правомірне очікування на стягнення заборгованості за переданими договорами. Тобто у особи виникло право на стягнення відповідної заборгованості.

Таким чином рішенням суду встановлено правомірність укладення договору між ТОВ «ДіджиФінанс» та ПАТ «Банк Михайлівський».

В позовній заяві позивач не зазначив, які положення діючого законодавства були порушені при укладенні оскаржуваного правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.01.2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» надала позивачу довідку, що він є кредитором по кредитному договору №200114541 від 06.11.2014 року та станом на 24.01.2017 року заборгованість за Договором погашена в повному обсязі та договір закритий.

Однак суд не може прийняти до уваги як належний доказ виконання позивачем зобов`язань за кредитним договором, оскільки в позовній заяві позивач зазначає, що між ним та ПАТ «Банк Михайлівський» був укладений договір №200114541 від 28.09.2014 року та суду не надано доказів що дійсно право вимоги за вказаним договором було переуступлено ТОВ «Фінансова компанія «Фагор».

13.10.2020 року ТОВ «ДіджиФінанс» направило повідомлення позивачу про те, що за Договором відступлення права вимоги №7_БМ від 20.07.2020 року, укладеним з ПАТ «Банк «Михайлівський» до них перейшло право вимоги за кредитним договором №200114541 від 28.09.2014 року та просили сплатити заборгованість в сумі 3 910,55 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи що позивач не довів належними та допустимими доказами порушення власних прав та позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 77-81, 141, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд,

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДіджиФінанс», Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 24 листопада 2022 року

Суддя: Н.Г. Притула