Провадження № 2/752/43/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 травня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Сітайла В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства „ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

06.07.2015 року позивач ПАТ „ПриватБанк", яке змінило назву на Акціонерне товариство „ПриватБанк" (далі - АТ „ПриватБанк") звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості зі ОСОБА_1 ..

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на те, що ПАТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_1 12.05.2006 року уклали договір б/н (далі - Кредитний договір).

Відповідно до умов укладеного Кредитного договору, відповідач 12.05.2006 року отримав кредит в розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки.

Відповідно до умов кредитного договору, він складається із Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3. Умов та Правил надання Банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою додаються до позовної заяви. Банк нараховує відсотки за користування кредщитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5. «Правил користування платіжною карткою»..

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5. «Правил користування платіжною карткою».

АТ КБ „ПриватБанк" свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі встановленому Договором.

Відповідно до п. 6.5. «Умов та правил надання банківських послуг» - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим Договором.

Згідно з п. 6.6. «Умов та правил надання банківських послуг» - у разі невиконання зобов`язань за Договорами, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку.

Відповідно до п. 8.6 «Умов та правил надання банківських послуг»,- при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500, 00 гривень + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів комісії.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно. п. 6.7 «Умов та правил надання банківських послуг».

Відповідно до п. 9.12 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору він автоматично лонгується на той самий строк.

Однак, відповідачем умови кредитного договору не виконувались, у зв`язку із чим виникла заборгованість, що станом на 17.06.2015 становить 33 289,99 грн., яка складається з наступного: 3 973,34 грн. - заборгованість за кредитом; 27 255,22 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 561,43 грн. - штраф (процентна складова).

З урахуванням викладеного, АТ КБ „ПриватБанк" просив суд стягнути суму заборгованості на користь Позивача та судові витрати, що складаються із судового збору.

14 вересня 2015 року ОСОБА_1 подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що з позовною заявою не погоджується, оскільки 31 липня 2008 року сплив кінцевий термін картки, позивач з відповідними вимогами про порушення кредитного договору б/н від 12.05.2006 року до нього не звертався, а тому ним були виконані всі умови Кредитного договору. Крім того зазначив, що позовна заява є необґрунтованою та безпідставною з огляду на наступне.

Розрахунки заборгованості за кредитним договором б/н від 12.05.2006 року є безпідставними, оскільки здійснювалися після закінчення терміну картки.

Заборгованість за кредитним договором б/н від 12.05.2006 року спростовується розрахунком заборгованості який Позивач 24.09.2007 року додав до заяви про видачу судового наказу та розрахунком заборгованості який позивач 14.04.2014 року додав до позовної заяви.

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 24.09.2007 року, заборгованість за кредитом становить 3 951,90 грн., натомість у позовних вимогах від 14 квітня 2014 року заборгованість за кредитом становить 3973,74 грн., як і у позовних вимогах по справі

№ 752/11749/15-ц.

Також, Позивачем не було враховано оплату здійснену ОСОБА_1 06 жовтня 2006 року за кредитним договором б/н від 12.05.2006 року.

З огляду на це розрахунок боргу, підготовлений працівниками Банку щодо наявності грошового зобов`язання Позивача по тілу кредиту, відсотках, процентах річних та пені - є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог Банку до Позивача.

Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм статті 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Зазначав, що відповідно до змісту заяви про видачу судового наказу від 25 вересня 2007 року, поданої ЗАТ КБ „ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ „ПриватБанк" поданої до Голосіївського районного суду м. Києва, відповідно до укладеного договору б/н від 12.05.2006 року ОСОБА_1 12.05.2006 року отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки.

За зазначеною заявою 10 жовтня 2007 року Голосіївським районним судом м. Києва було видано судовий наказ по справі № 2-н-241/14 за яким було стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ „ПриватБанк" суму заборгованості за кредитним договором б/н від 12.05.2006 року у розмірі 6 521,20 грн. та 32,61 грн. судових витрат, що були останнім сплачені при подачі заяви. А також, було стягнуто з боржника на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 15 гривень 00 копійок.

З огляду на це, вбачається, що ПАТ КБ „ПриватБанк" з метою стягнення заборгованості за договором б/н від 12.05.2006 року зі ОСОБА_1 , вже зверталося до Голосіївського районного суду м. Києва у 2007 році, який задовольнив його вимоги у повному обсязі.

Термін дії картки сплив 31 липня 2008 року, що свідчить про те, що ПАТ КБ „ПриватБанк" звернулося з позовною заявою через сім років з моменту закінчення терміну дії картки, а тому, кінцевий термін повернення кредиту у розмірі 4000,00 грн. настав 31.07.2008 року. Отже, останнім днем пред`явлення позивачем вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 12.05.2006 року до ОСОБА_1 є 31 липня 2011 року, натомість позивач звернувся із позовною заявою 14 квітня 2014 року.

25 вересня 2007 року позивач звертаючись до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу, просив суд видати судовий наказ про стягнення з Боржника на користь ПриватБанку:

- заборгованість у розмірі 6521,20 грн. за кредитним договором б/н від 12.05.2006 року;

- судові витрати у розмірі 32,61 грн. судовий збір та 15,00 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу.

Даною заявою було перервано перебіг строку позовної давності.

10 жовтня 2007 року Голосіївський районний суд м. Києва по справі № 2н-241/14 видав судовий наказ, ОСОБА_1 заяви про скасування судового наказу до Голосіївського районного суду м. Києва, не подавав.

З огляду на це є очевидним, що звернення пзивача із позовною заявою до

ОСОБА_1 є незаконним, пов`язане із подвійним стягненням за кредитним договором б/н від 12.05.2006 року та має на меті отримання ПАТ КБ „ПриватБанк" надприбутків, просив суд ухвалити рішення яким відмовити ПАТ КБ „ПриватБанк" в задоволенні позову до нього, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 12.05.2006 року

14 вересня 2015 року ОСОБА_1 подав до Голосіївського районного суду м. Києва заяву про застосування строків позовної давності, якою він просив застосувати позовну давність до позовних вимог ПАТ КБ „ПриватБанк" до ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 12.05.2006 щодо стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 3 973,34 грн. (три тисячі дев`ятсот сімдесят три) гривні 34 копійки, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі - 27 255,22 грн. (двадцять сім тисяч двісті п`ятдесят п`ять) гривень 22 копійки; Застосувати спеціальну позовну давність до позовних вимог ПАТ КБ „ПриватБанк" до ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 12.05.2006 року щодо стягнення штрафів в розмірі 500,00 грн. (фіксована складова) та 1 561,43 грн. (одна тисяча п`ятсот шістдесят одна) гривня 43 копійки.

03 вересня 2018 року ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якому виклав свої заперечення на позовну заяву, які за змістом є аналогічними запереченням проти позову від 14 вересня 2015 року.

Крім того, додатково зазначив, що з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної лінії клієнта ОСОБА_1 (картрахунок НОМЕР_1 від 13.05.06): зміна кредитного ліміту відбулася 17.05.2006 р. (кредитний ліміт: 4000,00; Примітка встановлення кредитного ліміту 4000,00). А тому, він не міг отримати 12 травня 2006 року кредитний ліміт по договору № б/н від ПАТ КБ„ПриватБанк".

При цьому, з виписки по рахунку за період з 01.01.1999 по 08.06.2016, вбачається, що кредитний ліміт був встановлений 17 травня 2006 року. Зазначив, що ПАТ КБ „ПриватБанк" не надало доказів виконання ним договору № б/н від 12.05.2006 року, щодо надання 12 травня 2016 року ОСОБА_1 коштів у розмірі 4 000,00 грн. (чотирьох тисяч) гривень, а тому порушення прав Банку з боку Відповідача не доведено ним взагалі.

Відповідно до п. 9.12. Умов та правил надання банківських послуг договір діє до моменту належного виконання сторонами обов`язків.

Відповідно до п. 3.1. Правил користування платіжною картою, примірник яких

ОСОБА_1 отримав 12 травня 2006 року від представника ПАТ КБ „ПриватБанк" та є невід`ємною частиною договору про надання банківських послуг, що надавалися Голосіївському районному суду м. Києва представником Відповідача разом із запереченнями на позовну заяву, строк дії карти вказаний на лицьовій стороні Карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

П.П. 3.1.2. Правил користування платіжною картою, визначено, що дата закінчення дії Карт, виданих довіреній особі Держателя, співпадає з датою закінчення дії карти Держателя.

Відповідно до п.п. 3.1.3. Правил користування платіжною картою, по закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання Клієнту Карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшло письмова заява Держателя про закриття Карткового рахунку, а також при умові нарахування грошових коштів на Картковому рахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по Картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) та при дотриманні інших умов продовження, передбачених Договором.

Згідно з п. 3.1.4. Правил користування платіжною картою, строк дії карт миттєвого виготовлення продовженню не підлягають.

П. 3.1.5. Правил користування платіжною картою, передбачено, що замовлені Клієнтом Карти, в тому числі продовжені з новим строком дії, але не отримані, зберігаються в Банку для видачі Клієнту протягом 11 місяців.

Карта ПАТ КБ „ПриватБанк", що була видана 12 травня 2006 року ОСОБА_1 діяла до 31 липня 2008 року, але він не звертався до Позивача із заявами про її продовження.

Зважаючи, що ПАТ КБ „ПриватБанк" не надало до суду належних доказів звернення ОСОБА_1 до Позивача для виготовлення йому останнім нової карти з новим строком дії, чи доказів не отримання Відповідачем замовленої карти,? є очевидним що умови договору б/н від 12.05.2006 року припинили свою дію.

При цьому, взагалі незрозуміло хто та яким чином міг 29 липня 2009 року, після завершення 31 липня 2008 року дії основної карки НОМЕР_2 здійснити повернення штрафу за прострочення у розмірі 500,00 грн. (підтверджується випискою за період 01.01.1999 по 08.06.2016)/

Оскільки, ключем до карткового рахунку НОМЕР_1 є пластикова Картка, то не отримання нової картки ОСОБА_1 унеможливило його користування грошовими засобами за договором б/н від 12.05.2006 року після 31 липня 2008 року.

Зазначив, що не погоджується із нарахуванням йому штрафу Позивачем, оскільки останнім днем пред`явлення позивачем вимоги про стягнення заборгованості по штрафу за кредитним договором б/н від 12.05.2006 року до ОСОБА_1 є 31 липня 2009 року.

При підписанні 12.05.2006 року анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг Приватбанку, йому було надано ПАТ КБ „Приватбанк" копію умов і правил надання банківських послуг та копію правил користування платіжною карткою, копію яких він долучив до справи. Разом з тим, позивачем при зверненні до Голосіївського районного суд м. Києва, було долучено до позовної заяви Витяг із Умов та правил надання банківських який не відповідає Умовам і Правилам надання банківських послуг Приватбанку, що були надані йому 12 травня 2006 року.

Відповідно до п. 9.12. Умов і Правил надання банківських послуг Приватбанку наданих йому у день підписання договору б/н, договір діє до моменту належного виконання сторонами своїх обов`язків. А тому, є критичними твердження позивача, що пунктом 9.12. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Коли 12.06.2006 року він підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг Приватбанку, ПАТ КБ „Приватбанк" не попередив його про всі істотні умови договору, про ризики, які можуть виникнути у неї як споживача фінансових послуг. При цьому, надав йому копію Умов і Правил надання банківських послуг Приватбанку, які є відмінними від Умов і Правил надання банківських послуг Приватбанку долучених ним до позовної заяви при зверненні до Голосіївського районного суду м. Києва, про що свідчить відсутність його підпису під даними Правилами, а також долучення ПАТ КБ „ПриватБанк" до матеріалів справи № 2н-241/14, при зверненні 25 вересня 2007 року до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу, примірнику Умов і Правил надання банківських послуг Приватбанку, що були Позивачем надані ОСОБА_1 12 травня 2006 року.

Зазначає, що не можливо чітко встановити, що сторони дійшли домовленості та згоди з усіх істотних умов договору, зокрема, строку дії договору б/н від 12.05.2006 року, валюти виконання зобов`язання та строків позовної давності відносно вимог банку з повернення кредиту, оплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафу. Звернувшись до Голосіївського районного суд м. Києва із позовом про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за договором б/н від 12.05.2006 року, позивач на підтвердження своїх доводів не надав копію підписаного ОСОБА_1 12 травня 2006 року із ПАТ КБ „ПриватБанк" Умов і Правил надання банківських послуг Приватбанку, що свідчить про те що він ним не укладався. З огляду на це вбачається, що договір № б/н від 12.05.2006.року є нікчемним, а тому позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, Відповідач просить суд ухвалити рішення, яким відмовити ПАТ КБ „ПриватБанк" в задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 12.05.2006 року.

17 грудня 2018 року представник позивача ПАТ КБ „Приватбанк" подав відповідь на відзив, в якому виклав наступне. Відповідно до укладеного договору б/н від 12.05.2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 14.10.2010 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг затверджених наказом Банку від 06.03.2010 року.

На підставі поданої заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг, Відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 (п.п. 1.1.1.90, 2.1.1.11 Умов) - ключем до карткового рахунку є пластикова Картка (п. 1.1.1.62 Умов) яку отримав Відповідач та мобільний телефон який вказав Відповідач (п. 1.1.1.15 та п. 1.1.1.16 Умов) в Заяві.

Щодо ознайомлення Відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг, зазначив, що Позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 12.05.2006 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що останній висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив (ла), що «Я згоден (на) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (лась) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді…».

Також до відповіді на відзив Позивачем було долучено виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат. А отже й отримав кредитну картку „Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача, всі операції за картковим рахунком. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунку не надано, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не спростований, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

Станом на 17.06.2015 року Відповідач має заборгованість - 33 289,99 грн., яка складається з наступного: 3 973,34 грн. - заборгованість за кредитом; 27 255,22 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 561,43 грн. - штраф (процентна складова). Судовим наказом Голосіївського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2007 року задоволено вимоги банку про стягнення заборгованості, згідно з яким в рахунок погашення заборгованості за кредитом задоволено суму у розмірі 6 521,20 грн. Оскільки погашення заборгованості за судовим наказом Голосіївського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2007 року Відповідачем не проводилося і вимоги Позивача досі не задоволено, то відповідно договірні правовідносини між сторонами не припинилися, а Банк продовжує здійснювати нарахування пені, відсотків. З метою недопущення подальшого зростання заборгованості за кредитом, банк вирішив звернутись з позовом про стягнення заборгованості на суму різниці між поточною заборгованістю та суму заборгованості, яку було стягнуто за рішенням суду. Таким чином, до стягнення у даному судовому процесі, з врахуванням попереднього судового наказу, належить наступна заборгованість: 26 768,79 грн. (33 289,99 грн. поточної заборгованості мінус 6 521,20 грн. стягнена за судовим наказом).

Таким чином, винесення Голосіївським районним судом м. Києва судового наказу від 10 жовтня 2007 року не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання у передбачених умовами Договору коштів і не тягне за собою припинення договору. Банком буде подано уточнену позовну заяву з розрахунку заборгованості на різницю суми, стягнутої з врахуванням попереднього судового наказу.

В заяві - анкеті клієнта, зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами ж говору визначено (п. 2.1.1.2.3.), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Так, Банком неодноразово було змінено кредитний ліміт. Пунктом 2.1.1.2.4. Умов і Правил встановлено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком. Додатково повідомив, що встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження. Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення Пін-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через РОS-термінал торгової точки) саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові. При проведенні претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не стартового кредитного ліміту по карті. Тому, належним доказом зняття коштів карткового рахунку клієнта є виписка. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а позовні вимоги Банку підлягають задоволенні в повному обсязі.

Щодо наданого Банком розрахунку заборгованості, зауважив, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових кошів по рахункам кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Із виписки вбачається, що Відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався коштами. Користуючись кредитними коштами, Відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому твердження щодо незнання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи.

Щодо строків позовної давності, представник позивача зазначив, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загальноприйнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануїтет, тощо. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця.

Отже, строк випущеної картки до останнього дня 07.2008 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до Відповідача 06.07.2015 року - до спливу строку позовної давності.

У зв`язку з цим, обставини на які Відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності Позивачем дотримано при зверненні до суду.

Також представник позивача зауважив, що згідно з випискою по рахунку, вбачається, що Відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що Відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором, а тому посилання Відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги.

На підставі викладеного, представник позивача ПАТ КБ „Приватбанк" просив суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі.

якому зазначив, що із поясненнями, міркуваннями та аргументами позивача, викладеними у відповіді на відзив він не погоджується, які за змістом є аналогічними запереченням проти позову від 14 вересня 2015 року та відзиву на позовну заяву від 03 вересня 2018 року.

Крім того, додатково зазначив, що анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, Умови та правила надання банківських послуг затверджених наказом Банку від 06.03.2010 року він не міг підписати, оскільки, зі слів позивача вони були підписані особою жіночої статі 14.10.2010 року, через майже два з половиною роки після закінчення строку дії картки за кредитним договором б/н від 12.05.2006 року.

Зазначає, що після підписання кредитного договору б/н від 12.05.2006 року необхідності підписувати 14 жовтня 2010 року анкету-заяву у нього не було. Зазначив, що із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № 181337906 від 14 жовтня 2010 року, вбачається, що в ній переписані невідомою мені особою його персональні дані. При цьому, сама анкета-заява не містить його підпису. Вказав, що при зверненні з позовною заявою на підтвердження позовних вимог Позивач надав абсолютну іншу заяву, яку він дійсно заповнював та підписував, а тому, Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку

№ 181337906 від 14 жовтня 2010 року не є складовою укладеного ним із Банком 12.05.2006 року договору б/н.

Стверджував, що Умов кредитування та видачі кредитних коштів у ПриватБанку, які б були ним підписані, матеріали справи № 752/11749/15-ц не містять.

Разом з тим, сам позивач зазначає, що заява, пам`ятка клієнта та Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, а також тарифи становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг.

У відзиві на позовну заяву від 03 вересня 2018 року він зазначив, що при підписанні 12 травня 2006 року заяви, йому було надано представником ПАТ КБ „ПриватБанк" копію умов і правил надання банківських послуг ПриватБанку та копію правил користування платіжною карткою, копії яких за клопотанням його представника були долучені головуючим судового засідання суду першої інстанції до матеріалів справи № 752/11749/15-ц.

При цьому, до відповіді на відзив, позивач долучив на підтвердження своїх позовних вимог витяг із Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 з якими на момент укладення договору б/н від 12.05.2006 року він за жодних обставин ознайомитися не міг.

Разом з тим, ці Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку є відмінними від тих, що були надані йому для ознайомленням перед підписанням 12 травня 2006 року заяви.

Посилався на те, що твердження Позивача, що підписавши заяву, він ознайомився та був згодний в тому числі з Умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua; https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування, є критичними, оскільки підписана ним, ОСОБА_1 12 травня 2006 року із ПуАТ КБ „ПриватБанк" заява таких посилань не містила.

А тому, доводи позивача, що саме на Відповідача покладено обов`язок доведення того факту, що він не був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг Приватбанку, не отримував кредитний ліміт чи не підписував кредитний договір, за невиконання умов якого до нього пред`явлено позов, є безпідставними.

У зв`язку з викладеним, також, є безпідставними аргументи Позивача, що відсутні підстави для з`ясування обставин, за яких можливе визнання правочину недійсним у зв`язку із не підписанням договору, невідповідності даних у анкеті-заяві та встановлення будь-яких висновків з приводу їх існування при вирішенні спору про стягнення заборгованості.

Зазначив, що не підписані ним Умови та правила надання банківських послуг Приватбанку, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг, безпідставні та вказують на недоведеність позовних вимог ПАТ КБ „ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, оскільки не надаючи на виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 10 травня 2018 року по справі

№ 752/11749/15-ц завірені належним чином умови та правила надання банківських послуг, які були чинними станом на 12.05.2006 року, для долучення їх до матеріалів справи

№ 752/11749/15-ц на підтвердження укладення кредитного договору, пам`ятки Клієнта,- встановити законність нарахованої заборгованості є неможливим.

Твердження ПАТ КБ „ПриватБанк", що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті, не відповідають дійсності. Відповідно до п. 3.1. Правил користування платіжною картою, які йому були надані представником ПАТ КБ „ПриватБанк" 09 серпня 2012 року та є невід`ємною частиною договору про надання банківських послуг, надавалися Голосіївському районному суду м. Києва разом з відзивом на позовну заяву.

Згідно з п.п. 3.1.1. Правил користування платіжною картою, строк дії карти вказаний на лицьовій стороні Карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

П.П. 3.1.2. Правил користування платіжною картою, визначено, що дата закінчення дії Карт, виданих довіреній особі Держателя, співпадає з датою закінчення дії карти Держателя.

Відповідно до п.п. 3.1.3. Правил користування платіжною картою, по закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання Клієнту Карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява Держателя про закриття Карткового рахунку, а також при умові нарахування грошових коштів на Картковому рахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по Картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) та при дотриманні інших умов продовження, передбачених Договором.

Згідно з п. 3.1.4. Правил користування платіжною картою, строки дії карт миттєвого виготовлення продовженню не підлягають.П. 3.1.5. Правил користування платіжною картою, передбачено, що замовлені Клієнтом Карти, в тому числі продовжені з новим строком дії, але не отримані, зберігаються в Банку для видачі Клієнту протягом 11 місяців.

Карта ПАТ КБ „ПриватБанк", що була йому видана 12 травня 2006 року діяла до 31 липня 2008 року, але він не звертався до Позивача із заявами про її продовження.

Зважаючи, що ПАТ КБ „ПриватБанк" не надає до суду належних доказів його звернення до Позивача для виготовлення ОСОБА_1 нової карти з новим строком дії, чи доказів не отримання ним замовленої карти, є очевидним що умови договору б/н від 12.05.2006 року припинили свою дію.

При цьому, спростовуються твердження Позивача щодо користування ним грошовими засобами за договором б/н від 12.05.2006 року після закінчення 31.07.2008 року строку дії картки, оскільки без отримання відповідної нової картки, він цього зробити не міг, так як ключем до карткового рахунку № НОМЕР_1 є пластикова Картка.

Разом з тим, згідно з випискою за період з 01.05.2006 по 15.11.2018, вбачається, що користування коштами за договором б/н від 12.05.2006 року відбувалося і після 31 липня 2008 року, що не відповідає дійсності та заявленому Позивачем.

Щодо строків позовної давності, зазначив, що Пояснення позивача у відповіді на відзив, що відповідно до п. 1.1.7.31. Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років, безпідставні.Надані йому Позивачем Умови та правила надання банківських послуг Приватбанку, перед підписанням 12 травня 2006 року із Публічним акціонерним товариством комерційний банк „ПриватБанк" договору б/н такого пункту не містили.

При цьому, ПАТ КБ „ПриватБанк" у відповіді на відзив зазначив, що відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту.

Також, зазначив, що картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

До того ж, вказав, що відповідно до правил користування карткою, строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 07.2008 року.

Зважаючи на це, ПАТ КБ „ПриватБанк" звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва із позовною заявою про стягнення заборгованості за договором № б/н від 12.05.2006 року із ОСОБА_1 після спливу позовної давності.

На підставі викладеного, Відповідач просить суд ухвалити рішення, яким відмовити ПАТ КБ „ПриватБанк" в задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача просив завершити судовий розгляд справи за його відсутності, врахувати всі процесуальні заяви відповідача, у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх докази суд доходить до висновку, що необхідно відмовити в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк до ОСОБА_1 у повному обсязі, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначив, що 12.05.2006 року між

ПАТ КБ „Приватбанк" і відповідачем по справі був укладений кредитний договір, згідно якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими банком Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві-анкеті від 12.05.2006 року.

На підтвердження зазначених вимог позивач надав суду розрахунок заборгованості за договором б/н від 12.05.2006 року укладеного між ПАТ КБ „Приватбанком" та клієнтом ОСОБА_1 станом на 17.06.2015 року, «Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанку», Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг із Умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Однією з підстав цивільних прав та обов`язків згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Правилами статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статей 207, 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах де відображена воля сторін. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до правил частини 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Приписами ч. 2 ст. 95 ЦПК України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином , якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації, Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003 відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23».

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, розміру суми боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Водночас, відповідно до правової позиції, що висловлена ВСУ у справі № 6-2320цс16 «Умови та правила надання банківських послуг у «Приватбанку» повинні містити підпис відповідача, оскільки позивачем не доведено, що саме ці Умови та правили надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме їх мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

При нарахуванні пені та штрафів позивач посилається на «Умови та правила надання банківських послуг» начебто визнаних відповідачем, разом з тим позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника. Оскільки, «Умови та правила надання банківських послуг», на які посилається позивач не містять підпису позичальника, тому такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору б/н від 12.05.2006 року. Це положення узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові по справі №6-16цс-15 від 11.03.2015 року, яку суд враховує при винесення даного рішення.

За твердженням позивача, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Крім того, долучена позивачем до матеріалів позовної заяви копія Умов та Правил надання банківських послуг, не містить підпису позичальника, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення відповідача саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. Також, долучені до матеріалів справи вказані Умови та Правила не містять відомостей про дату їх прийняття/затвердження.

Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду від 03 липня 2019 року, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами, шляхом підписання заяви-анкети.

Суд не бере до уваги анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, Умови та правила надання банківських послуг затверджених наказом Банку від 06.03.2010 року як доказ, оскільки ОСОБА_1 її не визнає, крім того дана заява підписана після закінчення строку дії картки за кредитним договором б/н від 12.05.2006 року, а доказів надання разом із даною заявою-анкетою ОСОБА_1 нової платіжної картки Позивач не надав.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Щодо фактично отриманих позичальником коштів у розмірі 4000,00 грн. попри те, що вони не були в добровільному порядку повернуті АТ КБ «ПриватБанк», позовні вимоги задоволенню також не підлягають, оскільки 10 жовтня 2007 року Голосіївський районний суд м. Києва по справі № 2н-241/14 видав судовий наказ, яким серед іншого стягнув заборгованість по тілу кредиту, крім того дана вимога Позивача заявлена із пропуском строків позовної давності на застосуванні яких наполягав Відповідач.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог АТ КБ «Приватбанк». Надані АТ КБ «Приватбанк» суду копії «Умов та правил надання банківських послуг» не містять підпису відповідача та не можуть слугувати підтвердженням, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного 12.05.2006 року Кредитного договору. Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «Приватбанку», не являються належними і допустимими доказами, оскільки не відповідають вимогам встановлених ЦПК України встановлених для письмових доказів.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача

АТ „КБ „ПриватБанк" про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за договором б/н від 12.05.2006 року задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене та те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 14, 192, 203, 215, 257, 267, 524, 525, 526, 527, 533, 572, 629, 1054, 1056 ЦК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк „ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя К.Г. Плахотнюк