БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/507/22, cправа № 361/9217/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

«03» жовтня 2022 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань Гафінчук Т.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на ј частину квартири,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, в якому просить припинити право відповідача ОСОБА_2 на ј ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на цю частку.

В обґрунтування позову зазначалося, що позивач є власником ѕ ідеальних часток двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 159173990 від 12 березня 2019 року.

Вищезазначена частка квартири подарована позивачу матір`ю ОСОБА_3 , згідно з договором дарування від 12 березня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Романівського районного нотаріального округу Житомирської області Прогонним Є.М.

Набуття права власності на ѕ ідеальних частки вищезазначеної квартири матір`ю позивача ОСОБА_3 відбулось на підставі укладеного між нею та вітчимом позивача ОСОБА_4 договору дарування від 06 жовтня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Романівської державної нотаріальної контори Назарцем Д.В.

ОСОБА_4 набув у власність Ѕ ідеальної частки зазначеної квартири у 2006 році шляхом приватизації державного житла. Власником іншої Ѕ частини даної квартири була його колишня дружина ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 14 квітня 2006 року.

Після смерті ОСОБА_5 , за заявою ОСОБА_4 19 січня 2007 року Броварською міською державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу, 24 березня 2007 року йому видано свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину спадкового нерухомого майна померлої ОСОБА_5 , тобто на ј частину квартири АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право на спадщину за законом на іншу ј частину спадкового майна померлої ОСОБА_5 не видане до даного часу.

На заяву ОСОБА_4 від 29 січня 2020 року про оформлення на нього частини спадшини, яка залишилась після смерті ОСОБА_5 , отримав з Броварської міської державної нотаріальної контори відмову у звязку з фактичним прийняттям ј ідеальної частки квартири у спадщину відповідачем ОСОБА_2 , шляхом подання ним 27 лютого 2007 року в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини, проте який не отримав свідоцтва про прийняття спадщини за законом.

На пропозицію викупити успадковану відповідачем ј частку квартири ОСОБА_2 спочатку повідомляв, що продасть успадковану частку квартири після оформлення прийняття спадщини та отримання свідоцтва про прийняття спадщини, пізніше повідомив, що нікому не довіряє оформляти за нього спадщину, сам на територію України не приїде через конфлікт між країнами та запропонував оплатити належну йому частину квартири, після чого він надасть довіреність на його представництво в нотаріальній конторі, на що позивач відмовилась.

Відповідач не проживав та не проживає у вищевказаній квартирі, не робить поточний ремонт, не сплачує комунальні послуги, це все робить позивач, при цьому розділити в натурі на два окремі об`єкти вищевказане нерухоме майно немає можливості, оскільки квартира є неподільним нерухомим майном, частка відповідача є незначною. Крім того, як сторонні люди, вони не мають можливості проживати разом.

За вищезазначених обставин позивач фактично позбавлена можливості розпоряджатися належним їй нерухомим майном, чим порушуються її права як власника і за захистом своїх прав вона змушена звернутися до суду.

Ухвалою суду від 11 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків, а саме, для належного перекладу позовної заяви та долучення до неї документів в офіційному перекладі на російську мову, з огляду на те, що відповідач ОСОБА_2 проживає на території російської федерації і є достатні підстави вважати, що він розуміє російську мову.

Ухвалою суду від 08 лютого 2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

13 травня 2022 року після надходження до суду документів, складених у результаті виконання окремих процесуальних дій відносно відповідача, ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області провадження у справі поновлено, призначено підготовче судове засідання.

06 липня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті.

Представник позивача адвокат Луговський Ю.В. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечував.

За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуальногокодексу України (далі ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження із дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення

Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального законодавства України (далі ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на підставі договору дарування, завіреного 06 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Прогонним Є.М. Романівського нотаріального округу Житомирської області на праві спільної часткової власності належить ѕ двокімнатної квартири загальною площею 39.6 кв.м, житловою площею 25.4 кв. м, що розташовується за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно з вищезазначеним договором дарування дарувальник ОСОБА_4 безоплатно передав у власність обдаровуваній ОСОБА_1 ѕ ідеальних частин двокімнатної квартири за вищезазначною адресою.

Квартира за вищезазначеною адресою належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло серії НОМЕР_1 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 28 квітня 2006 року. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , у порядку спадкування за законом ОСОБА_4 отримав Ѕ частку спадкового майна. Свідоцтво про право на спадщину за законом посвідчено нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Журавською В.В. 24 березня 2007 року. Видача свідоцтва про право на спадщину 42065875 зареєстрована у Спадковому реєстрі 24 березня 2007 року. Відповідно до роз`яснення Броварської міської державної нотаріальної контори № 213/02-14/19/2006, 19 січня 2007 року було відкрито спадкову справу № 19 до майна померлої ОСОБА_6 . Спадщину прийняли ОСОБА_4 -чоловік померлої (заява про прияняття спадщини № 36 від 19 січня 2007 року) та ОСОБА_2 -син померлої (заява про прийняття спадщини № 184 від 27 лютого 2007 року). До складу спадкового майна входить Ѕ частка квартири АДРЕСА_1 . Частки спадкоємців є рівними і становлять по ј частини квартири кожному. 24 березня 2007 року на ім`я ОСОБА_6 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ј частку даної квартири.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У статті 321 ЦК України пердбачено, що право власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільного необхідності, на підставі і в порядку, встановленому законом та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Як визначено у статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Правилами статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При цьому, статтею 365 ЦК України передбачено можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Позивач ОСОБА_1 посилається на те, що родинні відносини між нею та відповідачем ОСОБА_2 відсутні, вони є сторонніми людьми, спірною квартирою відповідач не користується, витрат на її утримання не несе, проживає в російській федерації. Спірна квартира, яка розташована у багатоквартирному житловому будинку, не може бути поділена між співвласниками в натурі, оскільки квартира є неподільним нерухомим майном, частка відповідача є незначною. На пропозицію викупити успадковану відповідачем ј частку квартири відповідач ОСОБА_2 згоди не надав.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте жодних заперечень проти позову та доказів на спростування доводів позивача та висновків оцінювача відповідач не надав і альтернативного порядку вирішення спору не запропонував.

Відповідно до звіту про оцінку майна № 4/9137, ринкова вартість об`єкта оцінки- квартири АДРЕСА_1 становить 538 758 грн, у тому числі ј частини квартири 134 689 грн. 50 коп., ѕ частина квартири 404 068 грн. 50 коп.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем ОСОБА_1 , на виконання вимог частини другої статті 365 ЦК Ураїни внесена на депозитний рахунок суду сума в розмірі 134 689 грн. 50 коп, зазначена у звіті про оцінку майна, що підтверджується квитанцією

№ 2170-4899-3820-3934 від 10 грудня 2020 року.

Відповідно частини другої статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15 травня 2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02 липня 2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Таким чином, для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої пунктами 1-3 частини першої ст.365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою пунктом четвертим частини першої даної статті.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України висловленою в постанові року № 6-2784цс15 від 24 лютого 2016, яка згідно положеннями статті 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем.

З огляду на викладені обставини, враховуючи встановлення судом, що частка відповідача ОСОБА_2 у спільному майні не може бути виділені в натурі, така частка є незначною, квартира є неподільною річчю та не може використовуватись сторонами спільно, припинення права власності на частину майна не завдасть істотної шкоди відповідачу, оскільки на його користь буде стягнута відповідна грошова компенсація, тобто істотного порушення прав відповідача у разі припинення права власності на його частку не вбачається, суд дійшов висновку про припинення права відповідача ОСОБА_2 на ј ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 . За таких обставин позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1 346 грн. 90 коп

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 81, 89, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 (адреса фактичного місця проживання: російська федерація, АДРЕСА_3 ) на ј частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , з компенсацією вартості даної частки в розмірі 134 689 грн. 50 коп, внесеної позивачем ОСОБА_1 та зберігається на депозитному рахунку суду, відповідно до квитанції № 2170-4899-3820-3934 від 10 грудня 2020 року.

Визнати право власності на ј частки квартири за адерсою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Стягнути на користь позивача ОСОБА_1 з відповідача ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1 346 (одна тисяча триста сорок шість) грн. 90 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивачем рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.О.Василишин