Справа № 308/610/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 листопада 2022 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря судових засідань Яцишин А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,-
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 25.11.2022 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 30.11.2022.
ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 170 000,00 гривень.
Позов мотивовано тим, що 29 листопада 2021 року між позивачем, як адвокатом Я.Ю.Мельником та гр. ОСОБА_3 укладено Договір № 11/29 про надання правової допомоги адвокатом від 29.11.2021 року та Додаткову угоду № 1 до Договору № 11/29 про надання правової допомоги адвокатом від 29.11.2021 року по захисту прав та інтересів ОСОБА_3 у цивільній справі про розірванню шлюбу, стягнення аліментів та утримання дружини у зв`язку з проживанням дитини до досягнення дитини трьох років, що підтверджується виданим ордером серія АО №1049650 від 30 грудня 2021 року та свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю видане Радою адвокатів Закарпатської області 25 грудня 2017 року.
Позивач зазначає, що 03 грудня 2021 року в інтересах ОСОБА_3 направлено до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області заяву про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 листопада 2021 року в справі № 308/9344/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. Та в подальшому, ним в інтересах довірителя здійснювалися заходи щодо супроводу розгляду справи в суді першої інстанції.
Разом із тим, його колега, адвокат Співак О., зателефонував позивачу, 11 січня 2022 року близько 12 год. та повідомив, що представляє інтереси позивача ОСОБА_2 у справі № 308/9344/21 та висловив пропозицію зустрічі для обговорення справи, оскільки ОСОБА_4 , в той день був зайнятий, на пропозицію зустрітися не погодився, однак повідомив що в інший день не заперечує щодо зустрічі.
Проте, позивач зазначає, що того ж дня 11 січня 2022 року із номеру телефону НОМЕР_1 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » він отримав на свій номер телефону НОМЕР_2 у програмі «Viber» два повідомлення з образливим та погрозливим змістом відносно нього, з боку відправника повідомлень та з ненормативною та нецензурною лексикою. Зокрема о 12.44 год. та 13.19 год., (які з етичних міркувань не підлягають відтворенню). Про що позивач надає скріншот вказаних повідомлень.
В подальшому, як зазначає позивач, після зустрічі з іншим клієнтом, він зателефонував на вказаний номер мобільного телефону, з якого було направлено відповідні повідомлення з ненормативною лексикою, однак слухавку ніхто не піднімав. У відповідь направлено було повідомлення «пиши». На що позивач відразу відправив повідомлення зі змістом «Як твоє прізвище та ім`я?». На що позивач отримав кілька відповідей - повідомлень на свою адресу, які містять грубі, непристойні, образливі слова та нецензурну лексику (які з етичних міркувань не підлягають відтворенню). Про що позивач надає скріншот вказаних повідомлень.
Як зазначено у позовній заяві, ОСОБА_5 , 11.01.2022 року здійснено телефонний дзвінок до адвоката О.Співака з проханням вжити заходи щодо поведінки свого клієнта відносно адвоката на, що була отримана відповідь, що дійсно він адвокат О.Співак на прохання ОСОБА_2 надав телефонний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 .
Як зазначено в позовній заяві повідомлення аналогічного змісту щодо образ відносно ОСОБА_1 , із використанням ненормативної лексики мали місце протягом дня.
Позивач зазначає, що також мали місце дзвінки із вказаних в позовній заяві номерів телефону, на які він не відповідав через об`єктивні обставини (був зайнятий із іншими клієнтами, проводив дозвілля в колі друзів). Разом із тим у позовній заяві вказано на те, що позивач отримавши повідомлення про те, що до нього телефонували, намагався передзвонити, однак слухавки ніхто не піднімав. Зокрема на номер мобільного телефону НОМЕР_3 .
Позивач зазначає, що після чого з номера мобільного телефону НОМЕР_3 надійшло смс повідомлення, які містять грубі, непристойні, образливі слова та нецензурною лексикою (які з етичних міркувань не підлягають відтворенню). Про що позивач надає скріншот вказаних повідомлень.
Окрім того, із вказаного мобільного номеру телефону 12.01.2022 позивачу продовжували надходити sms повідомлення аналогічного зазначеному змісту (образи, погрози та такі що містили ненормативну та нецензурну лексику) і ввечері, а також із іншого мобільного номеру телефону НОМЕР_3 .
Позивач зазначає, що розуміючи, що це телефонує та пише знов ж таки відповідач із - за кордону ОСОБА_2 , який на думку позивача можливо перебуває в стані алко чи нарко сп`янінні, адже при адекватній поведінці людині такі висловлювання є недопустимими, ОСОБА_4 заблокував телефонний номер НОМЕР_3 .
ОСОБА_1 , зазначає, що sms повідомлення продовжували надходити на його мобільний номер телефону і 12.01.2022 року, які містять грубі, непристойні, образливі слова та нецензурну лексику (які з етичних міркувань не підлягають відтворенню). Про що позивач надає скріншот вказаних повідомлень.
Позивач зазначає, що в процесі надання правової допомоги ОСОБА_3 адвокатом отримано документи цивільної справи № 308/9344/21, зокрема, але не виключно - позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, а також заява про усунення недоліків у справі № 308/9344/21 ОСОБА_2 , де вказаний телефонний номер НОМЕР_1 зазначено позивача ОСОБА_2 , що як зазначає ОСОБА_1 , підтверджує ідентифікацію абонента телефонного номеру НОМЕР_1 .
У позовній заяві вказано на те, що усвідомлюючи неадекватну поведінку відповідача, що має на його думку можливо серйозні психологічні розлади, а також факт відсутності можливості провести зустріч для бесіди з ОСОБА_2 у зв`язку із перебуванням останнім за кордоном зі слів ОСОБА_3 , позивач здійснив блокування телефонного номеру НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 у програмі «Viber».
Як вказано у позовній заяві, 11 січня 2022 року під час зустрічі із своїм клієнтом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , стало відомо про те, що вона володіє інформацією про вказану переписку у Viber між ним та ОСОБА_2 .
Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач посилається на положення ч.1,2 ст. 76, ч.1, 2, 4 ст. 100 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, ч. 1, 2, 3 ст. 23, ч.1 ст. 1167 ЦК України, п.6, 9 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
При цьому позивач зазначає, що належність, як користувачу (власнику) номерів телефону НОМЕР_1 та НОМЕР_3 відповідачу ОСОБА_2 на його думку доведена. Також ОСОБА_1 , зазначає, що протиправні, умисні дії ОСОБА_2 - погрози, образи, нецензурні висловлювання, психологічний тиск відносно нього, адвоката ОСОБА_1 підтверджені належними та допустимими доказами, які спричинили йому, як адвокату непоправне порушення честі та гідності, втрата ділової, професійної репутації в т.ч. у правовідносинах з клієнтом ОСОБА_3 , якій надається правова допомога, приниження звання адвоката, як професії - поклику, негативний вплив на Адвокатуру України в цілому. Зазначені вище, усвідомлюючі негативні дії ОСОБА_2 спричинили йому, адвокату Мельнику Я.Ю., як людині моральні (переживання, хвилювання), фізичні страждання (головний біль, стан тривоги, дратівливості), порушення нормальних, людських життєвих зв`язків із сім`єю та оточуючими людьми/клієнтами, порушення ефективності надання правової допомоги клієнтам, що є очевидним та не потребує додаткового обґрунтування, а тому заявлена компенсація моральної шкоди у розмірі 170 000,00 (сто сімдесят тисяч) гривень 00 коп. з ОСОБА_2 є цілком обґрунтованою та виправданою, що на його думку забезпечить утримання від протиправних дій в майбутньому ОСОБА_2 відносно адвокатів чи інших громадян.
Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 170 000 (сто сімдесят тисяч) гривень 00 коп. у відшкодування завданої моральної шкоди. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.
14.01.2022 ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області вказана позовна заява залишена без руху із зазначенням недоліків які слід усунути.
10.02.2022 від позивача у справ надійшла заява на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху. Так, відносно недоліку «позовна заява містить нецензурну лексику, яку до того ж позивач визначив як підставу позову, що є неприпустимим при оформленні позовної заяви», позивач зазначає, що ним, ОСОБА_1 зафіксовано належним чином та процитовано у позовній заяві у якості доказів з врахуванням вищеперерахованих норм ЦПК України виключно висловлювання відповідача ОСОБА_2 в його адресу, які спричинили йому, як адвокату та фізичній особі ОСОБА_1 моральну шкоду і жодного нецензурного слова, яке б зневажало чи порушувало права та інтереси учасника по справі - відповідача, позивачем ОСОБА_6 не вжито та не зазначено, що підтверджується відсутністю такого недоліку встановленого Судом. Окрім того, позивач зазначає, що його припущення «усвідомлюючи неадекватну поведінку відповідача, що має на мою думку можливо серйозні психологічні розлади», це питання виключно спростовується чи підтверджується особистою відповіддю на питання відповідачем або ж заявленого позивачем клопотання про витребування доказів (інформації) у відповідного закладу охорони здоров`я в порядку ст. 84 ЦПК України. Стосовно його ОСОБА_1 припущення «можливо перебуває в стані алко чи нарко сп`янінні» аналогічна позиція щодо можливих навіть обтяжуючих обставин, яке може спростовуватися чи підтвердитись особистою відповіддю на питання відповідачем або ж заявленого позивачем клопотання про витребування доказів (інформації) у відповідного закладі охорони здоров`я в порядку ст. 84 ЦПК України.
Також, позивач зазначає, що обставини, що спричинили такі страждання процитовані, як у позовній заяві, так і надано Суду, як доказ на паперовому носії. Відносно суми компенсації за моральну шкоду за внутрішнім переконанням з врахуванням заподіяної шкоди (абзац 3 стор. 5), тривалістю та інтенсивністю дій відповідача. Позивач звертає увагу суду на те, що за визначену ним сумою відшкодування моральної шкоди 170 000 грн. ним у відповідності до ЗУ «Про судовий збір» сплачено відповідний судовий збір.
06.04.2022 у справі відкрито провадження, постановлено: справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін.
05.05.2022 року від позивача по справі надійшло клопотання про призначення у справі судової психологічної експертизи. Так, позивач просив на вирішення експерта поставити наступні запитання: 1. Чи спричинено діями ОСОБА_2 моральна шкода ОСОБА_1 .? 2. Який розмір становить грошова компенсація за завдані ОСОБА_2 страждання ОСОБА_1 (моральну шкоду)?
02.06.2022 від позивач по справі надійшла заява про залишення без розгляду вказаного клопотання.
Позивач по справі в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задоволити. Не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення та розгляду справи у відкритому судовому засіданні.
Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі наведеного суд керуючись ч.4 ст.223, 280-281ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
При цьому судом враховано позицію позивача який проти заочного розгляду справи не заперечує.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку:
Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків,встановлених цим Кодексом.
Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.
Статтями 12, 81ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно із статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч.1 ст.277 ЦК України).
Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію ( ч. 4 ст.277 ЦК України).
Відповідно до положень п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.
Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Як роз`яснено у п.19 цієї постанови, якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію,на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.
Стаття 270 Цивільного кодексу України називає види особистих немайнових прав, серед яких право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі.
Зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя (стаття 271 ЦК України).
Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.
Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.
Фізична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення.
Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням. (Статті 275-276 ЦК України)
Як визначено частиною 1 статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом статей 297,299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі, чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.
Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків (п. 4 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).
На даний час в законодавстві України також відсутнє визначення поняття «образа» або «образливі висловлювання», у Постанові Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» також відсутнє виокремлено роз`яснення, щодо даного поняття. Отже необхідно звернутись до юридичної енциклопедії, яка дає визначення поняттю «образа» - це умисне приниження честі й гідності особи, виражене в непристойній формі. Це вживання інвективної (різкої, лайливої) лексики, застосування непристойних жестів, міміки тощо.
У словнику української мови під «образою» розуміється зневажливе висловлювання, негарний вчинок тощо, що спрямовані проти кого-небудь і викликають у нього почуття гіркоти, душевного болю.
Отже, зважаючи на вищевикладене, можна зробити висновок, що образливі висловлювання - це висловлювання, які мають негативний характер, виражаються в зневажливій, непристойній, принизливій чи брутальній формі та принижують честь і гідність особи.
Статтею 10 Конвенції передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.
Таким чином, свобода вираження поглядів не є абсолютною, а підлягає певним обмеженням, спрямованим, зокрема на захист репутації або прав інших осіб.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку (рішення ЄСПЛ у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08.07.1986 та у справі «Обершлік проти Австрії» від 22.11.1990). При цьому ЄСПЛ вказує на те, що навіть у випадку, коли судження зводиться до суб`єктивної оцінки, пропорційність втручання може залежати від того, чи існують достатньо вагомі фактичні підстави для спростування судження, оскільки навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (рішення ЄСПЛ у справі «Джерусалем проти Австрії» від 27.02.2001).
Разом із тим, відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.11.2019 у справі № 904/4494/18.
Образа (Словник української мови: Том п`ятий Н-О / Редкол. І. К. Білодід та ін., редактори тому: ОСОБА_7 , Л. А. Юрчук - К.:"Наукова думка", 1974 (стор.: 561)) - зневажливе висловлювання, негарний вчинок і т.ін., що спрямовані проти кого-небудь, і викликають у нього почуття гіркоти, душевного болю.[1] Образа може бути нанесена у вигляді висловлювання (словесно, письмово) або у вигляді дії (ляпас, плювок, непристойний жест), а також публічно або в відсутність об`єкта образи. У багатьох країнах образа вважається злочином. На відміну від наклепу, образа не несе у собі відомостей, що ганьблять потерпілого. Образа полягає у негативній оцінці особистості людини, його якостям, поведінці, причому у формі, що суперечить встановленим правилам поведінки і вимогам загальнолюдської моралі.
Образа - почуття гіркоти, досади, викликане в кого-небудь чиїмсь негарним вчинком і т.ін.[1] Людська емоція, яка виникає, коли зачіпають почуття її власної гідності, коли людина усвідомлює, що її принижують у її особистій думці або у думці суспільства. Образи викликають гострий афект, що нерідко веде до відповідної «поведінки» або до ще важчих наслідків.
Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
У постанові від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» Пленум Верховного суду України роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Також Пленум Верховного суду України у своїй постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Пунктами 4, 5 постанови Пленуму ВСУ визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У Постанові від 20 лютого 2018 року справа № 303/4076/15-к (провадження № 51-552км18) Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду вказав на те, що із законодавчого визначення слідує, що під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Таким чином, при розгляді вказаної категорії справ, суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) шкоду заподіяно, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Судом встановлено, що між позивачем 29 листопада 2021 року, як адвокатом Я.Ю.Мельником та гр. ОСОБА_3 укладено Договір № 11/29 про надання правової допомоги адвокатом від 29.11.2021 року та Додаткову угоду № 1 до Договору № 11/29 про надання правової допомоги адвокатом від 29.11.2021 року по захисту прав та інтересів ОСОБА_3 у цивільній справі про розірванню шлюбу, стягнення аліментів та утримання дружини у зв`язку з проживанням дитини до досягнення дитини трьох років, що підтверджується виданим ордером серія АО № 1049650 від 30 грудня 2021 року та свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю видане Радою адвокатів Закарпатської області 25 грудня 2017 року. Так, адвокат зокрема представляв інтереси клієнта під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. Копія вказаної позовної заяви долучена до матеріалів справи.
Зі змісту вказаної позовної заяви вбачається, що мобільний номер телефону позивача ОСОБА_2 НОМЕР_1 повністю співпадає з номером мобільного телефону з якого надходили образливі sms , з погрозами та з використанням ненормативної лексики адресовані позивачу по справі.
Вказане, на переконання суду, є доказом того, що саме відповідач по справі був відправником повідомлень, що надходили ОСОБА_1 , із зазначеного мобільного номеру телефону НОМЕР_1 .
Судом встановлено, що на належний позивачу ОСОБА_1 , мобільний номер телефону, 11.01.2022 та 12.01.2022 року надходили sms повідомлення що містили образи відносно нього, а також погрози з використанням ненормативної лексики. Повідомлення містять грубі, непристойні, образливі слова та нецензурну лексику (які з етичних міркувань не підлягають відтворенню). Про що позивач надає скріншот вказаних повідомлень. Так, факт надсилання такого змісту повідомлень підтверджується наданими позивачем скріншотів з належного йому мобільного телефону та дослідженим в судовому засіданні сд диском з копією електронного доказу.
При цьому із вказаних доказів встановлено також, що мобільний номер телефону абонента з якого такі надходили, а саме: НОМЕР_1 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » SMS позивач отримував у програмі «Viber».
Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (ст. 5 Закону "Про електронні документи та електронний документообіг").
Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону обов`язковий реквізит електронного документа - обов`язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили.
Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України "Про електронні довірчі послуги". Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах (ст. 6 Закону "Про електронні документи та електронний документообіг").
Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону "Про електронні довірчі послуги" електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Кваліфікованим електронним підписом є удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа (п. 23 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону).
Відповідно до ч.1 та 2 ст.100 ЦПК України Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, встановленому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом (частина 3 статті 100 ЦПК України). Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу (частина 4 статті 100 ЦПК України).
Достовірність та цілісність електронних доказів презюмується до тих пір, поки немає розумних сумнівів у протилежному. Саме таких висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 910/5408/21.
Відповідач до суду не з`явився, своїм правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень, спростувань щодо доводів позовної заяви не надав.
Щодо іншого номеру телефону, а саме НОМЕР_3 , то суд вважає, що не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що відповідач перебував за кордоном, а тому користувався послугами іноземного мобільного оператора. Жодних належних та допустимих доказів того, що номер НОМЕР_3 належить саме відповідачу суду надано не було.
Як зазначив позивач у позовній заяві, негативні дії ОСОБА_2 спричинили йому, як людині моральні (переживання, хвилювання), фізичні страждання (головний біль, стан тривоги, дратівливості), порушення нормальних, людських життєвих зв`язків із сім`єю та оточуючими людьми.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.
Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.
Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
На переконання суду, ОСОБА_1 , належними та допустимими доказами доведено, що саме відповідачем вчинено дії по відношенню до позивача, а саме погрози, образи, нецензурні висловлювання, психологічний тиск. Вказаним, він принизив гідність та честь особи позивача, що безперечно призвело до заподіяння йому моральної шкоди, оскільки відповідач у грубій формі, а також у зневажливій та лайливій формі висловлювався відносно позивача. Чим, в свою чергу спричинив, ОСОБА_1 , моральні (переживання, хвилювання), фізичні страждання (головний біль, стан тривоги, дратівливості), порушення нормальних, людських життєвих зв`язків із сім`єю та оточуюючими людьми.
У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (за змінами та доповненнями), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.
Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі Недайборщ проти Російської Федерації зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.
Разом із тим, щодо визначення розміру моральної школи яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, то суд вважає за необхідне вказати на наступне:
Згідно позовної заяви позивач, зазначає, що оскільки протиправні, умисні дії ОСОБА_2 - погрози, образи, нецензурні висловлювання, психологічний тиск відносно нього, підтверджені належними та допустими доказами, які спричинили йому, зокрема як адвокату непоправне порушення честі та гідності, втрата ділової, професійної репутації в т.ч. у правовідносинах з клієнтом ОСОБА_3 , якій надається правова допомога, приниження звання адвоката, як професії - поклику, негативний вплив на Адвокатуру України в цілому, а тому заявив компенсацію моральної шкоди у розмірі 170 000,00 (сто сімдесят тисяч) гривень 00 коп. з ОСОБА_2 ..
Так, у постанові вказано на те, що відповідно до частин 2, 3 статті 13 ЦК України розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством…. При цьому у постанові зазначено, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.
Якщо суб`єктивну думку, яка є оціночним судженням, висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати морально шкоду, а не спростувати таку інформацію (правовий висновок Верховного суду від 11 лютого 2019 року у справі №725/5585/16-ц)
Суд вважає, доведеним, що негативні дії ОСОБА_2 , а саме направлення ним sms повідомлень, що містили образи та погрози, та з використанням ненормативної лексики, спричинили, ОСОБА_1 , як людині моральні (переживання, хвилювання), фізичні страждання (головний біль, стан тривоги, дратівливості), порушення нормальних, людських життєвих зв`язків із сім`єю та оточюючими людьми.
Суд вважає, що позивачем доведено, що він відчував емоційний стрес, що спричинило позивачу додаткові моральні страждання та хвилювання, саме протиправні дії відповідача змусили використати своє право на захист своїх інтересів шляхом звернення до суду.
Таким чином, суд вирішуючи питання про розмір моральної шкоди суд враховуючи обстави справи, глибину душевних страждань, завданих особі, а також вимоги розумності та справедливості й дійшов висновку про відшкодування моральної шкоди частково в розмірі 6000 грн.
Разом з тим, мотиви з яких виходив позивач при визначенні розміру моральної шкоди саме в заявленому ним розмірі (170 000 грн.), зокрема щодо того, що така сума є виправданою, та на його думку забезпечить утримання від протиправних дій в майбутньому ОСОБА_2 відносно адвокатів чи інших громадян, є необґрунтованими. Стягнення моральної шкоди не має на меті покарання особи, та не носить превентивний характер, а є відшкодування завданих моральних страждань за такі дії саме позивачу, а не на невизначене коло осіб.
За умовами ст.306 ЦК України фізична особа має право на таємницю листування, телеграм, телефонних розмов, телеграфних повідомлень та інших видів кореспонденції.
Відповідно до ст.9 Закону України «Про телекомунікації» охорона таємниці телефонних розмов, телеграфної чи іншої кореспонденції, що передаються технічними засобами телекомунікацій, та інформаційна безпека телекомунікаційних мереж гарантуються Конституцією та законами України. Оператори, провайдери телекомунікацій зобов`язані вживати відповідно до законодавства технічних та організаційних заходів із захисту телекомунікаційних мереж, засобів телекомунікацій, інформації з обмеженим доступом про організацію телекомунікаційних мереж та інформації, що передається цими мережами.
У постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.
Позивач просить відшкодувати 170000 грн. моральної шкоди в тому числі у зв`язку із спричиненням йому, як адвокату порушення честі та гідності, втрати ділової, професійної репутації в т.ч. у правовідносинах з клієнтом ОСОБА_3 , якій надається правова допомога, приниження звання адвоката, як професії - поклику, негативний вплив на Адвокатуру України в цілому.
У свою чергу, діловою репутацією є усталена оцінка особи, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні та негативні суспільно значимі діяння у певній сфері, що відома оточуючим.
Разом з тим, відповідно до змісту позовної заяви, переписка в соціальній мережі Вайбер відбувалась приватно, відомостей що позивач повідомляв зміст такої переписки третім особам в матеріалах провадження відсутні. Твердження позивача про те, що зміст та наявність такої переписка між позивачем та відповідачем було відомо третій особі ОСОБА_3 або іншим особам не підтверджується жодними доказами. Таким чином, відповідачем не здійснено жодних дій по поширенню інформації щодо позивача.
Позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт порушення його ділової репутації. З урахуванням встановлених судом обставин та вказаних вимог закону, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди як захист ділової репутації не доведені позивачем, тому в задоволенні цієї частини позову є підстави відмовити.
Щодо посилання ОСОБА_1 , як на підставу звернення до суду із даним позовом, на п.6, 9 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» якими передбачено, що професійні права, честь і гідність адвоката гарантуються, та охороняються Конституцією України, цим Законом та іншими законами, зокрема: життя, здоров`я, честь і гідність адвоката та членів його сім`ї, їх майно перебуває під охороною держави, а посягання на них тягнуть відповідальність, передбачену законом, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.п. 6,9, ст. 23 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», передбачено,що життя, здоров`я, честь і гідність адвоката та членів його сім`ї, їх майно перебуває під охороною держави, а посягання на них тягнуть відповідальність, передбачену законом; забороняється втручання у приватне спілкування адвоката з клієнтом.
Поряд з цим, доказів звернення позивача з заявами до правоохоронних органів суду надано не було.
Згідно п. 4 Пленуму ВСУ від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»: …під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
Разом із тим, судом встановлено, що дії вчинені відповідачем відносно ОСОБА_1 , стосуються позивача як фізичної особи. Суд вважає, що позивачем протилежного не доведено.
Тому, вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково.
З урахуванням вищевикладеного, позов необхідно задовольнити частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В зв`язку з частковим задоволенням позову відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати ( судовий збір) підлягають стягненню на користь позивача з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог сумі 1284 грн.
Керуючись ст.12, 81, 89, 259, 263-265, 268, 293, 352, 354 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6000 гривень 00 коп. (шість тисяч грн. 00 коп. ) у відшкодування завданої моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1284 грн.
В задоволені решти позовних вимог відмовити.
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 . Адреса для листування: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 (останнє відоме місце проживання).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош