Провадження № 2/755/1567/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" грудня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді -Катющенко В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, АТ «Перший український міжнародний банк», звернулось до суду з позовом, в якому просить суд: стягнути з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 80 847,04 грн та судовий збір в сумі 2 270 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 28.08.2019 на підставі кредитного договору № 601 та меморіального ордеру ОСОБА_1 видано кредит у розмірі 50 000 грн. Посилаючись на те, що відповідач не виконав обов`язку щодо своєчасного повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим станом на 30.09.2021 утворилась заборгованість у розмірі 80 847,04 грн, з яких: 39 867,87 - заборгованість за кредитом, 6,52 грн - заборгованість за процентами, 36 038,70 - заборгованість за комісією та 4 933,95 грн - штрафні санкції.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.11.2021 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи і визначено відповідні процесуальні строки.

Копію ухвали та копію позовної заяви з додатками відповідач отримав 26.11.2021.

16.12.2021 представник відповідача - адвокат Гапоненко Р.І. подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що факт надання банком кредиту відповідачу не підтверджено належними та допустимими доказами. Стверджує, що додана до позовної заяви роздруківка меморіального ордеру від 28.08.2019 № TR.37243635.77045.8810 жодним чином не підтверджує факт надання кредиту у сумі 50 000 грн, оскільки не відповідає як положенням постанови Правління національного Банку України від 21.01.2004 № 22 «Про затвердження інструкції про безготівкові розрахунки в Україні у національній валюті», так і нормам чинного законодавства, зокрема Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», а саме: відсутній оригінал вказаного меморіального ордеру, штам банку, яким він видавався, підпис посадової особи із зазначенням дати проставлення такого підпису. Крім того, стверджує про відсутність доказів надіслання відповідачу письмової вимоги (повідомлення) від 29.09.2020 № 48, оскільки доданий до позовної заяви список № 20201001 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів не є належним та допустим доказом, а в системі АТ «Укрпошта» не зареєстроване поштове відправлення за № 874. Поряд з цим, зазначає, що нараховані позивачем суми є безпідставними та такими, що не узгоджуються із умовами заяви № 601 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а із доданого банком розрахунку не можливо встановити підстави нарахування відсотків, комісій та штрафних санкцій.

У відповіді на відзив, яка надійшла до суду 22.12.2021, банк вказує на те, що факт надання кредитних коштів відповідачу підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема меморіальним ордером, який відповідно до пп. 5 п.22.1 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», є розрахунковим документом, що підтверджує списання коштів з рахунку банка і подальше їх перерахування отримувачу - відповідачу. Щодо відсутності доказів надіслання відповідачу письмової вимоги (повідомлення), зазначає, що проведення досудового врегулювання спору шляхом направлення претензії та/або вимоги не є обов`язковою умовою, відсутність якої перешкоджає банку звернутися до суду за захистом порушеного права. Стосовно підстав для нарахування суми заборгованості, комісії та штрафних санкцій банк у відповіді на відзив послався на те, що підписання 28.08.2019 між сторонами оферти та акцепту, що містять істотні умови кредитного договору (паспорт споживчого кредиту і Заяви) підтверджує факт укладення кредитного договору.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.01.2022 клопотання представника відповідача - адвокат Гапоненко Р.І. про розгляд справи у судовому засідання з повідомленням сторін залишено без задоволення.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 28.08.2019 ОСОБА_1 підписав заяву № 601 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 50 000 грн (а.с.5).

У заяві про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб зазначено, що відповідач (клієнт) просить надати споживчий кредит на наступних умовах: сума - 50 000 грн; строк - 24 місяці; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 3,99%; розмір процентної ставки - 0,01% річних; видача кредиту шляхом банківського переказу на рахунок НОМЕР_1 в АТ «ПУМБ», код отримувача , отримувач - ОСОБА_1 ; схема повернення споживчого кредиту - ануїтентна (рівними платежами); дата платежу - до 28 числа кожного календарного місяця; сума платежу за розрахунковий період - 4 078,55 грн щомісяця та 4 078,43 грн (останній платіж), усього - 97 885,08 грн; комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 1 995 грн щомісяця, усього - 47 880 грн.

Також у заяві вказано, що ОСОБА_1 підписанням даної заяви беззастережно підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування (надалі за текстом ДКБО) фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування (з урахуванням усіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї заяви підтвердив свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених умовах (а.с.5).

Перед підписанням заяви, відповідач склав «Анкету клієнта» (а.с.72 зворот), та ознайомився з умовами Паспорта споживчого кредитування та кредитного договору (а.с.73 зворот).

До зазначеної заяви додано публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у новій редакції, яка діє з 12.06.2019 (а.с.6-11).

Пунктом 2.2.5 Розділу І публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діє з 12.06.2019), затвердженої рішенням Правління ПАТ «ПУМБ» протокол № 760 від 11.06.2019, передбачено, що підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору.

Відповідно до п. 5.1.4. Розділу І публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати Банку сплачені ним кошти.

Згідно п. 5.1.7. Розділу І публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором.

Пунктом 6.1 Розділу І публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб передбачено, що сторони несуть відповідальність, передбачену умовами цього договору та чинним законодавством України за невиконання, неналежне виконання своїх обов`язків, передбачених договором.

Частиною 5 Розділу ІІ публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб передбачено порядок та розмір сплати клієнтом штрафів (п. 5.17., 5.17.1., 5.17.2.).

Позивач вказує, що надання кредитних коштів у розмірі 50 000 грн здійснено банком шляхом банківського переказу на рахунок відповідача та підтверджується меморіальним ордером від 28.08.2019 № TR.37243635.77045.8810 (а.с.12), однак даний факт заперечується представником відповідача, який у відзиві зазначив, що додана до позовної заяви роздруківка меморіального ордеру від 28.08.2019 № TR.37243635.77045.8810 жодним чином не підтверджує факт надання кредиту у сумі 50 000 грн, оскільки не відповідає як положенням постанови Правління національного Банку України від 21.01.2004 № 22 «Про затвердження інструкції про безготівкові розрахунки в Україні у національній валюті», так і нормам чинного законодавства, зокрема Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», а саме: відсутній оригінал вказаного меморіального ордеру, штам банку, яким він видавався, підпис посадової особи із зазначенням дати проставлення такого підпису.

З даного приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України визначає Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (у редакції, чинній на час підписання заяви № 601 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб).

Пунктом 22.1 статті 22 вказаного Закону встановлено, що ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів:

1) платіжне доручення;

2) платіжна вимога-доручення;

3) розрахунковий чек;

4) платіжна вимога;

5) меморіальний ордер.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час підписання заяви № 601 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб), документ, який містить відомості про господарську операцію є первинним документом.

Первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку операцій банку (п. 42 Постанови Правління Національного Банку України від 04.07.2018№ 75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України»).

Пунктом 44 вказаної Постанови визначено, що первинні документи банку (паперові та електронні) залежно від виду операції та типу контрагентів класифікують за такими ознаками:

1) за місцем складання:

зовнішні (одержані від клієнтів, державних виконавців та інших банків); внутрішні (оформлені в банку);

2) за змістом: касові;

меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій).

Меморіальні документи застосовуються банком для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Внутрішньобанківські операції оформляються меморіальними ордерами та іншими документами, що складаються банком відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку і внутрішніх процедур банку. Операції, що відображаються за позабалансовими рахунками, також оформляються меморіальними ордерами (пункти 46, 47 Постанови Національного Банку України від 4 липня 2018 року № 75)

Отже, меморіальний ордер є первинним документом, що містить відомості про операцію банку.

Як вбачається з матеріалів справи на роздруківці меморіального ордеру від 28.08.2019 № TR.37243635.77045.8810 вказано про електронний підпис, який відповідно до частин 3, 4 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» (у редакції, чинній на час підписання заяви № 601 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб) не може бути визнаний недійсним та позбавлений можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Таким чином, суд вважає, що додана до позовної заяви роздруківка меморіального ордеру, який є первинним документом, що містить відомості про операцію банку, є належним, допустимим та достатнім доказом на підтвердження факту надання відповідачу банком кредитних коштів у розмірі 50 000 грн, а тому посилання представника відповідача на невідповідність даного розрахункового документа положенням постанови Правління національного Банку України від 21.01.2004 № 22 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні у національній валюті» є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Зобов`язання боржника за договором повернути кредитору, отриману грошову суму та винагороду за користування грошима, на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Отже, правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманого кредиту та винагороди за користування грошима, а кредитор має право, - вимагати повернення наданого кредиту та сплати процентів.

Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок процентів встановлюється договором.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами. Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З`ясувавши обставини справи, оцінивши надані докази, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони, діючи вільно, на власний розсуд уклали кредитний договір.

Сторонами було погоджено всі істотні умови договору та відповідач був ознайомлений з ними, про що свідчить його підпис на заяві № 601 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Банк надав відповідачу кредитні кошти, які були перераховані на його банківський рахунок, які ОСОБА_1 повинен був повертати шляхом внесення щомісячних платежів, проте порушив умови укладеного кредитного договору, оскільки належним чином не виконав свого зобов`язання щодо сплати в рахунок повернення кредиту щомісячних платежів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, стягнення якої позивач має право вимагати в судовому порядку.

Визначаючи розмір заборгованості за тілом кредиту, суд враховує, що розрахунок заборгованості за тілом кредиту, наданий позивачем, є повним, чітким, узгоджується з умовами кредитного договору, відповідачем не спростований, тому суд вважає його належним та допустимим доказом.

Таким чином, з відповідача на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 39 867,87 (50 000 грн - 10 132,13 грн. = 39 867,87 грн.).

Щодо стягнення заборгованості за процентами суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось судом, за умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом в розмірі 0,01% річних.

Водночас, керуючись ч. 2 ст. 1050 ЦК України, АТ «ПУМБ» своїм листом від 29.09.2020 пред`явив письмову вимогу до відповідача погасити заборгованість по кредитному договору в строк до 06.10.2020, тобто в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України банк змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

В даному випадку, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Тобто, розмір процентів за користування кредитом слід визначити станом на 06.10.2020, тобто в межах дії договору, а саме в розмірі 2,12 грн - заборгованості за процентами (0,32 + 0,31 + 0,29 + 0,27 + 0,26 + 0,24+0,22+0,21=2,12).

Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості по комісії за обслуговування кредитної заборгованості, суд зазначає наступне.

Згідно із частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача. Дані вимоги закону не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого визнання укладеного договору недійсним. Споживач (позичальник) не звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з`ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки.

Кредитний договір укладений між сторонами 28.08.2019.

Відповідно до статті 47 Закону України від 07.12.2000 № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України від 15.11.2016 № 1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі - Закон № 1734-VIII).

На момент укладення договору діяли положення Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 №1734-VІІ, що набрав чинності 10.06.2017. Вказаний Закон є спеціальним законом, який регулює кредитні правовідносини у сфері споживчого кредитування. У п. 3 ч. 3 Розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону зазначено, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно в п. 4 ч. 1 ст. 1 «Визначення термінів» Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на час укладення договору) встановлено, що загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності).

Отже, на час укладення між сторонами кредитного договору та погодження умови про сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості Закон України «Про споживче кредитування» передбачав право кредитодавця на отримання платежів за обслуговування кредитної заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 1734-VIII споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

Відповідач, надавши позивачу «Анкету клієнта», ознайомившись з умовами Паспорта споживчого кредитування та кредитного договору, звернувся до банку із Заявою № 601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 28.08.2019.

Відповідач при цьому мав реальну можливість відмовитися від укладення Договору, однак не скористався своїм правом передбаченим ч. 1 ст. 15 Закону № 1734-VIII.

Після укладення договору, відповідач виконував його умови та покладені на нього договірні зобов`язання, сплачуючи тіло кредиту, відсотки та комісію, що свідчить про свідоме визнання позивачем умов договору.

За умовами договору сторони погодили розмір щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 1 995 грн.

Водночас, керуючись ч. 2 ст. 1050 ЦК України, АТ «ПУМБ» своїм листом пред`явив письмову вимогу відповідача погасити заборгованість по кредитному договору в строк до 06.10.2020, тобто в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України банк змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати комісії.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачену договором комісію припиняється після пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України.

Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, який викладений у постановах Великої Палати Верховного суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) та у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15.

Згідно історії оплат за кредитним договором № № 601 від 28.08.2019, відповідач за період з 29.09.2019 по 06.10.2020 сплатив комісії у розмірі 1 995 грн (а.с.16).

Отже, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості слід визначати станом на 06.10.2020, тобто в межах дії договору, яка, з урахуванням вже сплаченої суми, становить 23 940 грн. (12 міс х 1 995 грн).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що встановлення у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну плату, а саме - комісію за обслуговування кредитної заборгованості є законним, як наслідок, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення суми простроченої заборгованості по нарахованій комісії підлягають задоволенню частково.

Щодо вимог про стягнення штрафних санкцій у розмірі 4 933,95 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно ч.2 ст.551 ЦК України (в редакції станом на дату укладення кредитного договору) якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 5 Розділу ІІ публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб передбачено порядок та розмір сплати клієнтом штрафів (п. 5.17., 5.17.1., 5.17.2.).

Зокрема, сторони прийшли до згоди, що за повне або часткове прострочення повернення Споживчого кредиту та/або сплати процентів та/або комісії за обслуговування кредитної заборгованості у терміни, що передбачені Графіком платежів та/або іншим чином визначені відповідно до Частини 5 Розділу ІІ Договору. Банк, за умови що сума заборгованості Клієнта дорівнює або перевищує суму 100 (сто) гривень, має право застосувати наступні штрафи: з 5 (п`ятого) календарного дня виникнення простроченої заборгованості (включно), за умови, що сума заборгованості дорівнює або перевищує суму 20 грн сплатити банку штраф у розмірі:

10 (десяти) відсотків від простроченої суми за кожен випадок прострочення, а також за кожен місяць прострочення встановленого терміну від простроченої суми, розрахованої на останній день місячного строку, якщо Споживчий кредит (його частина) надано з цільовим призначенням: на загальні споживчі цілі; на оплату (повну/часткову) за товар/роботи/послуги, що придбаваються Клієнтом для задоволення його потреб, не пов`язаних із підприємницькою та незалежною професійною діяльністю; на оплату страхового платежу (страхової премії) за договором страхування; на оплату Разової комісії (за її наявності);

20 (двадцяти) відсотків від простроченої суми за кожен випадок прострочення, а також за кожен місяць прострочення встановленого терміну від простроченої суми, розрахованої на останній день місячного строку, якщо Споживчий кредит (його частина) надано з цільовим призначенням на повернення заборгованості Клієнта перед його кредитором/ами за іншими укладеними договорами(рефінансування).

Оскільки, сторонами було належним чином укладено кредитний договір, який відповідачем підписаний, а отже останній ознайомлений з його істотними умовами, проте, які не виконані в повному обсязі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги АТ «ПУМБ» про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості підлягають задоволенню частково, а саме: 39 867,87 грн. - заборгованість за кредитом; 2,12 грн. - заборгованість за процентами; 23 940 грн. - заборгованість за комісією та 4 933,95 грн - штрафних санкцій, а всього - 68 743,94 грн.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 201/10403/199.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 270 грн, при цьому вимоги задоволено частково на суму 68 743,94 грн, що складає 85,03 % від заявлених вимог, керуючись ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційного розміру задоволених позовних вимог, що складає 1 930,18 грн. (2270 грн х 85,03%/100%).

В іншій частині, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 611,612, 625, 530,1048, 1054-1055 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 177,209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (, м. Київ вул. Андріївська, 4) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 601 від 28.08.2019 у розмірі 68 743,94 грн та судовий збір в сумі 1 930 грн.

В іншій частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: