Постанова

Іменем України

21 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 725/4115/20

провадження № 61-3139св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , житлово-будівельний кооператив «Буковинський, 25»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Чернівецька міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці, у складі судді Вольської-Тонієвич О. В., від 29 вересня

2021 року, додаткове рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09 листопада 2021 року, постанову Чернівецького апеляційного суду, у складі колегії суддів: Литвинюк І. М., Височанської Н. К., Перепелюк І. Б.,

від 08 лютого 2022 року та додаткову постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 лютого 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_3 , житлово-будівельного кооперативу «Буковинський, 25» (далі - ЖБК «Буковинський, 25») про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобов`язання відповідачів привести незаконне будівництво у відповідність до норм закону.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є власниками земельної ділянки по АДРЕСА_1 . На вказаній земельній ділянці знаходиться будинок, який побудований в 2012 року.

Зазначали, що навесні 2020 року на сусідній земельній ділянці по

АДРЕСА_2 відповідачами було розпочате будівництво багатоквартирного житлового будинку з порушенням державних будівельних норм та правил - у безпосередній близькості від їхнього житлового будинку, а саме: менше 3 м від виступаючої частини новобудови до стіни їх будинку. Для встановлення порушень норм ДБН з боку відповідачів при здійсненні будівництва багатоквартирного будинку було замовлено експертний висновок у галузі будівництва.

В ході проведення експертного дослідження експертом встановлено, що фактична відстань від стіни новобудови відповідача до межі їхньої земельної ділянки складає 1,24 м, а за планувальними вимогами ДБН повинно бути не менше 15 м; фактична відстань від стіни новобудови до стіни їх будинку становить 3 м, а має становити не менше висоти будинку, що зводиться; згідно з вимогами ДБН відстань між будинками має становити 8 м, а фактично становить 3 м; при будівництві багатоповерхового будинку погіршено освітлення їхнього будинку та аераційного режиму (провітрювання їхнього будинку).

Наведені порушення будівельних норм є істотними та негативно впливають на їх житловий будинок, який весь день перебуває в затемненні від новобудови, що вже є вищою за їх будинок, стіни якого не провітрюються належним чином, у зв`язку із чим всередині відчувається сирість після опадів; на територію подвір`я систематично потрапляє будівельне сміття, що загрожує їхньому життю та здоров`ю.

Крім того, головний архітектор м. Чернівці затвердив будівництво із вимогою дотримання мінімальної відстані від існуючих будівель у 8 м. Однак всупереч цим вимогам відповідачі розпочали будівництво за 3 м від їхнього будинку, балкони будинку виступають на територію земельної ділянки позивачів.

Оскільки зазначені порушення будівельних норм і правил, протипожежних та санітарних норм несуть в собі потенційну загрозу життю та здоров`ю, а також їхньому майну, вони вимушені звернутися до суду з позовом про приведення будівництва відповідно до вимог будівельних норм і правил, проектної документації, містобудівних умов і обмежень для проектування об`єкта будівництва.

Посилаючись на викладене та остаточно сформулювавши позовні вимоги, позивачі просили суд усунути перешкоди у користуванні власністю, житловим будинком по АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання відповідачів - власників земельної ділянки за адресою по АДРЕСА_2 за кадастровим номером 0:31:001:1029, привести будівництво багатоквартирного житлового будинку у відповідність до вимог Державних будівельних норм і правил України Б.2.2-12:2019, Містобудівних умов і обмежень для проектування зазначеного об`єкту будівництва багатоповерхового будинку, згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 вересня

2021 року та додатковим рішення Першотравневого районного суду

м. Чернівці від 09 листопада 2021 року у задоволенні позову

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі

15 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 25 801 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивачі не довели належними й допустимими доказами, що будівництвом спірного будинку порушено їхні права, як власників будинковолодіння по АДРЕСА_1 , зокрема, що таке будівництво загрожує пошкодженням та руйнацією їх будинку внаслідок обмеження доступу сонячного світла до нього, створення загроз у випадку пожежі, а також внаслідок попадання на їх подвір`я будівельного сміття, оскільки вказані обставини спростовані висновком судової будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи № 14/20 від 30 листопада 2020 року. Висновок експертизи, складений на замовлення позивачів, суд відхилив, оскільки у ньому не зазначено щодо обізнаності експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.

Крім того, позивачами не конкретизовано спосіб усунення перешкод у користуванні їх будинковолодінням, позивачі просять суд зобов`язати відповідачів привести будівництво багатоквартирного житлового будинку у відповідність до вимог ДБН згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи, не зазначаючи при цьому у який саме спосіб.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції вважав за можливе зменшити розмір судових витрат, які підлягали стягненню із

ОСОБА_1 . Разом із тим враховано, що ОСОБА_2 не було заявлене клопотання про зменшення судових витрат.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 08 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 вересня 2021 року залишено без задоволення, рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці

від 29 вересня 2021 року залишено без змін. Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на додаткове рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09 листопада 2021 року задоволено частково, додаткове рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09 листопада 2021 року змінено. Стягнуто з

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі по 14 000 грн з кожного.

Колегія суддів апеляційного суду погодилась з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог, при цьому звернула увагу, що в матеріалах справи відсутній припис про усунення порушень при здійсненні будівництва багатоквартирного житлового будинку по

АДРЕСА_2 .

Змінюючи додаткове рішення суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат, апеляційний суд вказав, що клопотання про зменшення судових витрат подано від обох позивачів, а тому районний суд помилково зменшив розмір судових витрат лише щодо ОСОБА_1 .

Додатковою постановою Чернівецького апеляційного суду від 25 лютого 2022 рокустягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції по 1 500 грн з кожного.

Колегія суддів, ухвалюючи додаткову постанову, врахувала характер та обсяг виконаної адвокатом роботи під час апеляційного провадження, співмірність витрат зі складністю справи та виконаною роботою, часом, який необхідний для виконання такої роботи адвокатом, та дійшла висновку про стягнення з позивачів на користь ОСОБА_3 по 1 500 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

14 березня 2022 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 вересня 2021 року, додаткове рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09 листопада 2021 року, постанову Чернівецького апеляційного суду від 08 лютого 2022 року та додаткову постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 лютого 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2022 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

У травні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2022 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), а саме стосовно спорів між власниками нерухомості, права яких порушено самочинним будівництвом, із забудовником суміжної земельної ділянки за відсутності припису на усунення порушень закону органу містобудівного контролю, внаслідок відсутності у такого органу на це повноважень.

Стверджує, що підставою звернення до суду стало самочинне будівництво багатоквартирного чотирьохповерхового житлового будинку з порушенням норм ДБН, зокрема щодо поверховості та відстані між будинками, яка становить 3 м, тоді як головним архітектором міста було визначено максимальну поверховість новобудови у 3 поверхи, а мінімальну відстань між будинком позивачів та новобудовою у 8 м. Вказані порушення несуть в собі потенційну загрозу життю, здоров`ю та майну позивачів.

Звертає увагу на порушення судами норм процесуального права, що виявилось у необґрунтованому відхиленні клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Наголошує, що позивачами під час підготовчого судового засідання було подано клопотання про призначення судової експертизи, на вирішення якої запропоновано поставити питання, зокрема до якого класу вогнестійкості належить обидва будинки, що є необхідним для визначення мінімальної відстані між ними за нормами ДБН. Зазначене клопотання було прийнято судом і вирішено його розглядати після надання пояснень сторонами по справі, перед початком розгляду справи по суті позивачі наполягали на його задоволенні, проте судом було необґрунтовано відмовлено з посилання на пропуск строку для подання цього клопотання і неподання клопотання про поновлення пропущеного строку. Після чого було подано повторне клопотання про призначення судової експертизи та клопотання про поновлення строку на його подання, однак суд відмовив у їх задоволенні. Апеляційний суд також відмовив у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи.

Відзив ОСОБА_3 на позовну заяву, який за формою не відповідає вимогам статті 178 ЦПК України, та висновок експертизи № 14/20

від 30 листопада 2020 року, складений на замовлення відповідача, були подані з пропуском строків, визначених ухвалою суду про відкриття провадження, та до відзиву не було додано доказів надіслання його іншим сторонам по справі. Висновок експертизи суперечить нормам

ДБН Б2.2.-12:2019 та наявним матеріалам справи, зокрема висновкам комісії міської ради від 25 листопада 2020 року, поясненням позивачів та Чернівецької міської ради, яка підтримала позовні вимоги.

Крім того, необхідність призначення судової експертизи виникла після подання відповідачем відзиву та висновку експертизи № 14/20

від 30 листопада 2020 року, а тому в судів попередніх інстанцій були відсутні правові підстави для відмови у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи. Більш того саме судовий експерт в галузі будівництва мав зазначити чи можливо привести спірне будівництво у відповідність до норм ДБН, Містобудівних умов та у разі можливості вказати яким чином.

Натомість суди попередніх інстанцій не навели оцінки кожного аргументу, зазначеного учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, не встановили порушенням прав позивачів, не визначили норми права, які підлягають застосуванню, норми права, на які посилалися позивачі.

Додатково звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 серпня 2021 року у справі № 191/2592/19-ц, відповідно до яких суд має сприяти у вирішенні спору, а тому призначення у справі судово-технічної експертизи на стадії розгляду справи по суті, не становить порушення таким судом норм процесуального права.

Також вважає, що питання розподілу судових витрат вирішено із порушенням вимог процесуального закону.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив представника ОСОБА_3 - адвоката Бабічука Д. Д., доводи якого не можуть бути враховані касаційним судом, оскільки всупереч вимог частини четвертої статті 395 ЦПК України до відзиву не додані докази надсилання його копії ОСОБА_2 , ЖБК «Буковинський, 25», Чернівецькій міській раді.

Фактичні обставини справи встановлені судами

За ОСОБА_1 зареєстроване право власності на земельну ділянку та житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка по АДРЕСА_2 , яка належить до земель житлової і громадської забудови, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, знаходиться по сусідству з будинковолодінням ОСОБА_1 , була зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 .

На вказаній земельній ділянці розпочате будівництво багатоквартирного житлового будинку.

ОСОБА_2 неодноразово звертався до уповноважених органів з відповідними зверненнями щодо проведення перевірки відповідності дотримання протипожежних та санітарних норм (відстаней) між будинком по АДРЕСА_1 та об`єктом будівництва по

АДРЕСА_2 .

Листом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради від 19 червня 2020 року № К-123/18-01/11, адресованим ОСОБА_2 , повідомлено, що право на початок виконання будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, може бути припинене відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю у разі: подання замовником заяви про припинення права, набутого на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт, отримання відомостей про ліквідацію юридичної особи, що є замовником, на підставі судового рішення, що набрало законної сили.

До позову позивачі додали, складений на їх замовлення, висновок експертного дослідження № 181Д-09/20 від 11 вересня 2020 року, в якому не зазначено щодо обізнаності експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Згідно із висновком експерта № 14/20 від 30 листопада 2021 року, складеного за результатами судової будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи на замовлення ОСОБА_3 , існуюче розташування огорожі (межі) між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та

АДРЕСА_1 не відповідає межі між земельними ділянками з кадастровими номерами :31:001:0081, :31:001:1029, та зміщено в бік земельної ділянки по

АДРЕСА_2 на 0,68-1,45 м. Існуючі відстані між незавершеним будівництвом багатоквартирного будинку по

АДРЕСА_2 та будинком по АДРЕСА_1 , відповідають вимогам ДБН. При цьому експертом констатовано, що фасад багатоквартирного будинку зі сторони домоволодіння по

АДРЕСА_1 передбачено без віконних/дверних прорізів, а зовнішня стіна запроектована, як протипожежна перешкода 1-го типу з мінімальним класом вогнестійкості REI 150.

Позиція Верховного Суду

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Частиною другою статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через ознаки, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо:

1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудовано з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Відповідно до частин четвертої, сьомої статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил, з огляду на положення законів України «Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність», «Про регулювання містобудівної діяльності», постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт», необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо.

У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі

№ 6-1721цс16 зроблено висновок, що «право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 цього Кодексу)».

Аналогічна правова позиція неодноразово була підтримана Верховним Судом, зокрема у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі

№ 127/27333/16-ц, від 24 липня 2019 року у справі № 369/8107/15-ц,

від 20 листопада 2019 року у справі № 685/1537/17-ц, від 10 червня

2020 року у справі № 127/11492/16-ц, від 27 січня 2021 року у справі

№ 308/8116/13-ц.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина шоста статті 81 ЦПК України встановлює, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, судом може бути призначена експертиза або відповідні висновки експертів можуть надаватися суду сторонами (стороною), у разі підготовлення їх на замовлення такого учасника справи (статті 102, 103 ЦПК України).

У справі, яка переглядається, з огляду на суб`єктний склад сторін, обов`язковому доведенню підлягав факт наявності порушення прав, свобод чи законних інтересів позивачів у зв`язку із будівництвом на суміжній земельній ділянці.

Натомість позивачами не було доведено обставин, якими вони обґрунтовують порушення своїх прав у цій справі, зокрема, що спірне будівництво загрожує пошкодженням та руйнацією їх будинку внаслідок обмеження доступу сонячного світла до нього, створення загроз у випадку пожежі, а також внаслідок попадання на їх подвір`я будівельного сміття.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав, передбачених статтею 391 ЦК України, для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги щодо порушення протипожежних відстаней між будинком позивачів та новобудовою спростовані висновком експерта

№ 14/20 від 30 листопада 2021 року.

Саме по собі будівництво новобудови на один поверх більше, ніж це визначено містобудівними умовами та обмеженнями для проектування об`єкта будівництва багатоквартирного житлового будинку на

АДРЕСА_2 , не свідчить про порушення прав позивачів на безпечні умови проживання або негативний вплив будівництва на експлуатацію їх будинку, за відсутності відповідних доказів цих обставин.

З відповідним позовом щодо недотримання містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_2 не позбавлений можливості звернутися уповноважений на це орган, якому делеговані повноваження щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності.

30 грудня 2020 року втратив чинність пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2020 року № 219, яким було зупинено дію постанови Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю».

Колегія суддів вважає помилковими аргументи заявника про безпідставне відхилення клопотань щодо призначення судової будівельно-технічної експертизи, оскільки такі клопотання були обґрунтовано вирішені ухвалами суду першої інстанції від 27 квітня 2021 року, від 23 червня 2021 року та ухвалою апеляційного суду від 08 лютого 2022 року, з наведенням відповідних мотивів, з якими погоджується і Верховний Суд.

Доводи касаційної скарги щодо подання до суду висновку експерта № 14/20 від 30 листопада 2020 року з пропуском строку є необґрунтованими.

Відповідно до частини третьої статті 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

У розглядуваній справі відзив на позовну заяву було подано 25 листопада 2020 року, тоді як висновок експерта № 14/20 був складений лише

30 листопада 2020 року та того ж дня поданий до суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої-другої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суди попередніх інстанцій, встановивши, що відповідачем були подані докази на підтвердження понесених ним витрат з дотримання вимог

статті 141 ЦПК України, дійшли до правильного висновку щодо розподілу судових витрат, зокрема понесених на професійну правничу допомогу та проведення експертизи.

Апеляційний суд, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності зменшення судових витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції до 11 000 грн та під час апеляційного перегляду справи до 3 000 грн.

Посилання заявника на несвоєчасне подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, висновків судів в частині розподілу судових витрат не спростовує, оскільки вказані обставини не є безумовною підставою для відмови у стягненні судових витрат.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19

Таким чином, доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають та переважно зводяться до необхідності переоцінки доказів Верховним Судом, що відповідно до статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Оскаржені судові рішення є достатньо вмотивованими та місять висновки судів щодо питань, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд, переглянувши судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а також в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411

ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Підстави для стягнення із ОСОБА_1 витрат на правову допомогу ОСОБА_3 на стадії касаційного провадження відсутні, оскільки відзив представником ОСОБА_3 поданий без дотримання вимог

частини четвертої статті 395 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 вересня

2021 року, додаткове рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09 листопада 2021 року, з урахуванням змін, внесених в ході апеляційного перегляду справи, постанову Чернівецького апеляційного суду від 08 лютого 2022 року та додаткову постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян С. Ф. Хопта В. В. Шипович