Житомирський апеляційний суд
Справа №295/9888/21 Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М.
Категорія 36 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/9888/21 за позовом Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення

за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради

на заочне рішення Богунського районного суду м.Житомира від 01 грудня 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Зосименка О.М. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради (далі - КП «Житомиртеплокомуненерго») звернулося до суду з позовом. Ураховуючи позовну заяву від 10 вересня 2021 року, просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за спожиті послуги централізованого опалення в сумі 41 858,84 грн за період з 01 січня 2016 року по 01 липня 2021 року, а також витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 270 грн.

Позов обґрунтовувало тим, що квартира АДРЕСА_1 є спільною частковою власністю ОСОБА_2 (1/9 частка квартири) та ОСОБА_1 (8/9 частки квартири). ОСОБА_2 померла у 2008 році. ОСОБА_1 є рідним сином спадкодавця та з 27 травня 1992 року зареєстрований у квартирі, а тому успадкував 1/9 частину квартири, яка залишилася після смерті його матері, є її власником і несе обов`язок щодо утримання цього нерухомого майна. ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення квартири, яка забезпечується послугами централізованого опалення, які надаються підприємством, але із 01 січня 2016 року по 01 липня 2021 року не сплачував у повному обсязі за надані послуги, внаслідок чого утворилася вищевказана заборгованість.

Заочним рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 01 грудня 2021 року позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги централізованого опалення в сумі 4 650,51 грн. та судовий збір в сумі 252,19 грн. У задоволенні решти позову відмовлено.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, КП «Житомиртеплокомуненерго» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно від 05 липня 2021 року відповідач є співвласником 8/9 частки квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 співвласником - 1/9 частки. Суд помилково визначив, що відповідач є співвласником 1/9 частки квартири. ОСОБА_2 померла в 2008 році. Право власності на належну їй 1/9 частки квартири не переоформлено на спадкоємців. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_2 та постійно проживає і зареєстрований в квартирі, він фактично успадкував її частку у праві власності на квартиру. ОСОБА_1 успадкував 1/9 частку квартири, яка належала ОСОБА_2 , прийнявши спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном та несе обов`язок щодо утримання цього нерухомого майна. Невиконання відповідачем обов`язку з реєстрації 1/9 частки квартири не звільняє його від відповідальності за оплату послуг централізованого опалення.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду заочного рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник КП «Житомиртеплокомуненерго» апеляційну скаргу підтримала та просить її задовольнити, заочне рішення скасувати та ухвали нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач до суду не з`явився. Кореспонденція, яка надсилалася судом на адресу місця реєстрації відповідача ОСОБА_1 , поштою повернута за закінчення терміну зберігання (а.с.17,68-70). Із акта від 20 вересня 2022 року вбачається, що зі слів жінки, яка відмовилася себе назвати та відкрила двері до квартири №279 , відповідач ОСОБА_1 за місцем реєстрації не проживає тривалий час і точне місце його перебування невідоме. За таких обставин, відповідач ОСОБА_1 викликаний до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади (а.с.75). Із опублікуванням оголошення про виклик відповідач ОСОБА_1 вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не спрямовував та про причину неявки не сповістив. Вважається, що не з`явився в судове засідання без поважних причин. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Правовідносини між співвласниками майна як суб`єктами цивільних правовідносин та іншими особами регулюються законами України та договорами, укладеними власниками (співвласниками) майна та іншими особами.

Отже, правовідносини власників житлових приміщень із утримання житлового приміщення регулюються нормами ЦК України та законодавства, яке унормовує користування житловими будинками та прибудинковими територіями. Послуги з централізованого опалення регулюються Законами України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про теплопостачання» тощо.

Відповідно до п.5 частини другої ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з частиною першою ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, які були чинними до 01 травня 2022 року та діяла на час виникнення та існування спірних правовідносин, тобто діяли у спірний період, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (п.18 Правил).

Квартира АДРЕСА_1 , забезпечується послугами централізованого опалення, які надаються позивачем. Постачання теплової енергії (теплопостачання) це господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування.

За період із 01 січня 2016 року по 01 липня 2021 року залишаються неоплаченими послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 , на суму 41 858,84 грн (а.с.4-5 + зворот).

За положеннями п.6 частини першої ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач це фізична особа або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальні послуги для власних потреб.

Відповідно до положень ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності та залежно від положень закону або домовленості між співвласниками може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 цього Кодексу).

Відповідно до частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру, крім тих випадків, коли між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника квартири (постанови Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 522/7683/13-ц, від 01 вересня 2020 року в справі №352/2163/13-ц).

Із матеріалів справи вбачається, що за інформацією, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 , знаходиться в приватній спільній частковій власності ОСОБА_2 (частка власності 1/9) та ОСОБА_1 (частка власності 8/9) (а.с.3).

Задовольняючи позов частково в сумі 4 650,51 грн., суд першої інстанції помилково виходив із того, що ОСОБА_1 є власником 1/9 частини квартири АДРЕСА_1 , переплутавши його частку із часткою, що залишилася після смерті ОСОБА_2 .

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 8/9 частини квартири АДРЕСА_1 , а тому з нього підлягає стягненню заборгованість за надані послуги з централізованого опалення відповідно до його частки, що складає суму 37 207,84 грн. (41 858,84 : 9 = 4 650,98 грн; 4 650,98 х 8 = 37 207,84) за період із 01 січня 2016 року по 01 липня 2021 року.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що відповідач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 грунтуються на припущеннях, оскільки у матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи, які б підтверджували факти смерті співвласника 1/9 частини квартири та родинних відносин співвласників квартири. Відсутні й докази того, що спадщина відкрилася за законом, а не за заповітом та спадкоємець має право відмовитися від прийняття спадщини. Окрім того, прийняття спадщини за частиною третьою ст.1268 ЦК України пов`язується законодавцем із проживанням, а не лише з реєстрацією спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а як убачається із акта ОСОБА_1 давно не проживає за адресою знаходження спірної квартири. Отже, посилання в апеляційній скарзі на положення чинного спадкового права про те, що відсутність свідоцтва про право на спадщину на 1/9 частини квартири не позбавляє спадкоємця права на спадщину, спадщина належить спадкоємцю із часу її відкриття та спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею свідоцтва про право на спадщину на таке майно загалом є правильними, але лише одні посилання на положення чинного спадкового законодавства без підтвердження фактичних обставин справи доказами не є беззаперечним та достатнім для покладання на відповідача обов`язку з утримання 1/9 частки спірної квартири, оскільки власність зобов`язує та тягар утримання лежить саме на власнику (ст.ст.319,322 ЦК України). Доказів того, що за згодою власника 1/9 частини квартири відповідач ОСОБА_1 користується об`єктом нерухомого майна вцілому та отримує житлово-комунальні послуги для власних потреб матеріали справи також не містять. Рішення суду ґрунтуватися на припущеннях не може.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів змінює заочне рішення суду першої інстанції та збільшує суму стягнення з ОСОБА_1 на користь КП«Житомиртеплокомуненерго» з 4 650,51 грн до 37 207,84 грн, а також збільшує розмір судового збору, понесеного на звернення до суду із позовом, пропорційно до задоволених вимог із 252,19 грн до 2 017,80 грн, що відповідає приписам ст.376 ЦПК України. У решті заочне рішення залишається без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь скаржника також підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог в сумі 3 026,70 грн.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради задовольнити частково.

Заочне рішення Богунського районного суду м.Житомира від 01 грудня 2021 року змінити, збільшивши суму стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради з 4 650 грн. 51 коп. до 37 207 грн. 84 коп. та - розмір судового збору з 252 грн. 19 коп. до 2 017 грн. 80 коп.

У решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради 3 026 грн. 70 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: